РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

30.07.2019Справа № 911/567/19

Господарський суд міста Києва у складі судді Удалової О.Г., за участю секретаря судового засідання Саницької Б.В., розглянув матеріали господарської справи

за позовом приватного акціонерного товариства «Білоцерківська теплоелектроцентраль»

до публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України»

про стягнення 473 562,23 грн.

за участю представників сторін:

від позивача Рижкова О.В. - адвокат (ордер КС № 457684 від 25.06.2019)

від відповідача Старчик А.А. - адвокат (довіреність № 14-195 від 17.05.2019)

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У квітні 2019 року до Господарського суду міста Києва надійшов за підсудністю з Господарського суду Київської області позов приватного акціонерного товариства «Білоцерківська теплоелектроцентраль» (далі - ПрАТ «Білоцерківська ТЕЦ», позивач) до публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (далі - ПАТ «НАК «Нафтогаз України», відповідач) про стягнення 473 562,23 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач пояснив, що на виконання рішення Господарського суду Київської області від 18.11.2015 у справі № 911/4045/15 був виданий наказ від 28.04.2016. На підставі зазначеного наказу відбулось часткове стягнення на користь ПАТ «НАК «Нафтогаз України» грошових коштів на загальну суму 466 849,10 грн., які розподілені державним виконавцем відповідно до вимог ст. 45 ЗУ «Про виконавче провадження» наступним чином: 420 059,32 грн. - сплата заборгованості на користь відповідача, 46 673,25 грн. - виконавчий збір, 116,53 грн. - витрати виконавчого провадження.

У подальшому, як стверджує позивач, наказ Господарського суду Київської області від 28.04.2016, виданий в межах справи № 911/4045/15, був визнаний судом таким, що не підлягає виконанню у зв`язку з набранням 30.11.2016 чинності Законом України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», за приписами якого за певних умов підлягали списанню та не стягувались нараховані неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування та проценти річних.

У зв`язку з викладеним, позивач вважає, що сума в розмірі 420 059,32 грн. повинна бути повернута йому, як безпідставне набуте майно (кошти), а також підлягають сплаті відсотки у розмірі 53 502,91 грн. відповідно до ст. 536 Цивільного кодексу України.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.04.2019, після усунення позивачем недоліків позовної заяви, відкрито провадження у справі № 911/567/19 та призначено її до розгляду в порядку загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 23.05.2019.

20.05.2019 до суду надійшов відзив відповідача на позовну заяву, в якому відповідач зазначив, що спірні грошові кошти не є такими, що набуті ним безпідставно, оскільки були перераховані органом державної виконавчої служби відповідачу на виконання наказу Господарського суду Київської області від 28.04.2016, а тому не можуть бути стягнуті на користь позивача на підставі ст.ст. 1212, 1213 Цивільного кодексу України. Відповідач вважав, що зазначений наказ Господарського суду Київської області не був визнаний таким, що не підлягає виконанню в частині вже стягнутих сум, що також, на його переконання, виключає можливість стягнення цих сум на користь позивача в межах даної справи. Крім того, відповідач зазначив, що за загальним правилом закон не має зворотної сили, а положення Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» не містять вказівки на те, що його дія розповсюджується також на вже виплачену теплопостачальними та теплогенеруючими організаціями частину заборгованості. Враховуючи викладене, відповідач вважав позовні вимоги необґрунтованими та просив суд у їх задоволенні відмовити.

23.05.2019 позивач подав клопотання про відкладення розгляду справи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.05.2019 задоволено клопотання позивача про відкладення підготовчого засідання, відкладено підготовче засідання на 25.06.2019.

02.07.2019 до суду надійшло клопотання відповідача про долучення до матеріалів справи документів, яке було задоволено судом.

25.06.2019 позивач подав до суду відповідь на відзив, в якій заперечував проти тверджень відповідача про те, що наказ Господарського суду Київської області від 28.04.2016 не був визнаний таким, що не підлягає виконанню в частині стягнутої суми в розмірі 420 059,32 грн.

У підготовчому засіданні 25.06.2019 суд оголосив протокольну ухвалу про продовження строку підготовчого провадження на 30 днів, а також оголосив перерву в підготовчому засіданні до 09.07.2019.

У підготовчому засіданні 09.07.2019 суд оголосив протокольну ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення судового засідання для розгляду справи по суті на 25.07.2019.

У судовому засіданні 25.07.2019 судом оголошена перерва до 30.07.2019.

У судовому засіданні 30.07.2019 позивач заявлені ним вимоги підтримав у повному обсязі, просив суд позов задовольнити.

Представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечував, вважав їх необґрунтованими та безпідставними, просив суд у задоволенні позову відмовити.

Зважаючи на відсутність підстав для відкладення розгляду справи та наявність у матеріалах справи доказів, необхідних і достатніх для вирішення спору по суті, у судовому засіданні 30.07.2019 судом було проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши надані документи та матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд встановив:

У провадженні Господарського суду Київської області перебувала справа № 911/4045/15 за позовом ПАТ «НАК «Нафтогаз України» до ПрАТ «Білоцерківська ТЕЦ» про стягнення 240 175 490,30 грн. заборгованості, з яких: 215 642 739,90 грн. - сума основного боргу за отриманий природний газ згідно договору № 130215-ПР від 30.01.2013 року, 6 317 330,88 грн. - пеня, 10 146 395,97 грн. - 7% від суми простроченого платежу, 7 682 271,23 грн. - інфляційні, 386 752,32 грн. - 3% річних.

Рішенням Господарського суду Київської області від 18.11.2015 у справі № 911/4045/15, яке залишено без змін постановами Київського апеляційного господарського суду від 15.02.2016 та Вищого господарського суду України від 25.04.2016, позов ПАТ «НАК «Нафтогаз України» задоволено частково, стягнуто з ПрАТ «Білоцерківська ТЕЦ» 12 290 832,31 грн. пені, 3 387 862,48 грн. 3% річних, 70 182 493,07 грн. інфляційних втрат, 15 094 991,79 грн. штрафу та 73 080 грн. судового збору. В іншій частині позову відмовлено.

28.04.2016 на виконання вищевказаного рішення Господарським судом Київської області був виданий відповідний наказ у справі № 911/4045/15.

В межах виконання зазначеного наказу Господарського суду Київської області від 28.04.2016 по справі № 911/4045/15 з ПрАТ «Білоцерківська ТЕЦ» були стягнуті грошові кошти в загальному розмірі 466 849,10 грн., що підтверджується платіжними дорученнями № 568/10-8 від 05.08.2016 на суму 454 494,05 грн. та № 568/10-8 від 23.08.2016 на суму 12 355,05, а також відповідними банківськими виписками від 05.08.2016 та 23.08.2016.

Згідно з листом відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 20.09.2018 № 28571-33/18/20.1./10 під час виконання наказу Господарського суду Київської області від 28.04.2016 по справі № 911/4045/15 з арештованих рахунків позивача були списані кошти в сумі 466 849,10 грн., які розподілені державним виконавцем відповідно до вимог ст. 45 Закону України «Про виконавче провадження» наступним чином: 420 059,32 грн. - перераховані стягувачу (ПАТ «НАК «Нафтогаз України»), 46 673,25 грн. - перераховані як стягнутий з боржника (ПрАТ «Білоцерківська ТЕЦ») виконавчий збір, 116,53 грн. - витрати виконавчого провадження.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 02.08.2017 у справі № 911/4045/15, залишеною без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 05.02.2018, заяву ПрАТ «Білоцерківська ТЕЦ» про визнання вищевказаного наказу таким, що не підлягає виконанню у справі № 911/4045/15 частково задоволено; визнано наказ Господарського суду Київської області від 28.04.2016 у справі № 911/4045/15 таким, що не підлягає виконанню частково, а саме: в частині стягнення з ПрАТ «Білоцерківська ТЕЦ» на користь ПАТ «НАК «Нафтогаз України» 12 290 832,31 грн. пені, 3 387 862, 48 грн. 3% річних, 70 182 493,07 грн. інфляційних витрат, 15 094 991,79 грн. штрафу; залишено заяву без задоволення в частині вимог про стягнення безпідставно одержаних коштів у сумі 446 849,10 грн.

Задовольняючи частково заяву ПрАТ «Білоцерківська Теплоелектроцентраль» про визнання наказу у справі № 911/4045/15 таким, що не підлягає виконанню, Господарський суд Київської області посилався, у тому числі, на ст. 7 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і відведення за спожиті енергоносії», який набрав чинності 30.11.2016.

За приписами ч. 3 ст. 7 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і відведення за спожиті енергоносії» на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

Посилаючись на наведені приписи ст. 7 Закону, а також положення ст.ст. 1212, 1213 Цивільного кодексу України, позивач вважав, що списанню підлягає його борг також в частині сплачених сум, а тому просив повернути грошові кошти в розмірі 420 059,32 грн. перераховані на користь ПАТ «НАК «Нафтогаз України», у зв`язку з тим, що правова підстава їх стягнення наразі відпала.

Оцінюючи правомірність тверджень позивача, розглядаючи та вирішуючи даний спір по суті, суд виходив з наступного.

Положеннями ст. 1212 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Частиною 1 ст. 1213 Цивільного кодексу України встановлений обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі.

Відповідно до ч. 1 ст. 326 Господарського процесуального кодексу України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 129-1 Конституції України держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Однак, приписами чинного господарського законодавства передбачена можливість визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню.

Так, ч. 2 ст. 328 Господарського кодексу України встановлено, що суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

З набранням 30.11.2016 чинності Законом України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і відведення за спожиті енергоносії» з`явилась така альтернативна підстава для визнання таким, що не підлягає виконанню, наказу від 28.04.2016 у справі № 911/4045/15.

Як встановлено ч. 3 ст. 7 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і відведення за спожиті енергоносії» на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

Разом з тим, матеріали справи свідчать, що спірні грошові кошти були стягнуті з позивача державною виконавчою службою 05.08.2016 та 23.08.2016, тобто до набрання вищевказаним Законом чинності (30.11.2016).

Згідно зі ст. 5 Цивільного кодексу України Акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

У рішенні від 05.04.01 № З-рп/2001 Конституційний Суд України зазначив, що «Конституція України закріпила принцип незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів (частина перша статті 58). Це означає, що дія закону та іншого нормативно-правового акту не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом. Закріплення принципу незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів є гарантією безпеки людини і громадянина, довіри до держави.

У рішенні від 09.02.19 № 1-рп/99 у справі за конституційним зверненням Національного банку України щодо офіційного тлумачення положення частини першої ст. 58 Конституції України (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) Конституційний Суд України роз`яснив, що дію нормативно-правового акту в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Одночасно Конституційний суд роз`яснив, що надання зворотної дії в часі таким нормативно-правовим актам може бути передбачено шляхом прямої вказівки про це в законі або іншому нормативно-правовому акті.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про те, що положення ч. 3 ст. 7 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і відведення за спожиті енергоносії» щодо списання нарахованих неустойки (штраф, пеня), інфляційних нарахувань, процентів річних стосуються виключно тих сум, що не були стягнуті на момент набрання вказаним Законом чинності.

Таким чином, оскільки спірні грошові кошти були стягнуті державною виконавчою службою до набрання чинності Законом України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і відведення за спожиті енергоносії», а вказівки на застосування його положень до правовідносин, які виникли до набрання чинності Законом, положення вказаного Закону не містять, правові підстави для повернення спірних грошових коштів у розмірі 420 059,32 грн. позивачу відсутні.

Крім того, суд звертає увагу позивача, що у вищевказаній ч. 3 ст. 7 Закону йдеться саме про списання нарахованих фінансових та штрафних санкцій, а не повернення вже сплачених.

Оскільки вимога про стягнення відсотків у розмірі 53 502,91 грн., відповідно до ст. 536 Цивільного кодексу України, є похідною від вимоги повернути позивачу грошові кошти в розмірі 420 059,32 грн., у задоволенні якої судом відмовлено, вказана похідна вимога також задоволенню не підлягає.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги задоволенню не підлягають.

Судові витрати з урахуванням положень ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються судом на позивача та відшкодуванню за рахунок відповідача не підлягають.

Керуючись ст.ст. 73-74, 76-79, 86, 129, 231, 233, 237-238 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 07.08.2019.

Суддя О.Г. Удалова