ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"02" серпня 2019 р. Справа № 924/421/19

Господарський суд Хмельницької області у складі судді Грамчука І.В., розглянувши матеріали справи

за позовом Дочірнього підприємства "Старокостянтиніський молочний завод" м. Старокостянтинів

до сільськогосподарського виробничого кооперативу "Перший національний виробничий кооператив", м. Шепетівка Хмельницької області

про визнання договору поставки молока №49 від 12.08.2016р. недійсним

Представники сторін:

від позивача Карасьов О.С., Конусь О.М.

від відповідача Грищенко І .С. (в режимі відеоконференції)

Оніщук Є.О.

Відповідно до ст. 240 ГПК України в судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Встановив: Дочірнє підприємство "Старокостянтиніський молочний завод" звернулось до суду з позовом до сільськогосподарського виробничого кооперативу "Перший національний виробничий кооператив" про визнання договору поставки молока №49 від 12.08.2016р. недійсним.

В обґрунтування позову вказує на порушення норм чинного законодавства при підписанні договору поставки молока №49 від 12.08.2016р., посилається на положення ст. ст. 203,638 ЦК України, ст. ст. 179,180, 189,190 ГК України.

Відповідач у відзиві на позов (вх.№05-22/4218/19 від 21.05.2019р.) просить суд відмовити у задоволенні позову. При цьому вказує, що сторони є вільними в укладенні договору та визначенні умов з урахуванням ЦК України. Звертає увагу, що між сторонами після укладення спірного договору підписувались протоколи погодження договірної ціни. Відповідач зазначає, що у відповідності до Постанови Пленуму ВСУ №11 від 29.05.2013 року наступне схвалення юридичною особою правочину, вчиненого від її імені представником з перевищенням повноважень, унеможливлює визнання такого правочину недійсним. Разом із тим, схвалення позивачем спірного правочину підтверджується: протоколами погодження договірної ціни, отриманням позивачем за договором поставки товару - молока, податковими накладними, укладенням між сторонами додаткових угод.

У відповіді на відзив (вх.№05-22/5284/19 від 25.06.2019р.) представник позивача звертає увагу на те, що ні перший заступник генерального директора, ні генеральний директор не був уповноважений на укладення договору поставки молока №49 від 12.08.2016р., тобто не може розглядатися як орган або особа уповноважена відповідно до установчих документів або договору вчиняти такий правочин, таким органом є виключно власник ПАТ "Компанія управління активами "Довіра-Капітал".

У запереченні на відповідь на відзив (вх.№05-22/5284/19 від 25.06.2019р.) відповідач просить відмовити у задоволенні позову. Звертає увагу на те, що сам лише факт учинення виконавчим органом підприємства протиправних, недобросовісних дій, з перевищення ним своїх повноважень не може слугувати єдиною підставою для визнання недійсними договорів, укладення цим органом від імені юридичної особи з третіми особами. Стверджує, що схвалення може відбутися також і в формі мовчазної згоди, і у вигляді певних поведінкових актів особи - сторони правочину.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, з підстав викладених у позовній заяві та відповіді на відзив.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечив щодо задоволення позовних вимог, вказуючи на їх неправомірності та не відповідності позиції викладеній в Постановах ВГСУ.

Розглядом матеріалів справи встановлено.

Рішенням №11/04-2016 власника Дочірнього підприємства «Старокостянтинівський молочний завод» від 11.04.2016 р. затверджено статут Дочірнього підприємства «Старокостянтинівський молочний завод» в новій редакції.

Відповідно до п. 8.1. та п. 8.2. Статуту, визначено, що управління підприємством здійснює його Власник, який вирішує всі питання, пов`язані з діяльністю Підприємства.

До виключної компетенції Власника віднесено: а) визначення основних напрямків діяльності Підприємства; б) внесення змін та доповнень до Статуту Підприємства; в) призначення та звільнення Генерального директора Підприємства і визначення його повноважень; г) притягнення до матеріальної та інших видів відповідальності посадових осіб Підприємства; д) прийняття рішення про реорганізацію чи ліквідацію Підприємства.

Згідно п. 8.3 Статуту поточна діяльність підприємства здійснюється Генеральним директором. При призначенні Генерального директора з ним укладається трудовий договір в якому визначаються компетенції, права, обов`язки і відповідальність перед власником, умови матеріального забезпечення і звільнення з посади. Генеральний директор не має права без погодження з власником підписувати договори спрямовані на відчуження, заставу, іпотеку, оренду майна, що належить підприємству.

Згідно п. 8.4 Статуту контроль за діяльністю посадових осіб Підприємства здійснює Власник і ревізійна комісія Підприємства.

Відповідно до п. п. 12.1, 12.2 Статуту підприємство здійснює облік результатів своєї діяльності, веде оперативний, бухгалтерський і статистичний облік у встановленому порядку і несе відповідальність за його достовірність. Відповідальними за стан обліку і своєчасне подання звітності та сплати податків є Генеральний директор та головний бухгалтер Підприємства або, за рішенням Власника, інша посадова особа Підприємства.

01.10.2016 року між приватним акціонерним товариством «Компанія з управління активами «Довіра капітал» та громадянином України ОСОБА_4 укладено трудовий договір у відповідності до якого останній наймається на посаду Генерального директора ДП «Старокостянтинівський молочний завод».

Згідно п. 2.1 трудового договору Генеральний директор здійснює поточне (оперативне) керівництво товариством, забезпечує виконання завдань товариства, передбачених законодавством України, статутом товариства, цим трудовим договором та рішеннями вищого органу товариства.

У відповідності до п. 2.11 трудового договору роботодавець організовує фінансовий контроль за діяльністю товариства

Пунктом 2.12 трудового договору передбачено права Генерального директора, серед яких право укладати угоди та різного роду договори, в тому числі купівлі - продажу, оренди, підряду, видавати доручення, відкривати та закривати банківські рахунки; приймати рішення щодо вчинення товариством правочину, якщо ринкова вартість майна або послуг, що є його предметом, не перевищує 1 млн. грн. Крім того, ринкова вартість майна або послуг, що є його предметом , не повинна перевищувати 0,5 відсотків активів за даними останньої річної фінансової звітності товариства.

Крім того, матеріали справи містять довідку підприємства № 1 про повноваження власника та Генерального директора ДП «Старокостянтинівський молочний завод» від 02.05.2019 року, яка містить вищевказані положення Статуту.

04.01.2016 року Генеральний директор ДП «Старокостянтинівський молочний завод» затвердив посадову інструкцію першого заступника генерального директора ДП «Старокостянтинівський молочний завод», згідно п. 1.1 якої перший заступник генерального директора належить до професійної групи «Керівник».

Згідно п. 3.2 посадової інструкції перший заступник генерального директора має право представляти інтереси підприємства у взаємовідносинах з громадянами, юридичними особами, органами державної влади і управління за дорученням та вказівкою генерального директора.

Згідно довіреності №11 від 01.10.2015 року генеральний директор ДП «Старокостянтинівський молочний завод» Ю.А. Гордійчук уповноважив першого заступника генерального директора ОСОБА_5 представляти інтереси підприємства у відносинах із будь-якими суб`єктами підприємницької діяльності, підприємствами, установами, організаціями незалежно від їх підпорядкування та форм власності. Для цього представникові надано право: погоджувати умови та підписувати від імені підприємства Угоди та різного роду договори (за виключенням договорів спрямованих на відчуження, заставу, іпотеку майна, що належить підприємству), будь-які документи, що пов`язані з виконанням угод та договорів (акти, специфікації, додатки, протоколи розбіжностей, рахунки і ін,); банківські документи; касові документи; технологічні завдання; виробничі завдання та звіти, акти відбору зразків; довіреності працівникам підприємства на отримання заробітної плати і інших належних їм платежів; посвідчення про відрядження; заявки на придбання ТМЦ; довіреності на отримання ТМЦ, накази про встановлення норм витрат; довідки про доходи працівників.

Довіреність видана строком до 31.12.2016 року.

12.08.2016 року між Дочірнім підприємством «Старокостянтинівський молочний завод» (покупець) та сільськогосподарським виробничим кооперативом «Перший національний виробничий кооператив» (продавець) укладено договір поставки молока №49, згідно п. 1.1 якого постачальник зобов`язується систематично поставляти і передавати у власність покупця натуральне коров`яче молоко незбиране на умовах визначених цим договором, а покупець зобов`язується приймати і своєчасно оплачувати вартість продукції.

В розділі 3 договору сторони погодили, що асортимент, кількість та ціна конкретної партії продукції, що постачається за даним договору визначається сторонами у додатках (протокол погодження ціни), що є невід`ємною частиною даного договору. Ціна партії продукції є фіксованою на весь період дії протоколу погодження ціни і у будь-якому випадку не підлягає зміні без письмового погодження сторін. Протокол погодження ціни підписується сторонами при при кожній зміні ціни на продукцію.

12.08.2016р., 16.10.2016р., 01.12.2016р., 16.02.2017р., 24.03.2017 року, 24.04.2017р., 24.05.2017р., 25.06.2017 року, 25.07.2017 року та 23.08.2017р. між сторонами підписано протоколи погодження договірної ціни.

Договір та додатки до нього підписано та скріплено відтиском печаток сторін. Від покупця договір та додатки підписано першим заступником генерального директора ОСОБА_5 .

У період з 16.08.2016 року по 31.12.2016р. ДП «Старокостянтинівський молочний завод» провів розрахунок із Першим національним кооперативом СГВК в рамках договору від 12.08.2016р. на суму 6822190,32грн. Товару за договором поставлено на суму 7162811,12грн., що підтверджується довідкою.

Крім того, поставка молока за договором підтверджується видатковими накладними №39 від 31.08.2016 року, №64 від 31.10.2016р., №75 від 30.11.2016р., №95 від 31.12.2016р., №8 від 31.01.2017р., №61 від 30.04.2017р., №98 від 31.05.2017р., №151 від 30.06.2017р., №201 від 31.07.2017р., №211 від 31.08.2017р., №446 від 30.09.2017 року, №713 від 31.10.2017р., №797 від 30.11.2017р., а оплата товару податковими накладними від 12.01.2017р., 31.01.2017р.,28.02.2017р., 15.03.2017р., 31.03.2017р., 15.04.2017р., 30.04.2017р., 31.05.2017р., 30.06.2017р., 31.07.2017р., 31.08.2017р., 30.09.2017р., 31.10.2017р., 30.11.2017р., які зареєстровані згідно квитанцій.

30.04.2017р., 31.05.2017р., 30.06.2017р., 31.07.2017р., 31.08.2017р. та 30.09.2017р. між сторонами підписано акти звірки розрахунків між ДП «Старокостянтинівський молочний завод» та СГВК «Перший національний виробничий кооператив» за договором поставки молока №49 від 12.08.2016р.

Згідно Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань станом на 12.08.2016р. в розділі відомості про органи управління юридичної особи - ДП «Старокостянтинівський молочний завод» вказано Загальні збори, Генеральний директор.

В розділі прізвище, ім`я по батькові, дата обрання (призначення) осіб, які обираються (призначаються) до органу управління юридичної особи, уповноважених представляти юридичну особу у правовідносинах з третіми особами, або осіб, які мають право вчиняти дії від імені юридичної особи без довіреності, у тому числі підписувати договори та дані про наявність обмежень щодо представництва від імені юридичної особи вказано ОСОБА_4 (керівник згідно Статуту).

Аналізуючи надані докази та пояснення представників сторін, оцінюючи їх в сукупності, судом враховується наступне.

За умовами статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно зі ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

В силу положень ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання правочину недійсним.

Згідно зі ст. ст. 202, 203 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори). Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Приписами ч. 1 ст. 207 Господарського кодексу України передбачено, що господарське зобов`язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб`єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

У п. 1 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України від 01.12.2004р. № 18-рп/2004 по справі за конституційним поданням 50 народних депутатів України щодо офіційного тлумачення окремих положень частини першої статті 4 Цивільного процесуального кодексу України (справа про охоронюваний законом інтерес) визначено, що поняття "охоронюваний законом інтерес", що вживається в частині першій статті 4 Цивільного процесуального кодексу України та інших законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям "права", треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загально правовим засадам.

Частиною 1 статті 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

В даному випадку, судом встановлено, що спірний договір №49 від 12.08.2016р. за своєю правовою природою є договором поставки.

Статтею 712 ЦК України визначено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

В силу приписів ч.1 ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Водночас, згідно ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Разом із тим, статтею 237 ЦК України визначено, що представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Не є представником особа, яка хоч і діє в чужих інтересах, але від власного імені, а також особа, уповноважена на ведення переговорів щодо можливих у майбутньому правочинів. Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.

Відповідно до статті 239 ЦК України правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє.

Статтею 241 ЦК України визначено, що правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання. Наступне схвалення правочину особою, яку представляють, створює, змінює і припиняє цивільні права та обов`язки з моменту вчинення цього правочину.

Згідно пункту 3.4. постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" від 29.05.2013р. №11, наступне схвалення юридичною особою правочину, вчиненого від її імені представником, з перевищенням повноважень, унеможливлює визнання такого правочину недійсним (стаття 241 ЦК України). Настання передбачених цією статтею наслідків ставиться в залежність від того, чи було в подальшому схвалено правочин особою, від імені якої його вчинено; тому господарський суд повинен у розгляді відповідної справи з`ясовувати пов`язані з цим обставини. Доказами такого схвалення можуть бути відповідне письмове звернення уповноваженого органу (посадової особи) такої юридичної особи до другої сторони правочину чи до її представника (лист, телефонограма, телеграма, телетайпограма тощо) або вчинення зазначеним органом (посадовою особою) дій, які свідчать про схвалення правочину (прийняття його виконання, здійснення платежу другій стороні, підписання товаророзпорядчих документів і т. ін.). Наведене стосується й тих випадків, коли правочин вчинений не представником юридичної особи з перевищенням повноважень, а особою, яка взагалі не мала повноважень щодо вчинення даного правочину.

Наданими до справи документами підтверджується факт вчинення спірного правочину і наступне його прийняття до виконання та схвалення.

Зокрема, вчинення правочину між сторонами підтверджується наявністю не лише підписів на спірному договорі, але і наявністю відтисків печаток як юридичної особи позивача, так і відповідача.

У разі не підписання договору особою, зазначеною в ньому як сторона, за умови підтвердження цього факту належними доказами, при встановленні, що нею не вчинялись дії, спрямовані на виникнення відповідних правовідносин, такий договір за позовом цієї особи (або іншої заінтересованої особи) може бути визнаний недійсним у зв`язку з його невідповідністю до вимог частин 3 і 5 ст. 203 ЦК, а саме: волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Слід зауважити, що визнання договору недійсним згідно зі статтями 203, 215 ЦК у зв`язку з підписанням договору особою, яка не має на це повноважень, та відсутністю волевиявлення власника, а також у зв`язку з підписанням договору особою з перевищенням повноважень можливе лише у тому випадку, якщо власник у подальшому не схвалив такого правочину.

У процесі розгляду справи сторонами було надано ряд документів, що засвідчують наступне схвалення спірного Договору поставки.

Так, на виконання умов договору поставки молока №49 від 12.08.2016р. (з врахуванням додатку №1 від 27.12.2016р. до нього) відповідач - сільськогосподарський кооператив "Перший національний виробничий кооператив" поставив позивачу - Дочірньому підприємству "Старокостянтинівський молочний завод", а останній прийняв, товар на загальну суму 141916738,00грн., що підтверджується видатковими накладними №39 від 31.08.2016 року, №64 від 31.10.2016р., №75 від 30.11.2016р., №95 від 31.12.2016р., №8 від 31.01.2017р., №61 від 30.04.2017р., №98 від 31.05.2017р., №151 від 30.06.2017р., №201 від 31.07.2017р., №211 від 31.08.2017р., №446 від 30.09.2017 року, №713 від 31.10.2017р., №797 від 30.11.2017р., які підписано сторонами без зауважень та скріплено відтисками печаток господарюючих суб`єктів.

Позивач здійснював оплату поставленого товару, що підтверджується наявними в матеріалах справи податковими накладними від 12.01.2017р., 31.01.2017р., 28.02.2017р., 15.03.2017р., 31.03.2017р., 15.04.2017р., 30.04.2017р., 31.05.2017р., 30.06.2017р., 31.07.2017р., 31.08.2017р., 30.09.2017р., 31.10.2017р., 30.11.2017р., які зареєстровані згідно квитанцій.

Крім того, матеріали справи містять акти звірки розрахунків за спірним договором поставки, які проведено між сторонами в період з квітня 2017 р. по серпень 2017р.

Усі наведені документи містять відомості про те, що вони складені у процесі виконання сторонами договору поставки молока №49 від 12.08.2016р. Таким чином судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що, як позивач, так і відповідач вчиняли дії, спрямовані на прийняття до виконання оспорюваного договору.

При цьому, позивач у справі не подав доказів того, що сторона позивача зверталася до відповідача з приводу повернення останньому коштів, як помилково перерахованих тощо.

Крім того, суд приймає до уваги, що пунктом 8.4. Статуту позивача визначено, що контроль за діяльністю посадових осіб підприємства здійснює власник і ревізійна комісія підприємства.

Відповідно до п. 12 Статуту позивача, підприємство здійснює облік результатів своєї роботи, веде оперативний, бухгалтерський і статистичний облік у встановленому порядку і несе відповідальність за його достовірність. Відповідальними за стан обліку і своєчасне подання звітності та сплати податків є Генеральний директор та головний бухгалтер підприємства або, за рішенням власника, інша посадова особа підприємства.

Згідно з п. 2.11. трудового договору Генерального директора з власником позивача, роботодавець організовує фінансовий контроль за діяльністю товариства.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, а також те, що по бухгалтерському обліку позивача відображалось отримання товару та проведення розрахунків, власнику позивача було відомо про укладення спірного правочину в кінці відповідного звітного періоду, тобто по завершенню третього кварталу 2016 року, а також по результатах здійснення діяльності за 2016 рік.

Умови, на яких договір укладається, мають істотне значення, оскільки від них залежать особливості договірних прав і обов`язків сторін договору, а також належне виконання зобов`язань. За загальним правилом істотними вважаються умови, які необхідні і достатні для укладення договору. Це випливає зі ст. 638 ЦК, згідно з якою договір вважається укладеним тільки тоді, коли між сторонами досягнуто згоди зі всіх істотних його умов. Це означає, що за відсутності хоча б однієї з таких умов договір не може вважатися укладеним. Водночас, якщо досягнуто згоди щодо істотних умов, то договір набирає чинності, навіть якщо не містить якихось інших умов.

Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків та, в разі задоволення позовних вимог, зазначати в судовому рішенні в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин (п. 2.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 11 від 29.05.2013 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними").

Невідповідність правочину актам законодавства як підстава його недійсності, повинна ґрунтуватися на повно та достовірно встановлених судами обставинах справи про порушення певним правочином (чи його частиною) імперативного припису законодавства; саме по собі відступлення сторонами від положення законодавства, регулювання їх іншим чином, не свідчить про суперечність змісту правочину цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Відповідно до ч. 7 ст. 179 Господарського кодексу України, господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Статтею 180 Господарського кодексу України передбачено, що істотними умовами, є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. При укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Зазначені положення закону кореспондуються з приписами статті 638 ЦК України.

Згідно правової позиції Верховного Суду України, зазначеної у постанові від 06.06.2012р. у справі №6-46цс12, істотними умовами договору купівлі-продажу є умови про предмет та ціну.

Аналізуючи зміст договору поставки молока від 12.08.2016р. №49 на предмет закріплення в останньому обов`язкових умов договору купівлі-продажу суд засвідчує, що в розділі 1 договору сторонами визначено предмет договору товар, а саме натуральне коров`яче молоко незбиране.

В розділі 3 договору сторони погодили, що асортимент, кількість та ціна конкретної партії продукції, що постачається за даним договором визначається сторонами у додатках (протокол погодження ціни), що є невід`ємною частиною даного договору. Ціна партії продукції є фіксованою на весь період дії протоколу погодження ціни і у будь-якому випадку не підлягає зміні без письмового погодження сторін. Протокол погодження ціни підписується сторонами при кожній зміні ціни на продукцію.

Як вбачається з матеріалів справи між сторонами 12.08.2016р., 16.10.2016р., 01.12.2016р., 16.02.2017р., 24.03.2017 року, 24.04.2017р., 24.05.2017р., 25.06.2017 року, 25.07.2017 року та 23.08.2017р. підписано протоколи погодження договірної ціни, їх скріплення здійснено печатками підприємств.

Приймаючи до уваги положення Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України та Господарського процесуального кодексу України, суд приходить до висновку, що позивачем при зверненні до суду з вимогами про визнання договору недійсним не доведено наявність тих обставин, з якими закон пов`язує визнання правочинів недійсними. Доводи позивача, що висвітлені у позові, не знайшли свого підтвердження при дослідженні доказів та встановленні обставин справи.

З огляду на наведене, беручи до уваги ті обставини, що спірний Договір не суперечить положенням ст.ст. 203, 215 Цивільного кодексу України, іншим вимогам чинного законодавства, містить всі істотні умови встановленні законодавством для даного виду правочину, зважаючи на підтвердженість фактів прийняття до виконання та вчинення дій щодо схвалення сторонами спірного правочину, виходячи з положень законодавства України, матеріалів та обставин справи, у даному випадку відсутні підстави для визнання недійсним договору поставки молока №49 від 12.08.2016р.

Відтак, у задоволенні позову необхідно відмовити повністю.

Згідно ч.1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається: у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, прийняття судом рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд вважає, що витрати, пов`язані з поданням позовної заяви до суду та розглядом справи в суді (сплата судового збору), котрі поніс позивач, слід залишити за Дочірнім підприємством "Старокостянтинівський молочний завод".

Керуючись ст. ст. 2, 4, 74, 86, 129, 233, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

У позові Дочірнього підприємства "Старокостянтинівський молочний завод" м. Старокостянтинів до сільськогосподарського виробничого кооперативу "Перший національний виробничий кооператив", м. Шепетівка Хмельницької області про визнання договору поставки молока №49 від 12.08.2016р. недійсним відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів до Північно - західного апеляційного господарського суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 08.08.2019р.

Суддя І.В. Грамчук

Віддруковано 4 примірники: 1- у справу, 2- позивачу (31104 Хмельницька область м.Старокостянтинів, вул. І.Франка,47), 3 -відповідачу (30403, Хмельницька область м.Шепетівка Старокостянтинівське шосе,31) 4- Подільському районному суду м.Києва (04071, м.Київ, вул.Хорива,21) Надіслати усім рекомендованим листом з повідомленням про вручення.