ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 серпня 2019 року м. ОдесаСправа № 915/1252/18
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Лавриненко Л.В.

суддів: Аленіна О.Ю., Філінюка І.Г.

при секретарі судового засідання - Безпалюку А.В.

розглянувши апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця Маковської Надії Володимирівни м. Миколаїв

на рішення Господарського суду Миколаївської області від 02.04.2019 р.

по справі № 915/1252/18

за позовом Приватного підприємства "Виробничо-комерційне підприємство "Каро" м. Миколаїв

до фізичної особи-підприємця Маковської Надії Володимирівни м. Миколаїв

про стягнення 200 000,00 грн.

суддя суду першої інстанції: Смородінова О.Г.

час та місце ухвалення рішення: 02.04.2019 р., м. Миколаїв, вул. Адміральська, 22, Господарський суд Миколаївської області

повний текст складено та підписано: 12.04.2019 р.

за участю представників сторін:

від Приватного підприємства "Виробничо-комерційне підприємство "Каро" м. Миколаїв: Герман О.С.

від фізичної особи-підприємця Маковської Надії Володимирівни м. Миколаїв: Ютовець О.О.

Ухвалою Південно - західного апеляційного господарського суду від 18.06.2019 р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою фізичної особи-підприємця Маковської Надії Володимирівни м. Миколаїв на рішення Господарського суду Миколаївської області від 02.04.2019 р. у справі № 915/1252/18.

Ухвалою Південно - західного апеляційного господарського суду від 22.07.2019 р. апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця Маковської Надії Володимирівни м. Миколаїв призначено до розгляду на 07.08.2019 р. на 11:00 год.

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Апеляційна скарга фізичної особи-підприємця Маковської Надії Володимирівни м. Миколаїв розглянута в межах процесуального строку, встановленого ч. 1 ст. 273 ГПК України.

В листопаді 2018 р. Приватне підприємство "Виробничо-комерційне підприємство "Каро" м. Миколаїв звернулось до Господарського суду Миколаївської області з позовом до фізичної особи-підприємця Маковської Надії Володимирівни м. Миколаїв про повернення безпідставно отриманих коштів в сумі 200 000 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Приватне підприємство "Виробничо-комерційне підприємство "Каро" м. Миколаїв за платіжним дорученням від 21.05.2018 р. № 747 сплатило фізичній особі - підприємцю Маковській Надії Володимирівні м. Миколаїв грошові кошти в сумі 200 000 грн., проте між сторонами не укладались договори та відповідачем будь - який товар позивачу не передавався, у зв`язку з чим грошові кошти в сумі 200 000 грн. отримані фізичною особою - підприємцем Маковською Надією Володимирівною м. Миколаїв безпідставно та підлягають поверненню.

Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 02.04.2019 р. позов Приватного підприємства "Виробничо-комерційне підприємство "Каро" м. Миколаїв задоволено у повному обсязі.

Наведене рішення мотивоване тим, що відповідач не надав суду належних доказів, які свідчать про наявність між сторонами договірних відносин та наявність правових підстав перерахування грошових коштів, в зв`язку з чим зазначені кошти підлягають поверненню на підставі ст. 1212 Цивільного кодексу України.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, фізична особа - підприємець Маковська Надія Володимирівна м. Миколаїв оскаржила його до Південно - західного апеляційного господарського суду.

В обґрунтування своїх вимог, відповідач посилається на порушення місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права.

Відповідач зазначає, що чинне законодавство не встановлює вичерпний перелік форм переговорів/спілкування щодо укладення усного договору підряду у спрощений спосіб.

Зазначене підтверджується наявністю слова "тощо" після перерахування способів обміну, згідно ст. 181 Господарського кодексу України, а тому суд безпідставно зазначає про необхідність підтвердження доказами саме "офіційного" спілкування між сторонами, узгодження тощо.

Крім того, як зазначає відповідач в апеляційній скарзі, основним підтвердженням того, що усний договір підряду існував, є оплата виконаних робіт у розмірі 200 000 грн., яка була виконана на підставі рахунку від 15.05.2018 р., що підтверджується платіжним дорученням від 21.05.2018 р. № 747.

Також, відповідач в апеляцій скарзі просить суд апеляційної інстанції долучити до матеріалів додаткові докази, а саме копії електронного листування між сторонами, викликати та допитати в якості свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , а також здійснити огляд речових доказів за їх місцезнаходженням в порядку ст. 82 Господарського процесуального кодексу України.

Приватне підприємство "Виробничо-комерційне підприємство "Каро" м. Миколаїв в поданому відзиві проти доводів, викладених в апеляційній скарзі, заперечує та просить суд апеляційної інстанції оскаржуване рішення залишити без змін.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представників сторін, суд апеляційної інстанції встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, предметом спору по даній справі є майнова вимога Приватного підприємства "Виробничо-комерційного підприємства "Каро" м. Миколаїв до фізичної особи-підприємця Маковської Надії Володимирівни м. Миколаїв про повернення безпідставно отриманих коштів в сумі 200 000 грн., перерахованих за платіжним дорученням від 21.05.2018 р. № 747.

Приватним підприємством "Виробничо-комерційним підприємством "Каро" м. Миколаїв на підставі рахунку від 15.05.2018 року № 5 було перераховано фізичній особі - підприємцю Маковській Надії Володимирівні м. Миколаїв грошові кошти в сумі 200 000 грн. за платіжним дорученням від 21.05.2018 р. № 747.

28.12.2018 р., після відкриття провадження у справі, відповідач поштою надіслав Приватному підприємству "Виробничо-комерційному підприємству "Каро" м. Миколаїв, в особі директора ОСОБА_3 , лист від 27.12.2018 р. вих. № 5 з вимогою прийняти виготовлені та встановлені на виконання умов договору купівлі - продажу меблів від 28.09.2017 р. № НИ/03-05/51 меблі та підписати акти приймання-передачі меблів протягом 3-х робочих днів від дати отримання.

Факт отримання цього листа позивач не заперечив.

Разом з вищевказаним листом, відповідач направив на адресу позивача акти приймання-передачі меблів, а саме акт приймання-передачі меблів від 27.09.2018 р., за яким виконавець передає, а замовник ( ОСОБА_3 ) приймає наступні меблі: сходи. Доставка та встановлення меблів виконавцем здійснена 27.09.2018 р.

Зазначений акт складено між фізичною особою - підприємцем Маковською Надією Володимирівною м. Миколаїв та фізичною особою ОСОБА_3 , та підписаний лише з боку виконавця (відповідач по справі).

Враховуючи викладені обставини справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга фізичної особи-підприємця Маковської Надії Володимирівни м. Миколаїв не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є:

1) договори та інші правочини;

2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності;

3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі;

4) інші юридичні факти.

Статтею 1212 Цивільного кодексу України встановлені загальні положення про зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави.

Відповідно до цієї норми особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Положення цієї глави застосовуються також до вимог про:

1) повернення виконаного за недійсним правочином;

2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння;

3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні;

4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Як свідчать матеріали справи, фізична особа-підприємець Маковська Надія Володимирівна м. Миколаїв стверджує, що між нею та Приватним підприємством "Виробничо-комерційне підприємство "Каро" м. Миколаїв 28.09.2014 р. було укладено усний договір підряду, на виконання якого відповідач здійснив поставку та монтаж меблів, а позивач в свою чергу перерахував спірну суму у розмірі 200 000 грн. в рахунок оплати здійснених робіт на підставі рахунку від 15.05.2018 року № 5.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

За змістом ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов`язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно з ч. 4 ст. 203 Цивільного кодексу України правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Відповідно до ст. 205 Цивільного кодексу України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. У випадках, встановлених договором або законом, воля сторони до вчинення правочину може виражатися її мовчанням.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 206 Цивільного кодексу України усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність. Юридичній особі, що сплатила за товари та послуги на підставі усного правочину з другою стороною, видається документ, що підтверджує підставу сплати та суму одержаних грошових коштів.

Приписами ч. 1, 2 ст. 207 Цивільного кодексу України встановлено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

У письмовій формі належить вчиняти:

1) правочини між юридичними особами;

2) правочини між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу;

3) правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу;

4) інші правочини, щодо яких законом встановлена письмова форма (ст. 208 Цивільного кодексу України).

Згідно зі ст. 181 Господарського кодексу України допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Відповідно до ч. 2 ст. 631 Цивільного кодексу України договір набирає чинності з моменту його укладення.

За приписами ст. 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно з ч. 1 ст. 639 Цивільного кодексу України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Відповідно до ч. ч. 1 - 2 ст. 640 Цивільного кодексу України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.

Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

За змістом ч. ч. 1 - 2 ст. 641 Цивільного кодексу України пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.

Так, акцепт оферти у формі єдиного документа робиться шляхом підписання договору та проставлення печатки на обох екземплярах договору, один з яких повертається контрагенту. Оферта, зроблена у спрощений спосіб, акцептується у той самий спосіб, в якому була зроблена пропозиція про вступ у договірні відносини: листом, факсограмою тощо.

Не є укладеними правочини (договори), у яких відсутні встановлені законодавством умови, необхідні для їх укладення (відсутня згода за всіма істотними умовами договору; не отримано акцепт стороною, що направила оферту; не передано майно, якщо відповідно до законодавства для вчинення правочину потрібна його передача тощо).

Згідно з ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управлена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Згідно з ч. 1 ст. 853 Цивільного кодексу України замовник зобов`язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові. Якщо замовник не зробить такої заяви, він втрачає право у подальшому посилатися на ці відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі.

Відповідно до ч. 1 ст. 854 Цивільного кодексу України якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов`язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, достроково.

За приписами ч. 4 ст. 882 Цивільного кодексу України передання робіт підрядником і прийняття їх замовником оформляється актом, підписаним обома сторонами.

У разі відмови однієї із сторін від підписання акта про це вказується в акті і він підписується другою стороною.

Як вбачається з матеріалів справи, в останніх відсутні докази укладання та підписання між сторонами договору у письмовій формі, і факт його відсутності сторонами по справі не заперечується.

Щодо посилань фізичної особи-підприємця Маковської Надії Володимирівни м. Миколаїв на те, що між позивачем та відповідачем наявні договірні відносини, а саме укладено усний договір підряду, оскільки законом не встановлена обов`язкова письмова форма договору підряду, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Частиною 1 ст. 206 Цивільного кодексу України визначено, які правочини можуть вчинятися усно.

Суд зазначає, що за приписами цієї норми характер підрядних робіт, передбачає, що між виникненням правовідносин і виконанням зобов`язань підрядником проходить певний проміжок часу, укладення договору підряду, у розумінні ст. 837 Цивільного кодексу україни, в усній формі є неможливим.

Крім того, враховуючи приписи ст. 51 Цивільного кодексу України, укладення договору підряду між позивачем (юридичною особою) та відповідачем (фізичною особою-підприємцем) в силу приписів ч. 1 ст. 208 Цивільного кодексу України належить вчиняти у письмовій формі.

Наявний в матеріалах справи акт приймання - передачі меблів, на які відповідач посилається як на доказ виконання обумовлених усним договором підряду робіт, складені між фізичною особою - підприємцем Маковською Надію Володимирівною м. Миколаїв та ОСОБА_3 , саме як фізичною особою, а не директором Приватного підприємства "Виробничо-комерційне підприємство "Каро" м. Миколаїв, та підписаний лише з боку виконавця (відповідача по справі).

Також з вищезазначеного акту вбачається, що він складений на підтвердження виконання зобов`язань за договорами купівлі-продажу від 28.09.2017 р. № НИ/03-05/51, відповідно до якого продавець (фізична особа-підприємець Маковська Надія Володимирівна м. Миколаїв) зобов`язався виготовити і передати замовнику у власність меблі згідно із розробленим і затвердженим дизайн-проектом, у кількості і асортименті у відповідності до ескізу, а ОСОБА_3 - оплатити і прийняти меблі.

Загальна сума договору склала - 176 800 грн.

Отже, зазначений договір укладено з ОСОБА_3 , як з фізичною особою, а не як з директором Приватного підприємства "Виробничо-комерційне підприємство "Каро" м. Миколаїв.

Таким чином, наявні у матеріалах справи акт приймання - передачі, складений між відповідачем та фізичною особою ОСОБА_3 , який останнім не підписаний та договір від 28.09.2017 р. № НИ/03-05/51, укладений також з ОСОБА_3 не свідчать про укладання договору підряду, а отже і про виникнення майнового-господарських договірних підрядних зобов`язань між сторонами справи, саме як юридичними особами.

Посилання відповідача на наявні у матеріалах справи фото та ескізи меблів, а також скріншоти листування у електронному месенджері, на які фізична особа-підприємець Маковська Надія Володимирівна м. Миколаїв посилається, як на одну із форм переговорів/спілкування щодо укладеного усного договору підряду у спрощений спосіб, суд апеляційної інстанції відхиляє, оскільки вони не є належними та допустимими доказами по справі, які б свідчили про дотримання процедури укладання договору підряду "в усній формі у спрощений спосіб" між сторонами, саме як юридичними особами.

Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд у постанові від 11.05.2019 р. у справі № 926/3169/16.

Посилання фізичної особи - підприємця Маковською Надії Володимирівни м. Миколаїв на те, що основним підтвердженням того, що усний договір підряду існував, є оплата виконаних робіт у розмірі 200 000 грн., яка була виконана на підставі рахунку від 15.05.2018 р. № 5, не приймається до уваги судом апеляційної інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Згідно з ч. 2 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити:

назву документа (форми);

дату складання;

назву підприємства, від імені якого складено документ;

зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції;

посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення;

особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Згідно з позицію викладеною в листах Міністерства фінансів України від 27.11.2006 р. № 31-34000-20-23/25136, від 30.05.2011 р. № 31-08410-07-27/13794, а також ДФС України від 14.11.2017 р. № 2608/О/99-99-13-01-02-14/ІПК рахунок-фактура за своїм призначенням не відповідає ознакам первинного документу, визначеним Законом України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", оскільки ним не фіксується господарська операція, розпорядження або дозвіл на проведення господарської операції, а носить лише інформаційний характер.

Форма рахунку-фактури не належить до типових форм, що затверджуються Держкомстатом.

Фактично рахунок-фактура є розрахунково-платіжним документом, що передбачає лише виставлення певної суми для оплати покупцю, а сам факт поставки чи послуги має бути підтверджений видатковою накладною або актом.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції зазначає, що фактично рахунок-фактура є розрахунково-платіжним документом, що передбачає тільки виставлення певних сум до оплати покупцям за товари, що поставляються (фактично поставлені), чи послуги, що надаються (фактично надані послуги).

Проте, окрім випадків виставлення рахунку-фактури на виконання умов вже укладеного між сторонами договору, в деяких випадках цей документ можна вважати простою офертою (пропозицією укладення договору поставки або купівлі-продажу товару, надання послуг).

Законодавством не встановлено вимог щодо змісту рахунку-фактури.

Однак для того, щоб рахунок-фактура сприймався як спрощена форма укладення договору поставки або купівлі-продажу, надання послуг, важливо, щоб цей документ містив необхідну інформацію щодо істотних умов певного договору, зокрема, умови про предмет, строки та ціну. У рахунку-фактурі також можна визначити суму передоплати та загальну суму домовленості.

Прийняття пропозиції, зазначеної у рахунку-фактурі, має бути підтверджено видатковою накладною постачальника або актом приймання-передачі виконаних робіт (послуг), або ж здійсненням оплати рахунку-фактури в деяких випадках.

Разом з тим, з урахуванням специфіки укладання договору підряду між юридичними особами, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що оскільки за договором підряду, що передбачає виконання робіт, необхідною умовою прийняття та оплати робіт є складання акта приймання-передачі виконаних робіт або іншого документа, що підтверджує юридичний факт приймання роботи замовником, тільки підписання саме актів здачі-приймання виконаних робіт, а не надання рахунку-фактури, свідчить про укладення письмового договору підряду у спрощений спосіб, в той час як тільки такий договір підряду є підставою для виникнення у його сторін майново-господарських зобов`язань.

Тобто сама по собі, наявність рахунку не є безспірним доказом здійснення господарської операції, виникнення у юридичної особи-позивача господарських зобов`язань саме з підрядних правовідносин, а отже і не може свідчити про укладання між сторонами договору підряду у спрощений спосіб.

При цьому посилання, скаржника на лист Міністерства фінансів України "Щодо особливостей застосування первинних документів" від 16.02.2017 р. № 31-11410-06-5/4339 не приймається судом апеляційної інстанції, оскільки приписи зазначеного листа стосуються рахунку-фактури, як підтвердження здійснення господарської операції саме з метою відображення її у бухгалтерському обліку, при наявності між господарюючими суб`єктами інших правовідносин, зокрема, з купівлі-продажу, поставки товару або надання послуг.

Відповідно до ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами:

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів;

3) показаннями свідків.

Згідно зі ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За приписами ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З огляду на викладене та враховуючи відсутність у матеріалах справи належних та допустимих доказів на підтвердження укладення між сторонами договору підряду на виконання робіт в письмовій формі (в спрощений спосіб) та доказів на підтвердження виконання сторонами умов такого договору, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду про відсутність між сторонами даного спору будь-яких договірних зобов`язань саме з підрядних взаємовідносин.

Таким чином, з огляду на відсутність правової підстави для отримання заявлених до стягнення грошових коштів, в даному випадку відповідач отримав вищезазначені кошти поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином, у зв`язку з чим такі кошти підлягають поверненню на підставі ст. 1212 Цивільного кодексу України.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції звертає увагу фізичної особи - підприємця Маковською Надії Володимирівни м. Миколаїв на те, що вона має право захистити своє порушене право, шляхом звернення до суду загальної юрисдикції.

З урахуванням зазначеного, суд апеляційної інстанції вважає, що доводи відповідача, викладені в апеляційній скарзі є такими, що спростовуються наявними матеріалами справи та висновками суду.

Крім того, судом апеляційної інстанції відхиляються та не приймаються до уваги клопотання фізичної особи - підприємця Маковською Надії Володимирівни м. Миколаїв про:

- долучення до матеріалів справи додаткових доказів, а саме: копії електронного листування між сторонами, оскільки відповідно до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього, чого відповідачем по справі в даному випадку зроблено не було.

- виклик та допит в якості свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , оскільки в даному випадку необхідність допиту свідків відповідачем обґрунтовується встановленням факту укладання між сторонами договору підряду, а відповідно до ч. 2 ст. 87 Господарського процесуального кодексу України на підставі показань свідків не можуть встановлюватися обставини (факти), які відповідно до законодавства або звичаїв ділового обороту відображаються (обліковуються) у відповідних документах.

- здійснення огляду речових доказів, а саме: меблів, за їх місцезнаходженням за адресою: Миколаївська область, смт. Врадіївка, вул. Кооперативна, 21 , оскільки відповідно до ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування, а скаржником необхідність проведення огляду речових доказів обумовлена становленням фактом укладання між сторонами договору підряду.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду щодо задоволення позову Приватного підприємства "Виробничо-комерційного підприємства "Каро" м. Миколаїв та стягнення з фізичної особи - підприємця Маковською Надії Володимирівни м. Миколаїв грошових коштів в сумі 200 000 грн.

Керуючись ст. ст. 267-282 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Рішення Господарського суду Миколаївської області від 02.04.2019 р. по справі № 915/1252/18 залишити без змін, апеляційну скаргу фізичної особи - підприємця Маковською Надії Володимирівни м. Миколаїв - без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду, в порядку та випадках, передбачених ГПК України.

Повний текст складено та підписано 08.08.2019 р.

Головуючий суддя : Л.В. Лавриненко

Судді: О.Ю. Аленін

І.Г. Філінюк