ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.08.19 року Справа № 917/896/19

Суддя Господарського суду Полтавської області Білоусов С.М, розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін справу

за позовною заявою Приватного підприємства "Метал Трейдінг", вул. Байкальська, 9/12, м. Дніпро, 49000,

до Приватного підприємства "Богдан Мід", проїзд Галузевий, 14, м. Кременчук, Полтавська область, 39610 ,

про стягнення грошових коштів

В С Т А Н О В И В:

03.06.2019 року до Господарського суду Полтавської області надійшла позовна заява Приватного підприємства "Метал Трейдінг" до відповідача Приватного підприємства "Богдан Мід" про стягнення 44 874,25 грн. заборгованості на підставі умов сертифікації № 01 від 02.04.2019 р. по рахунку № 178 від 05.04.2019 р. та видаткової накладної № 178 від 05.04.2019 р.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що згідно умов сертифікації № 01 від 02.04.2019 року по рахунку № 178 від 05.04.2019 р. та видаткової накладної № 178 від 05.04.2019 р. Приватне підприємство "Богдан Мід" отримав товар (металопрокат в асортименті) на загальну суму 164 551,20 грн. з урахуванням ПДВ. Станом на 26 квітня 2019 року відповідач лише частково провів оплату за поставлений товар. Строк остаточного розрахунку настав 25.04.2019 р.

Ухвалою Господарського суду Полтавської області від 06.06.2019 р. у справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін та надано строк для подання відповідачем відзиву на позовну заяву не пізніше п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження, позивачу надано строк не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву для подання відповіді на відзив, відповідачу надано строк протягом п`яти днів з дня отримання відповіді на відзив (у разі подання такого) подати заперечення на відповідь на відзив.

Копію ухвали про відкриття провадження відповідачем отримано 19.06.2019 р., про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення.

02.07.2019 року до Господарського суду Полтавської області від відповідача надійшов відзив на позовну заяву за вих. № 25/06-1 від 25.06.2019 року (вх. № 6797), в якому відповідач просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, в обґрунтування своїх заперечень зазначає, що позовна заява про стягнення боргу є необґрунтована, вимоги позивача безпідставні.

05.07.2019 року до Господарського суду Полтавської області від позивача надійшла відповідь на відзив (вх. № 6956), в якому позивач просить суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, позивач зазначає, що факт наявності заборгованості відповідача перед позивачем підтверджується гарантійним листом відповідача № 03/05/19-2 від 03.05.2019 року отриманого в електронній формі позивача. Посилання відповідача на наявність в електронній формі ТТН № Р178, видаткової накладної №178 від 19.04.2019 року, видаткової накладної № 264 від 16.05.2019 року взагалі не має відношення до обставин та заборгованості, які розглядає суд у зв`язку з чим не є предметом розгляду та є неналежним та недопустимими доказами.

12.07.2019 року до Господарського суду Полтавської області від відповідача надійшло заперечення (вх. № 7184), в яких відповідач зазначає, що специфікація № 178 містить перелік товару: круг 20 мм ст.3 (ндл 1.5 -3.0) у кількості 10 000 тон; лист 14 мм ст. 3 у кількості 5 050 тонн на загальну суму із ПДВ 262 485,00 грн. та умови його оплати: Покупець сплачує 100 000 грн. за фактом поставки товару, остаточний розрахунок проводиться на протязі 20 календарних днів після поставки товару. Враховуючи вимоги, які зазначено у специфікації, на яку посилається позивач, саме він на даний час не виконав свої зобов`язання. Позивачем не поставлено відповідний за специфікацією Товар на зазначену у специфікації суму, і як наслідок, відповідно до п.1 ст. 530 ЦК України строк проведення остаточного розрахунку не настав.

Частиною 1 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.

Згідно ч. 8 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи також заслуховує їх усні пояснення.

Розглянувши матеріали справи, всебічно та повно дослідивши надані докази, суд встановив такі фактичні обставини.

05.04.2019 року Приватне підприємство "Богдан Мід" (відповідач) отримав від Приватного підприємства "Метал Трейдінг" (позивач) товари (круг 20 мм ст. 3 (ндл. 1.5 - 3.0) відповідно до видаткової накладної № 178 від 05.04.2019 р. згідно до умов специфікації № 01 від 02.04.2019 року.

05.04.2019 року було виставлено рахунок на оплату № 178 на суму 164 551,20 грн.

Як вбачається з матеріалів справи відповідач провів оплату рахунку частково, що підтверджується платіжними дорученнями: № 3505 від 09.04.2019 року на суму 50 000,00 грн., № 3529 від 19.04.2019 року на суму 50 000,00 грн. та № 3534 від 22.04.2019 року на суму 21299,20 грн.

Згідно специфікації № 01 від 02.04.2019 року умовами оплати є покупець проводить оплату у розмірі 100 000,00 грн. за фактом поставки товару. Остаточний розрахунок покупець проводить протягом 20 календарних днів з моменту поставки товару.

З викладеного випливає, що неоплаченими за поставлений товар залишаються 43 252,00 грн.

В матеріалах справи наявний лист, яким відповідач гарантує оплату заборгованості провести до 01.06.2019 року.

Однак, оплата відповідачем не проведена, у зв`язку з чим позивач був змушений звернутися до суду за захистом своїх прав з вимогою про стягнення 43 252,00 грн. основного боргу, 1 494,27 грн. пені та 127,98 грн. 3% річних.

При прийнятті рішення суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші угоди.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору (ст. 626 Цивільного кодексу України).

Частинами 1, 2 ст. 180 Господарського кодексу України визначено, що зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Відповідно до п. 1 ст. 181 Господарського кодексу України допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Вказане кореспондується з приписами ст. 205 Цивільного кодексу України.

Договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом (ч. 1 ст. 639 ЦК України).

За загальним правилом відповідно до ст. 208 ЦК України правочини між юридичними особами належить вчиняти у письмовій формі.

При цьому, відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Враховуючи зазначене, суд встановив, що між сторонами було укладено договір купівлі-продажу у спрощений спосіб.

Відтак, між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання глави 54 ЦК України.

Згідно зі ст. 663 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про бухгалтерській облік та фінансову звітність" в Україні первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію.

За змістом статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Суд дослідив надані до матеріалів справи специфікацію № 1 від 02.04.2019 р., рахунок на оплату № 178 від 05.04.2019 р., акт звірки, платіжне доручення № 3505 від 09.04.2019 р., платіжне доручення № 3529 від 19.04.2019 р., платіжне доручення № 3534 від 22.04.2019 р., видаткову накладну № 178 від 05.04.2019 р. та встановив відповідність їх вимогам статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність" та відсутність у них будь-яких істотних недоліків про господарську операцію між сторонами.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги щодо стягнення з відповідача грошових коштів в розмірі 43 252,00 грн. є обґрунтованими, доведеними та підлягають задоволенню.

Крім того, позивач нарахував та просить стягнути з відповідача пеню в розмірі 1 494,27 грн. та 3% річних в розмірі 127,98 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 216 ГК України учасники господарських відносин несуть господарську - правову відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому кодексі визначаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разу порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно з специфікацією № 1 від 02.04.2019 р., яка є невід`ємною частиною договору, зазначено, що покупець повний розрахунок на протязі 20 календарних днів з моменту поставки товару.

Згідно з видаткової накладної № 178 від 05.04.2019 р. відповідач отримав товар, а саме: круг 20 мм ст.3 (ндл. 1,5 -3.0) на загальну суму 164 551,20 грн. з урахуванням ПДВ. Таким чином, початок відрахування часу щодо розрахунку починається з 25.04.2019 р.

Суд звертає увагу, що у відповідності до ст. ст. 547-548 Цивільного кодексу України правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі. Виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 ЦК).

Відповідно до Пленуму Вищого Господарського суду України Постанова № 14 від 17.12.2013 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" п. 2.1. Пеня, за визначенням частини третьої статті 549 ЦК України, - це вид неустойки, що забезпечує виконання грошового зобов`язання і обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожний день прострочення виконання.

Якщо у вчиненому сторонами правочині розмір та базу нарахування пені не визначено або вміщено умову (пункт) про те, що пеня нараховується відповідно до чинного законодавства, суму пені може бути стягнуто лише в разі, якщо обов`язок та умови її сплати визначено певним законодавчим актом.

Оскільки сторонами пеня обумовлена не була, то застовосувати її до відповідача у суду відсутні підстави.

Однак, наведене не виключає можливості покладення на боржника також і відповідальності, передбаченої частиною другою статті 625 ЦК України за невиконання грошового зобов`язання.

Відповідно п. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що нарахування пені в розмірі 1 494,27 грн., є необґрунтованим, а 3% річних в розмірі 127,98 грн. є обґрунтованими, доведеними та підлягають задоволенню.

Згідно із п. 1 ст. 2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Згідно ст. 13 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Згідно із ч. 2-3 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

На підставі ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

З приводу розподілу судових витрат суд зазначає наступне.

За приписами п. 5 ч. 1 ст. 237 Господарського процесуального кодексу України при ухваленні рішення суд вирішує, зокрема, питання розподілення між сторонами судових витрат.

Частиною 1 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Одночасно, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, в тому числі, витрати на професійну правничу допомогу (ч. 3 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України).

Позивачем заявлено також позовну вимогу про стягнення з відповідача на користь позивача суму судових витрат, пов`язаних зі сплатою витрат на професійну правову допомогу у розмірі 10 000,00 грн.

Згідно ст. 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема до них належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 3 ст. 124 Господарського процесуального кодексу України попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Згідно з ч.ч. 2, 3 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ч. 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Судом встановлено, що відповідачем докази понесення витрат на професійну правничу допомогу подано до суду у відповідності до встановленого ч. 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України строку.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокат - фізична особа, яка здійснює адвокатську діяльність на підставах та в порядку, що передбачені цим Законом.

Згідно зі ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Вирішуючи питання про такий розподіл, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути неспіврозмірним, тобто явно завищеним порівняно з ціною позову. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити даний розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи.

Витрати, що підлягають сплаті за послуги адвоката, визначаються у порядку, встановленому Законом України «Про адвокатуру». Дія вказаного закону поширюється тільки на осіб, які є адвокатами.

За приписами статті 30 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Як вбачається з матеріалів справи, 21.04.2019 року між позивачем (клієнт) та адвокатом Бірюковим С.В, укладено договір про надання правової допомоги № 25/2019-ЮО.

Відповідно до п.п. 1.1. даного договору адвокат зобов`язується надавати правову допомогу за окремим дорученням Клієнта.

Згідно із п. п. 4.1. відповідного договору вартість послуг адвоката становить 40 % встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі адвоката, у підготовці матеріалів до судового розгляду (ознайомлення з матеріалами справи, складання документів), участі у судовому засіданні, під час вчинень окремих процесуальних дій поза судових засідань та під час ознайомлення

На підтвердження понесених судових витрат пов`язаних із витратами на правову допомогу позивачем до матеріалів справи надано акт приймання - передачі наданих послуг № 1 до Договору про надання адвокатських послуг до договору про надання правової допомоги № 25/2019-ЮО від 27.04.2019 року, згідно якого загальні витрати позивача на правову допомогу склали 10 000,00 грн.

В той же час позивачем до суду не надано відповідних додатків до укладеного договору про надання правової допомоги щодо встановленого розміру оплати праці адвоката у зв`язку з чим суд позбавлений можливості встановлення дійсного розміру понесених витрат на правову допомогу. Крім того, позивачем не надано підтверджуючих відомостей відповідної оплати послуг адвоката за договором.

Таким чином, суд не здійснює відшкодування вказаних судових витрат.

Керуючись ст.ст. 13, 73, 74, 76, 123, 129, 232, 233, 236 - 238, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд Полтавської області, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного підприємства "Богдан Мід" (проїзд Галузевий, 14, м. Кременчук, Полтавська область, 39610, ) на користь Приватного підприємства "Метал Трейдінг" (вул. Байкальська, 9/12, м. Дніпро, 49000, ) грошові кошти в сумі 43 252, 00 грн. - основний борг, 127,98 грн. - 3 % річних та 1 857,04 грн. судового збору.

Видати наказ після набрання цим рішенням законної сили.

3. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення. Відповідно до п. 17.5 Перехідних положень ГПК України, апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди (через Господарський суд Полтавської області), за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя Білоусов С. М.