РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

15.08.2019Справа № 910/5812/19

За позовом Акціонерного товариства "Житомиробленерго" (м. Житомир)

до Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго" (м. Київ)

про стягнення 4.879.782,67 грн.

Суддя Ващенко Т.М.

Секретар судового засідання Шаповалов А.М.

Представники сторін:

Від позивача: Приведьон В.М.

Від відповідача: Данилова К.А.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Акціонерне товариство "Житомиробленерго" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго" про стягнення 4.879.782,67 грн., з яких: 1.616.232,67 грн. основного боргу, 3.232.465,20 грн. штрафу, 28.693,66 грн. пені, 2.391,14 грн. 3% річних.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на невиконання відповідачем умов договору про надання послуг з розподілу (передачі) електричної енергії на підставі заяви-приєднання відповідача від 19.12.18.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.05.19. відкрито провадження у справі № 910/5812/19 та призначено підготовче засідання на 04.06.19.

31.05.19. відповідачем подано письмовий відзив на позовну заяву, відповідно до якого він проти позову заперечує з підстав, викладених у відзив, та подано клопотання про зупинення провадження у справі до вирішення по суті справи Окружного адміністративного суду міста Києва № 640/7400/19.

04.06.19. судом без виходу до нарадчої кімнати за клопотанням позивача оголошено перерву в підготовчому засіданні до 20.06.19.

10.06.19. позивачем подано відповідь на відзив та заперечення щодо клопотання про зупинення провадження в даній справі.

20.06.19. судом без виходу до нарадчої кімнати постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 18.07.19.

11.07.19. позивачем подано заяву про покладення на відповідача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 50.000,00 грн.

В судовому засіданні 18.07.19. судом без виходу до нарадчої кімнати постановлено ухвалу про відмову в задоволенні клопотання відповідача про зупинення провадження в даній справі.

При цьому суд виходив з наступного.

Клопотання обґрунтовано наступним: Окружним адміністративним судом міста Києва розглядається справа № 640/7400/19, в межах якої вирішується спір про визнання протиправною та скасування Постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 26 від 18.01.19. "Про внесення змін до постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 13.06.13. № 700".

Судом встановлено:

Відповідно до положень пункту 5 частини 1 статті 227 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) суд зобов`язаний зупинити провадження у справі, зокрема, об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Дослідивши матеріали справи, враховуючи предмет та підстави позовних вимог, приймаючи до уваги, що в межах справи № 910/5812/19 спірні правовідносини регулюються Постановами Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 312 від 14.03.18. та № 1587 від 30.11.18., суд не вбачає підстав для зупинення провадження по справі до вирішення Окружним адміністративним судом міста Києва спору у справі № 640/7400/19.

18.07.19. судом без виходу до нарадчої кімнати постановлено ухвалу про оголошення перерви до 01.08.19.

01.08.19. судом без виходу до нарадчої кімнати постановлено ухвалу про оголошення перерви до 15.08.19.

При розгляді справи по суті судом було заслухано вступне слово, з`ясовано обставини справи та досліджено докази відповідно до ст.ст. 208-210 ГПК України, після чого суд перейшов до судових дебатів (ст.ст. 217, 218 ГПК України).

В судовому засіданні 15.08.19. позивачем підтримано позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідач в судовому засіданні 15.08.19. зазначив, що штраф є неспівмірним і просив суд зменшити його розмір.

Після виходу суду з нарадчої кімнати, у судовому засіданні 15.08.19. судом проголошено вступну та резолютивну частину рішення та повідомлено, що повне рішення буде складено у термін, передбачений ч. 6 ст. 233 ГПК України.

Розглянувши надані документи і матеріали, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення відповідача проти них, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до ст. 92 Конституції України виключно законами України визначаються засади організації та експлуатації енергосистем.

У відповідності до преамбули Закону України «Про ринок електричної енергії» (далі - Закон) він визначає правові, економічні та організаційні засади функціонування ринку електричної енергії, регулює відносини, пов`язані з виробництвом, передачею, розподілом, купівлею-продажем, постачанням електричної енергії для забезпечення надійного та безпечного постачання електричної енергії споживачам з урахуванням інтересів споживачів, розвитку ринкових відносин, мінімізації витрат на постачання електричної енергії та мінімізації негативного впливу на навколишнє природне середовище.

Оператор системи розподілу - юридична особа, відповідальна за безпечну, надійну та ефективну експлуатацію, технічне обслуговування та розвиток системи розподілу і забезпечення довгострокової спроможності системи розподілу щодо задоволення обґрунтованого попиту на розподіл електричної енергії з урахуванням вимог щодо охорони навколишнього природного середовища та забезпечення енергоефективності (п. 56 ч. 1 ст. 1 Закону).

Акціонерне товариство "Житомиробленерго" є оператором систем розподілу і відповідає за розподіл електричної енергії.

Державне підприємство зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго" є постачальником «останньої надії» на період з 01.01.19. по 01.01.21. у відповідності до Розпорядження Кабінету Міністрів України № 1023-р від 12.12.18. «Про визначення державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго" постачальником "останньої надії"».

Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 312 від 14.03.18. затверджено Правила роздрібного ринку електричної енергії (далі - Правила).

Відповідно до п. 2 означеної Постанови укладення договорів між споживачами та іншими учасниками роздрібного ринку електричної енергії відповідно до вимог Правил здійснюється до 01 грудня 2018 року шляхом приєднання споживачів до публічних договорів приєднання на умовах чинних договорів про постачання електричної енергії та про користування електричною енергією, укладених з відповідними постачальниками електричної енергії за регульованим тарифом, шляхом подання заяви-приєднання за формою, наведеною у додатку до цієї постанови.

Розділ ІІ Правил регулює розподіл (передачу) електричної енергії на роздрібному ринку.

Пунктом 2.1.15. Правил (в редакції від 14.03.18. чинній станом на 19.12.18. - дату подання відповідачем позивачу заяви-приєднання) визначено, що договір електропостачальника про надання послуг з розподілу електричної енергії є публічним договором приєднання, розробляється оператором системи на основі додатка 4 до цих Правил, оприлюднюється на офіційному веб-сайті оператора системи та укладається шляхом надання електропостачальником заяви-приєднання. Датою початку дії зазначеного договору є наступний робочий день від дня отримання оператором системи заяви-приєднання електропостачальника щодо укладення такого договору.

Відповідачем позивачу подано лист № 44/03,01-924 від 19.12.18. (отриманий позивачем 26.12.18.) до якого додано заяву-приєднання до умов договору електропостачальника про надання послуг з розподілу електричної енергії, який розміщено на сайті Акціонерного товариства «Житомиробленерго». Також у вказаному листі викладено клопотання про направлення відповідачу двох примірників договору для подальшого підписання та оформлення.

Листом від 27.12.18. № 013/22086 позивач повідомив відповідача, що не заперечує проти приєднання Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго" до публічного договору про надання послуг з розподілу (передачі) електричної енергії, який опублікований на офіційному сайті Акціонерного товариства «Житомиробленерго» http://ztoe.com.ua, на направив два примірники такого договору для підписання.

Частинами 1, 2 ст. 633 ЦК України встановлено, що публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (ч. 1 ст. 634 ЦК України).

Положеннями частини 1 ст. 641 ЦК України унормовано, що пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.

Відповідно до ч. 1 ст. 642 ЦК України відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною.

За вказаних підстав є безпідставним посилання відповідача на те, ще є незрозумілим до якого публічного договору він приєднався в грудні 2018 року, оскільки незрозумілим є який договір був викладений на сайті позивача на момент приєднання 19.12.18.

За змістом ст. 509 Цивільного кодексу України, ст. 173 Господарського кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За приписами ст. ст. 11, 509 Цивільного кодексу України зобов`язання виникають, зокрема, з договору.

Згідно зі ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. ст. 6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Враховуючи зазначене, судом встановлено, що між сторонами був укладений договір про надання послуг з розподілу (передачі) електричної енергії (далі - Договір), за умовами якого (п. 1.1) він є публічним договором приєднання, який встановлює порядок та умови передачі (розподілу) електричної енергії споживачам постачальника (відповідача) як послуги оператора системи (позивача).

Строк дії Договору з 01.01.19. до дати початку функціонування нового ринку електричної енергії згідно із Законом України «Про ринок електричної енергії».

З огляду на встановлений ст. 204 Цивільного кодексу України принцип правомірності правочину, суд приймає до уваги Договір як належну підставу, у розумінні норм ст. 11 названого Кодексу України, для виникнення у позивача та відповідача взаємних цивільних прав та обов`язків.

На підставі цього Договору Оператор системи забезпечує недискримінаційний доступ Постачальника до мереж Оператора системи з метою реалізації Постачальником як суб`єктом роздрібного ринку своїх прав та виконання обов`язків та функцій постачальника електричної енергії по відношенню до споживачів, електроустановки яких приєднані до електричних мереж на території здійснення ліцензованої діяльності Оператора системи. Оператор системи надає послуги з розподілу електричної енергії споживачам Постачальника, які входять в балансуючу групу Постачальника згідно з реєстром за ЕІС кодами споживачів та їх точками вимірювання. Реєстр ведеться Оператором системи в електронному вигляді. Оператор системи забезпечує інформаційний обмін та контроль за режимами розподілу (передачі) в обсязі, необхідному та достатньому для виконання Постачальником функцій відповідного суб`єкта роздрібного ринку електричної енергії. Постачальник здійснює оплату послуг з розподілу (передачі) згідно з умовами глави 3 цього договору та інші послуги Оператора системи згідно з порядком розрахунків, який є додатком 1 до Договору (пункти 2.1-2.2 Договору).

Оцінюючи представлені позивачем в обґрунтування викладених в позовній заяві обставин щодо надання послуг з розподілу (передачі) електричної енергії відповідачу докази, суд виходить з наступного.

Між сторонами складено, підписано та скріплено печатками обох сторін Акт № 3/5 прийому-передачі електричної енергії з Оптового ринку електричної енергії України від 31.03.19. за період з 01.03.19. по 31.03.19., відповідно до якого обсяг відпущеної електричної енергії відповідачу становить 3.064.242 кВт.год.

Наявність вказаного акту, підписаного сторонами та скріпленого їх печатками, спростовує доводи відповідача про те, що відсутній акт приймання-передачі до договору про надання послуг з розподілу електричної енергії.

Також не знайшли свого підтвердження доводи відповідача про те, що позивач не надав доказів своєчасного відправлення рахунка № 40361 за березень, оскільки рахунок-фактуру № 40361 від 31.03.19. було направлено відповідачу 10.04.19. згідно фіскального чеку (арк.. справи 32) та отримано відповідачем 12.04.19. згідно рекомендованого повідомлення про вручення (арк.. справи 33). При цьому, умови Договору не містять строків для направлення такого рахунку та обов`язковості його направлення, а за умовами пункту 4 додатку № 5 до Договору відповідач може і самостійно на підставі Договору здійснювати оплату.

Жодних заперечень з приводу надання послуг з розподілу (передачі) електричної енергії відповідачем суду надано не було.

Отже, суд при розгляді справи приймає до уваги відсутність у відповідача будь-яких заперечень та претензій щодо належного виконання позивачем прийнятих за Договором зобов`язань з надання послуг з розподілу (передачі) електричної енергії.

Зважаючи на викладені вище обставини та виходячи з положень ст. ст. 76-79 Господарського процесуального кодексу України, за висновками суду, представлений до матеріалів справи Акт № 3/5 прийому-передачі електричної енергії з Оптового ринку електричної енергії України від 31.03.19. за період з 01.03.19. по 31.03.19. є належним доказом надання послуг з розподілу (передачі) електричної енергії в березні 2019 року відповідачу, а отже виконання позивачем своїх зобов`язань з розподілу (передачі) електричної енергії у кількості 3.064.242 кВт.год вартістю 1.616.232,67 грн. в межах Договору здійснено належним чином.

Статтею 526 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

В ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України зазначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з пунктами 3.2-3.5 Договору Постачальником здійснюється оплата послуг з розподілу (передачі) за сукупністю споживачів, яким згідно з договорами про постачання електричної енергії, збір коштів за послуги розподілу (передачу) забезпечує Постачальник. Розрахунковим періодом для цілей цього Договору є календарний місяць. Оплата послуг з розподілу (передачі) здійснюється Постачальником авансовими платежами на поточний рахунок Оператора системи.

Додатком № 1 «Порядок розрахунку» до Договору передбачено оформлення акту про обсяги розподіленої електричної енергії споживачам відповідного Постачальника. Також вказаним додатком встановлено, що оплата послуг з розподілу (передачі) здійснюється Постачальником авансовими платежами відповідно до розрахункових обсягів розподіленої електричної енергії у 100% обсязі до 25 числа місяця, що передує розрахунковому.

Пунктом 3 Додатку № 5 «Порядок розрахунків вартості послуг з розподілу (передачі) електричної енергії» до Договору встановлено, що Постачальник здійснює 100% попередню оплату послуг з розподілу (передачі) електричної енергії не пізніше останнього банківського дня місяця, що передує розрахунковому, шляхом перерахування коштів на поточний рахунок Оператора системи.

Пунктом 4 вказаного додатку визначено, що Постачальник здійснює остаточний розрахунок за послугу з розподілу (передачі) електричної енергії протягом п`яти операційних днів після закінчення розрахункового місяця самостійно згідно Договору, та/або на підставі виставлених Оператором системи рахунків.

Отже, відповідач зобов`язаний був сплатити позивачу 1.616.232,67 грн. за 3.064.242 кВт.год відпущеної електричної енергії за Договором за березень 2019 року.

За приписами ст. ст. 525, 615 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов`язання і одностороння зміна умов договору не допускаються.

За таких обставин, враховуючи наведені вище умови Договору, суд дійшов висновку, що строк оплати послуг з розподілу (передачі) електричної енергії за березень 2019 року є таким, що настав.

Оскільки грошові кошти від відповідача позивачу не надійшли, то вказане зумовило звернення Акціонерного товариства "Житомиробленерго" з даним позовом до суду.

Згідно зі ст. ст. 76-77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відсутність у відповідача грошових коштів, на противагу твердженням Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго", не є підставою для відмови в позові.

Відповідачем не доведено його дискримінації в розумінні приписів ч. 1 ст. 31 ГК України, та не доведено того, що Договір має дискримінаційний характер та явно обтяжливі для відповідача умови, з огляду на що означені твердження Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго" є безпідставними. Крім вказаного, суд виходив з того, що умовами п. 2.1 укладеного між сторонами Договору чітко вказано, що на підставі цього Договору Оператор системи забезпечує недискримінаційний доступ Постачальника до мереж Оператора системи з метою реалізації Постачальником як суб`єктом роздрібного ринку своїх прав та виконання обов`язків та функцій постачальника електричної енергії по відношенню до споживачів, електроустановки яких приєднані до електричних мереж на території здійснення ліцензованої діяльності Оператора системи.

За вказаних підстав твердження позивача з боку відповідача належними та допустимими у розумінні ст. ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України доказами не спростовані.

З огляду на вказане, борг відповідача перед позивачем за представленими до матеріалів справи документами становить 1.616.232,67 грн., з огляду на що вказана сума заборгованості підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Таким чином, позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню повністю.

Позивачем пред`явлено до стягнення з відповідача 2.391,14 грн. 3% річних.

Згідно зі статтею 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У випадку порушення строків оплати платежів за умовами Договору Постачальник сплачує Оператору системи 3% річних від простроченої суми.

Періодом для нарахування 3% річних позивачем визначено х 08.04.19. по 25.04.19. з врахуванням того, що пунктом 4 додатку № 5 до Договору визначено, що Постачальник здійснює остаточний розрахунок за послугу з розподілу (передачі) електричної енергії протягом п`яти операційних днів після закінчення розрахункового місяця.

За умовами Договору та додатків до нього перерахування коштів за послуги з розподілу (передачі) електричної енергії відповідачем здійснюється на поточний рахунок позивача (безготівкові розрахунки).

За вказаних підстав судом враховано, що операційний день - частина робочого дня банку або іншої установи - учасника платіжної системи, протягом якої приймаються від клієнтів документи на переказ і документи на відкликання та можна, за наявності технічної можливості, здійснити їх обробку, передачу та виконання (п. 1.21 ст. 1 розділу І закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні»).

Отже, розрахунковий місяць березень закінчився 31.03.19. і п`ять операційних днів для остаточного розрахунку відповідача перед позивачем становили з 01.04.19. по 05.04.19. (пн-пт), з огляду на що прострочення настало з 08.04.19.

За перерахунком суду розмір 3% річних становить 2.391,14 грн. та відповідає заявленій позивачем сумі, з огляду на що позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Також позивачем пред`явлено до стягнення 3.232.465,20 грн. штрафу, 28.693,66 грн. пені.

У відповідності до положень пункту 6.6 Договору за внесення платежів, передбачених Договором, з порушенням термінів, визначених порядком розрахунків, Постачальник сплачує Оператору системи пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення платежу, враховуючи день фактичної сплати.

У випадку порушення строків оплати платежів за умовами Договору, Постачальник сплачує оператору системи нараховану пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення платежу, враховуючи день фактичної сплати (п. 9 додатку № 5 до Договору).

У випадку неоплати послуг з розподілу електричної енергії у встановлений термін Постачальник сплачує Оператору системи штраф в двократному розмірі від суми неоплачених коштів (п. 5 Додатку № 1 до Договору).

Судом встановлено, що відповідач у встановлений Договором строк свого обов`язку по перерахуванню коштів не виконав, допустивши прострочення виконання грошового зобов`язання, тому дії відповідача є порушенням договірних зобов`язань (ст. 610 Цивільного кодексу України), і він вважається таким, що прострочив (ст. 612 Цивільного кодексу України), відповідно є підстави для застосування встановленої законом відповідальності.

Приписами ст. 216 Господарського кодексу України встановлено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно ч. 2 ст. 218 Господарського кодексу України, учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов`язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов`язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

Зазначене кореспондується з нормами ст. 617 Цивільного кодексу України згідно якої особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Стаття 611 Цивільного кодексу України передбачає, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, якими зокрема є сплата неустойки.

Відповідно до ч. 1 ст. 548 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.ст. 546, 549 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, різновидом якої є штраф та пеня.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч. 2 ст. 549 Цивільного кодексу України, штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Щодо доводів відповідача про те, що п. 5 Додатку № 1 до Договору не передбачений додатком 4 до Правил, суд відзначає наступне.

Додаток № 4 до Правил є основою при розробці оператором системи договору електропостачальника про надання послуг з розподілу (передачі) електричної енергії.

При цьому, як вказаним додатком № 4 так і Договором визначено, що додатки до Договору є його невід`ємними частинами.

Як відзначалось судом, шляхом подання заяви-приєднання відповідач приєднався до публічного договору електропостачальника про надання послуг з розподілу електричної енергії, в тому числі і з додатками, які є його невід`ємними частинами, в тому числі і до додатку № 1 до Договору.

При цьому, на сайті позивача наявні як «зразок договору електропостачальника про надання послуг з розподілу (передачі) електричної енергії», так і додатки до нього.

Приписами ст. 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Свобода договору означає право громадян або юридичних осіб, та інших суб`єктів цивільного права вступати чи утримуватися від вступу у будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у можливості наданій сторонам визначати умови такого договору. Однак під час укладання договору, визначаючи його умови, сторони повинні дотримуватись нормативно-правових актів.

Згідно зі ст. 6 Цивільного кодексу України, сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

Таким чином, вказана стаття поширюється і на майнові відносини, що регулюються Господарським кодексом України. У зв`язку з цим на положення Господарського кодексу України про господарські договори також поширюються принцип свободи договору, крім випадків, передбачених абзацем другим ч. 3 ст. 6 Цивільного кодексу України (яка встановлює обмеження права сторін договору відступати від положень нормативно-правових актів).

Отже, суб`єкти господарських відносин при укладенні договору наділені законодавцем правом забезпечення виконання господарських зобов`язань встановленням окремого виду відповідальності - договірної санкції, за невиконання чи неналежне виконання договірних зобов`язань.

При цьому відповідачем пункт 5 Додатку № 1 до Договору недійсним в судовому порядку не визнано та не доведено його «несправедливості та спрямованості на отримання невиправданих додаткових прибутків», як і не доведено, що порушення виникли з вини Оператора системи, споживача або внаслідок дії обставин непереборної сили, в порядку пункту 6.7 Договору.

За перерахунком суду розмір належної до стягнення з відповідача на користь позивача пені становить 28.693,66 грн., розмір штрафу становить 3.232.465,20 грн.

Разом з тим, суд відзначає наступне.

Відповідачем в письмовому відзиві на позовну заяву наголошено, що штрафні санкції є надмірно великими і значно перевищують суму заборгованості та вимогу про сплату штрафу в двократному розмірі від суми заборгованості він вважає завищеною, посилаючись на положення частин 1,2 ст. 233 ГК України та ч. 3 ст. 551 ЦК України.

Згідно зі ст. 233 Господарського кодексу України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій.

Відповідно до ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до п. 42 Інформаційного листа Вищого господарського суду України №01-8/211 від 07.04.2008р., якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій. Зазначені норми ставлять право суду на зменшення неустойки в залежність від співвідношення її розміру і збитків. При цьому слід враховувати, що правила частини третьої статті 551 ЦК України та статті 233 ГК України направлені на запобігання збагаченню кредитора за рахунок боржника, недопущення заінтересованості кредитора у порушенні зобов`язання боржником.

Таким чином, наявність обставин, які мають істотне значення при вирішенні питання про зменшення розміру санкцій, вирішується судом на підставі аналізу конкретної ситуації.

Статтею 79 Кодексу передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

В порядку, передбаченому ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Врахувавши непомірно великий розмір пред`явленого до стягнення штрафу (3.232.465,20 грн.) порівняно з сумою заборгованості за послугу розподілу (передачі) електричної енергії (1.616.232,67 грн.), врахувавши наслідки поведінки відповідача та відсутність доведених завданих позивачу такою поведінкою збитків в подвійному розмірі від несплаченої суми заборгованості, врахувавши те, що наявність у кредитора можливості стягувати з боржника надмірні грошові суми, як неустойку, викривлює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне зобов`язання неустойка перетворюється на непомірний тягар, суд дійшов висновку про наявність підстав для зменшення розміру штрафу на 50% до суми 1.616.232,67 грн., внаслідок чого з відповідача на користь позивача підлягає стягненню вказана сума штрафу.

Судовий збір в разі зменшення судом розміру штрафних санкцій покладається на відповідача повністю, без урахування зменшення такого розміру.

З огляду на наведене всі інші клопотання та заяви, доводи та міркування учасників судового процесу відповідно залишені судом без задоволення і не прийняті до уваги як необґрунтовані, безпідставні та такі, що не спростовують висновків суду стосовно часткового задоволення позовних вимог.

При цьому, суд зазначає, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (ч.5 ст.236 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до п. 3 ч. 4 ст. 238 Господарського процесуального кодексу України у мотивувальній частині рішення зазначається, зокрема, мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 09.12.1994 р. Європейського суду з прав людини у справі "Руїс Торіха проти Іспанії"). Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів сторін та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини у рішенні від 18.07.2006 у справі "Проніна проти України", в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

З підстав викладеного в сукупності суд позов задовольняє частково.

Витрати по сплаті судового збору в повному обсязі покладаються на відповідача, оскільки, як відзначалось судом, судовий збір в разі зменшення судом розміру штрафу покладається на відповідача повністю, без урахування зменшення такого розміру, а вимоги позивача про стягнення основного боргу, пені та 3% річних судом задоволено повністю.

Щодо стягнення з відповідача 50.000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу, судом встановлено наступне.

Положеннями ст. 123 ГПК України унормовано, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частини 1-4 ст. 126 ГПК України).

Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

У визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема, але не виключно: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина шоста статті 126).

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом, і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат (у даному випадку, за наявності заперечень учасника справи), що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України, заява № 19336/04, п. 269).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

До стягнення позивачем за рахунок відповідача заявлені витрати на професійну правничу допомогу на підставі Договору № 1 про надання правничої допомоги від 02.01.19., додаткової угоди № 8 до вказаного Договору, детального опису та розрахунку наданих послуг (робіт) згідно договору № 1 від 02.01.19. та додаткової угоди № 8 від 04.06.19. до нього (вартість години становить 3.000,00 грн.; розмір гонорару в сумі 50.000,00 грн. не може перевищуватися):

- аналіз чинного законодавства України та дослідження практики застосування відповідних прав з метою забезпечення законних інтересів та прав клієнта, пов`язаних із застосуванням законодавства 1,5 години 4.500,00 грн.;

- збір доказів 3 години 9.000,00 грн.;

- підготовка позову та оформлення доказів 3 години 9.000,00 грн.;

- прибуття та прийняття участі в засіданні господарського суду (04.06.19.) 30 хвилин 1.500,00 грн.;

- вивчення відзиву, законодавства та підготовка відповіді на відзив 6 годин 18.000,00 грн.;

- вивчення клопотання про зупинення провадження у справі, законодавства та підготовка заперечення 2 години 6.000,00 грн.;

- прибуття та прийняття участі в засіданні господарського суду (20.06.19.) 30 хвилин 1.500,00 грн.;

- прибуття та прийняття участі в засіданні господарського суду (18.07.19.) 30 хвилин 1.500,00 грн.

Відповідач у письмовому відзиві наголошуючи на нерозумності і не співмірності такого гонорару зі складністю справи та об`ємом наданих адвокатом позивача послуг останньому.

Ураховуючи позицію відповідача, з урахуванням принципу співмірності витрат на оплату послуг адвоката, а також часу, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець та тривалість розгляду і складність справи, суд вважає, що:

- «аналіз чинного законодавства України та дослідження практики застосування відповідних прав з метою забезпечення законних інтересів та прав клієнта, пов`язаних із застосуванням законодавства протягом 1,5 годин у сумі 4.500,00 грн.» не підлягають стягненню з відповідача, оскільки не вбачається, яке законодавство адвокат аналізував для дослідження «практики застосування» яких прав, які інтереси та права позивача пов`язані із застосуванням законодавства і якого. Загалом суд звертає увагу, що означене формулювання послуги взагалі позбавлене будь-якого змісту.

- врахувавши, що в якості доказів наявності заборгованості до матеріалів позовної заяви додано лист відповідача, заяву-приєднання, лист позивача, договір з додатками, акт прийому-передачі, звіт і рахунок-фактуру, враховуючи час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець, суд дійшов висновку, що «збір доказів протягом 3 годин» та «підготовка позову та оформлення доказів протягом 3 годин» могла зайняти максимальний час у 3 години, з огляду на що адвокатські витрати за збір доказів та підготовку позову і оформлення доказів підлягають частковому задоволенню на суму 9000,00 грн.

- задовольняються судом витрати в сумі 1700,00 грн. за участь в трьох судових засіданнях 04.06.19., 20.06.19., 18.07.19. виходячи з таких обставин: судове засідання 04.06.19. тривало 7 хвилин, судове засідання 20.06.19. тривало 12 хвилин, судове засідання 18.07.19. тривало 15 хвилин, загалом 34 хвилини, що з розрахунку вартості 3000,00 грн. за годину роботи, становить 1700,00 грн.

- також, враховуючи час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець, та врахувавши, що відповіддю на відзив на запереченнями проти клопотання про зупинення провадження позивачем не спростовано жодного доводу відповідача, а подання таких відповіді на відзив та заперечень є правом позивача, а не його обов`язком, витрати на «вивчення відзиву, законодавства та підготовка відповіді на відзив протягом 6 годин; вивчення клопотання про зупинення провадження у справі, законодавства та підготовка заперечення протягом двох годин» підлягають частковому задоволенню на суму 6.000,00 грн. з розрахунку двох годин роботи.

Таким чином, суд визнає обґрунтованими та документально підтвердженими витратами на професійну правничу допомогу в розмірі 16.700,00 грн., які і належить стягнути з відповідача.

Необхідність дотримання співмірності, обґрунтованості та розумного розміру гонорару адвоката, який покладається на іншу сторону підтримано позицією Верховного суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду, викладеною в постанові від 01.08.19. у справі № 915/237/18.

Отже, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 16.700,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Керуючись ст. ст. 13, 73, 74, 76-80, 86, 129, 219, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго" (04080, м. Київ, вул. Кирилівська, 85; ідентифікаційний код 19480600) на користь Акціонерного товариства "Житомиробленерго" (10008, м. Житомир, вул. Пушкінська, б. 32/8; ідентифікаційний код 22048622) 1.616.232 (один мільйон шістсот шістнадцять тисяч двісті тридцять дві) грн. 67 коп. основного боргу, 1.616.232 (один мільйон шістсот шістнадцять тисяч двісті тридцять дві) грн. 67 коп. штрафу, 28.693 (двадцять вісім тисяч шістсот дев`яносто три) грн. 66 коп. пені, 2.391 (дві тисячі триста дев`яносто одну) грн. 14 коп. 3% річних, 73.196 (сімдесят три тисячі сто дев`яносто шість) грн. 74 коп. судового збору, 16.700 (шістнадцять тисяч сімсот) грн. 00 коп. витрат на професійну правничу допомогу.

3. В іншій частині в задоволенні позову відмовити.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Рішення господарського суду може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст.ст. 253, 254, 256-259 ГПК України з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 Розділу XI "Перехідні положення" ГПК України.

Повне рішення складено 15.08.19.

Суддя Т.М. Ващенко