ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" серпня 2019 р.м. ХарківСправа № 922/1884/19

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Калініченко Н.В.

без повідомлення (виклику) учасників справи

розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Радіоелектронний комплекс" (61017, м. Харків, вул. Лозівська, буд. 5, ) до Державного підприємства "Завод ім. В.О. Малишева" (61001, м. Харків, вул. Плеханівська, 126, ) про стягнення коштів у розмірі 266 440,30 грн.

ВСТАНОВИВ:

Позивач, товариство з обмеженою відповідальністю "Радіоелектронний комплекс", звернувся до господарського суду Харківської області з позовною заявою до відповідача, державного підприємства "Завод імені В.О. Малишева", про стягнення 260 572,07 грн. основної заборгованості, 5 011,55 грн. пені, 856,68 грн. 3% річних. Також позивач просить суд стягнути з відповідача судові витрати.

19 червня 2019 року, ухвалою господарського суду Харківської області, позовну заяву залишено без руху з наданням позивачеві строку на усунення недоліків позовної заяви до 27 червня 2019 року. Ухвалою господарського суду Харківської області від 01 липня 2019 року вказану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі, розгляд справи призначено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 02 серпня 2019 року долучено до матеріалів справи відзив на позовну заяву (вх. № 17590 від 22 липня 2019 року) та залишено його без розгляду. 12 серпня 2019 року, ухвалою суду, відмовлено в задоволені клопотання відповідача про поновлення строку на подання до суду відзиву на позовну заяву, долучено до матеріалів справи відзив на позовну заяву (вх. № 19237 від 09 серпня 2019 року) та залишено без розгляду.

Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно перевіривши матеріали справи та надані учасниками судового процесу докази, суд встановив наступне.

22 лютого 2019 року між позивачем (постачальник) та відповідачем (покупець) було укладено договір поставки № 164дп відповідно до п.п. 1.1, 1.2 якого позивач зобов`язався передати у власність відповідача, а останній - у порядку й на умовах, передбачених договором, зобов`язується прийняти та оплатити товарно-матеріальні цінності (надалі товар), асортимент, комплектність, кількість та вартість якого визначається сторонами окремо в специфікаціях, що є невід`ємними частинами договору. Поставка товару відбувається партіями. Для погодження асортименту, комплектності, кількості та вартості кожної партії товару сторони складають та підписують окрему специфікацію, що має в обов`язковому порядку містити посилання на цей договір та бути підписаним уповноваженими представниками сторін. Згідно п.п. 2.2, 2.3 договору вартість окремих одиниць та партії товару в цілому визначена сторонами в специфікації щодо такої партії товару, яка складається в порядку, передбаченому п. 1.2 договору та включає вартість тари, пакування, маркування та інші видатки постачальника (позивача). Відповідач (покупець) зобов`язується оплатити постачальнику вартість партії товару протягом 15 банківських днів з дати приймання покупцем партії товару за асортиментом, комплектністю та якістю відповідно до п. 4.5 договору, якщо інші умови та строк оплати на відповідну партію товару не визначені сторонами відповідно до п. 1.2. договору, але в будь-якому випадку не раніше отримання покупцем оригіналу рахунку на товар. Відповідно до п.п. 3.3, 3.4 договору, разом із товаром постачальник зобов`язаний передати покупцю наступні документи на товар: рахунок, видаткову накладну, товарно-транспортну накладну, сертифікат відповідності, паспорт, сервісну книжку (якщо передбачені заводом-виробником), а також інші документи, визначені сторонами на відповідну партію товару або чинним законодавством України. Постачальник в строки, встановлені ПК України, зобов`язаний скласти та зареєструвати податкову накладну в Єдиному реєстрі податкових накладних. За невиконання або неналежне виконання будь-якою із сторін своїх обов`язків за цим договором винна сторона відшкодовує іншій стороні завдані таким невиконанням збитки та сплачує штрафні санкції, передбачені договором та чинним законодавством України. Штрафні санкції підлягають стягненню у повному розмірі незалежно від відшкодування збитків (п. 6.1 договору). Відповідно до п. 6.3.1 договору, у разі неналежного виконання грошового зобов`язання, прострочення якого триває більше 10 календарних днів, покупець сплачує постачальнику пеню у розмірі облікової ставки НБУ, що діяла у період нарахування пені, від простроченої до оплати суми, за кожен день такого порушення, але в будь-якому випадку не більше 30% від суми заборгованості за відповідним зобов`язанням. Згідно п. 10.1 договору, договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та скріплення його тексту їхніми печатками (у разі наявності) і діє до 31 грудня 2019 року, а в частині виконання постачальником гарантійних зобов`язань до повного виконання. Зобов`язання покупця виникають з моменту оплати ним (в тому числі частково) вартості товару або приймання ним товару по якості відповідно до положень п. 4.5 договору в залежності від того, яка з подій настане раніше.

28 березня 2019 року між сторонами укладено та підписано специфікацію 2, що є невід`ємною частиною договору поставки № 164дп від 22 лютого 2019 року, на поставку товарів: 1) датчик рівня палива ИТ2-1С ТМУ.000ТУ, кількість 9 шт., ціна за одиницю (без ПДВ) 17 813,58 грн., вартість товару (без ПДВ) 160 322,22 грн.; 2) показник рівня палива М1360-19 ТМУ.000ТУ, кількість 7 шт., ціна за одиницю (без ПДВ) 8 117,31 грн., вартість товару (без ПДВ) 56 821,17 грн. Загальна вартість товару з ПДВ 260 572,07 грн. Також специфікацією 2 визначені умови та строк оплати, що повністю узгоджується з п. п. 1.2, 2.3 договору,: сплата за відвантажену продукції здійснюється в повному обсязі її вартості протягом 10 календарних днів з моменту проходження вхідного контролю якості, який проводиться в термін 3-х календарних днів з моменту отримання продукції покупцем. Умови та строк поставки: DDP склад покупця, вул. Плеханівська, 126, м. Харків, термін постачання 10 діб. На виконання умов договору позивачем поставлено, а відповідачем прийнято товар відповідно до специфікації 2 від 28 березня 2019 року на загальну вартість 260 572,07 грн., що підтверджується видатковою накладною № 48 від 08 квітня 2019 року, товарно-транспортною накладною № Р48 від 08 квітня 2019 року, довіреністю № 470 від 03 квітня 2019 року та податковою накладною № 3 від 08 квітня 2019 року, рахунком на оплату замовлення № 45 від 28 березня 2019 року.

Як вказує позивач у позовній заяві, відповідач вартість отриманого товару не сплатив, що й стало підставою для звернення позивача з даним позовом до суду.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Зокрема, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини. В розумінні статті 6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК України). Відповідно до частини 1 статті 174 Господарського кодексу України, - господарський договір є підставою виникнення господарських зобов`язань. Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків; договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору. Статтею 712 ЦК України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму; до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. Згідно ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Статтею 694 ЦК України встановлено особливості продажу товару в кредит: договором купівлі-продажу може бути передбачений продаж товару в кредит з відстроченням або з розстроченням платежу; товар продається в кредит за цінами, що діють на день продажу; зміна ціни на товар, проданий в кредит, не є підставою для проведення перерахунку, якщо інше не встановлено договором або законом.

Таким чином, дослідивши умови договору № 164дп від 22 лютого 2019 року, суд констатує, що вказаний договір за своєю правовою природою є договором поставки та до якого повинні застосовуватись положення Цивільного кодексу України, що регулюють загальні умови виконання зобов`язання, а також положення параграфу 1, 3 глави 54 Цивільного кодексу України.

Абзац 1 ч. 1 ст.193 ГК України встановлює, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Аналогічним є за змістом й ст. 526 Цивільного кодексу України. Згідно із ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Приписами статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк І термін). Згідно статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Таким чином, враховуючи: доведеність позивачем факту поставки на адресу відповідача та прийняття відповідачем товару відповідно до специфікації 2 від 28 березня 2019 року на загальну вартість 260 572,07 грн., що підтверджено первинними документами: видатковою накладною, товарно-транспортною накладною, довіреністю та податковою накладною; відсутність доказів здійснення відповідачем оплати товару на умовах, визначених у специфікації 2 від 28 березня 2019 року (протягом 10 календарних днів з моменту проходження вхідного контролю якості, який проводиться в термін 3-х календарних днів з моменту отримання продукції покупцем), можливість визначення яких у специфікації прямо передбачена договором поставки № 164дп від 22 лютого 2019 року; відсутність заперечень відповідача щодо факту прийняття ним товару відповідно до специфікації 2 від 28 березня 2019 року на загальну вартість 260 572,07 грн.; відсутність доказів пред`явлення відповідачем позивачу рекламаційного акта у зв`язку з невідповідністю якості чи кількості товару, суд приходить до висновку, що відповідачем, в порушення умов договору, не сплачено вартість отриманого товару, прострочення по сплаті якого має місце з 23 квітня 2019 року (останній день на оплату 21 квітня 2019 р., який є вихідним днем, відповідно днем закінчення строку є перший за ним робочий день 22 квітня 2019 року (ст.ст. 253, 254 ЦК України)), а отже позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за договором № 164дп від 22 лютого 2019 року у розмірі 260 572,07 грн. є обґрунтованими, підтверджуються наданими суду доказами та підлягають задоволенню.

Розглянувши частину позовних вимог про стягнення з відповідача 856,68 грн. 3% річних, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Право кредитора вимагати сплату боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору.

Суд зазначає, що сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Перевіривши правомірність нарахування позивачем 3% річних та враховуючи факт встановлення судом порушення відповідачем умов договору № 164дп від 22 лютого 2019 року, що виявилось у несплаті вартості отриманого товару відповідно до специфікації 2 від 28 березня 2019 року на загальну вартість 260 572,07 грн., суд приходить до висновку, що стягнення на користь позивача з відповідача 3% річних у розмірі 835,25 грн. (за період з 23 квітня 2019 року по 31 травня 2019 року) є обґрунтованим, правомірним, а отже вимоги позивача в цій частині підлягають задоволенню. Решта вимоги позивача про стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 21,43 грн. є невмотивованою, оскільки вказана сума пред`явлена до стягнення позивачем за період обрахунку з 22 квітня 2019 року, що є помилковим через невірне визначення періоду обрахунку прострочення грошового зобов`язання має місце з 23 квітня 2019 року, про що вище зазначено судом у рішенні.

Розглянувши частину позовних вимог позивача про стягнення з відповідача 5011,55 грн. пені суд виходить з наступного.

Згідно статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), внаслідок якого (порушення) настають правові наслідки встановлені, зокрема, договором. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов`язання у строк, встановлений договором (ст. 612 Цивільного кодексу України). Згідно приписів ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Відповідно до ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями є господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Пунктом 6.1 договору, укладеного між позивачем та відповідачем, визначено, що штрафні санкції підлягають стягненню у повному розмірі незалежно від відшкодування збитків. Відповідно до п. 6.3.1 договору, у разі неналежного виконання грошового зобов`язання, прострочення якого триває більше 10 календарних днів, покупець сплачує постачальнику пеню у розмірі облікової ставки НБУ, що діяла у період нарахування пені, від простроченої до оплати суми, за кожен день такого порушення, але в будь-якому випадку не більше 30% від суми заборгованості за відповідним зобов`язанням

Матеріали справи свідчать про те, що оплату за поставлений позивачем товар згідно договору поставки № 164дп від 22 лютого 2019 року та специфікації 2 від 28 березня 2019 року відповідач не здійснив, чим порушив умови господарського зобов`язання. Враховуючи викладене, позивачем було нараховано відповідачу пеню в розмірі 5 011,55 грн.

В той же час, судом встановлено, що ухвалою господарського суду Харківської області від 27 грудня 2011 року порушено провадження у справі № 5023/10655/11 про банкрутство ДП "Завод ім. Малишева" (код 14315629) та введено мораторій на задоволення вимог кредиторів.

Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо виконання господарських зобов`язань" від 02 жовтня 2012 року № 5405-VI до розділу X "Прикінцеві та перехідні положення" внесений п. 1-1 яким передбачено, що положення цього Закону застосовуються господарськими судами під час розгляду справ про банкрутство, провадження в яких порушено після набрання чинності цим Законом. У зв`язку з цим, процедура банкрутства Державного підприємства "Завод ім. Малишева" в цілому регулюється Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" у редакції, чинній до 19 січня 2013 року.

Згідно з абз. 24 ст. 1 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" мораторій на задоволення вимог кредиторів - це зупинення виконання боржником грошових зобов`язань і зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), строк виконання яких настав до дня введення мораторію, та зупинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання цих зобов`язань та зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), застосованих до прийняття рішення про введення мораторію. Відповідно до ч. 4 ст. 12 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" мораторій на задоволення вимог кредиторів вводиться одночасно з порушенням провадження у справі про банкрутство, про що зазначається в ухвалі господарського суду. Цією нормою також встановлено, що протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів не нараховуються неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші санкції за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов`язань і зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів).

Як вже зазначено, ухвалою господарського суду Харківської області від 27 грудня 2011 року порушено провадження у справі № 5023/10655/11 про банкрутство ДП "Завод ім. Малишева" та введено мораторій на задоволення вимог кредиторів: заборонено стягнення на підставі виконавчих документів та інших документів, за якими здійснюється стягнення відповідно до законодавства; заборонено нарахування неустойки (штраф, пеня) інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов`язань і зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів).

Таким чином, з огляду на те, що мораторій, введений ухвалою господарського суду Харківської області від 27 грудня 2011 року у справі № 5023/10655/11 про банкрутство ДП "Завод ім. Малишева", не скасовано, суд приходить до висновку що позивачем безпідставно заявлено до стягнення з відповідача 5 011,55 грн. пені.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог та про розподіл судових витрат між сторонами пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог у розмірі 3 921,43 грн.

Керуючись статтями 1-5, 8, 10-12, 20, 41-46, 73-80, 86, 91, 123, п. 2 ч. 1 ст. 129, ст.ст. 232, 233, 236-241, 247, 248, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з державного підприємства "Завод ім. В.О. Малишева" (61001, м. Харків, вул. Плеханівська, 126, ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Радіоелектронний комплекс" (61017, м. Харків, вул. Лозівська, буд. 5, ) 260 572,07 грн. основної заборгованості, 835,25 грн. 3% річних та 3 921,10 грн. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В решті позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до апеляційного господарського суду, у межах апеляційного округу, протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення, відповідно до ст.ст. 256, 257 ГПК України та з урахуванням п. 17.5 Перехідних положень Кодексу.

Повне рішення складено "13" серпня 2019 р.

Суддя Н.В. Калініченко