ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.07.2019 року м.Дніпро Справа № 908/237/19

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Верхогляд Т.А.(доповідача),

суддів: Білецької Л.М., Коваль Л.А.,

cекретар судового засідання Колесник Д.А.

представники сторін:

від позивача: Гедіков Сергій Леонідович, довіреність №б/н від 02.01.2019 року, адвокат;

представник відповідача у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Український рітейл на рішення господарського суду Запорізької області від 08.05.2019 року (повний текст складено 20.05.2019 року) та додаткове рішення господарського суду Запорізької області від 24.05.2019 року у справі №908/237/19 (суддя Горохов І.С.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Птахокомплекс Дніпровський, 53264, Дніпропетровська область, Нікопольський район, с. Першотравневе, вул. Калініна, 15; поштова адреса: 69065, м. Запоріжжя, вул. Електрозаводська, 3

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю Український рітейл, 69006, м. Запоріжжя, вул. Добролюбова, буд. 25, кімн. 207

про стягнення коштів,-

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Запорізької області від 08.05.2019 року у справі №908/237/19 позов задоволено частково.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю Український Рітейл на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Птахокомплекс Дніпровський суму основного боргу за договором поставки № П1207 від 01.05.2013 року в розмірі 1 849 985,85 грн., пеню у розмірі 176 990,43 грн., 3% річних у розмірі 14 749,20 грн., суму інфляційних втрат у розмірі 40 906,89 грн., судовий збір у розмірі 31 239,48 грн.

В задоволені позову в частині стягнення пені в сумі 125,36 грн. та інфляційних втрат в розмірі 32 145,17 грн. відмовлено.

Рішення мотивовано порушенням відповідачем умов договору поставки № П 1207 від 01.05.2013 року в частині повної та своєчасної оплати отриманого товару, наявністю заборгованості в розмірі 1 849 985,85 грн., порушенням відповідачем вимог ст.193 Господарського кодексу України, ст. ст. 526, 530, 629, 712 Цивільного кодексу України, правом позивача стягнути пеню в розмірі 176 990,43 грн. за загальний період з 27.10.2018 року по 31.01.2019 року (в частині стягнення пені в сумі 125,36 грн. відмовлено) відповідно до п.6.5 договору в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочки.

Вимоги щодо стягнення інфляційних втрат суд першої інстанції задовольнив відповідно до ст.625 Цивільного кодексу України, однак нараховані позивачем суми стягнув частково в розмірі 40 906,89 грн. за період листопад 2018 року грудень 2018 року, в стягненні інфляційних втрат в розмірі 32 145,17 грн. суд відмовив внаслідок помилковості розрахунку позивача.

Не погодившись із вказаним рішенням суду, Товариство з обмеженою відповідальністю Український Рітейл оскаржило його в апеляційному порядку.

Також скаржником було оскаржено додаткове рішення господарського суду Запорізької області від 24.05.2019 року у даній справі, яким було задоволено частково заяву позивача щодо розподілу витрат на професійну правничу допомогу та стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю Український Рітейл на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Птахокомплекс Дніпровський витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 24 618,53 грн. В частині стягнення на професійну правничу допомогу 381,47 грн. судом було відмовлено.

Додаткове рішення мотивовано положеннями ст.ст.123, 126 Господарського процесуального кодексу України.

В апеляційній скарзі відповідач посилається на те, що:

- судом неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, зокрема щодо відсутності господарських правовідносин між відповідачем та філіями або відокремленими підрозділами Товариства з обмеженою відповідальністю Птахокомплекс Дніпровський, зокрема Запорізькою філією;

- судом допущено порушення норм процесуального права щодо задоволення клопотання позивача про приєднання доказів до матеріалів справи (ч.9 ст.80 Господарського процесуального кодексу України);

- не надана належна оцінка здійснення поставки товару, належного оформлення видаткових накладних; безпідставно встановлено факт отримання товару уповноваженими особами відповідача і не досліджено жодного документа, який би встановлював такі повноваження, безпідставно зроблено посилання на Акт звірки взаємних розрахунків як на доказ наявності заборгованості;

- судом не враховано заяву відповідача про зарахування зустрічних однорідних вимог за договором поставки на суму 12 9370,02 грн. від 15.01.2019 року,

Також скаржник стверджує про порушення судом першої інстанції вимог матеріального та процесуального законодавства при ухваленні додаткового рішення. Зазначає на наявність підстав для зменшення витрат на професійну правничу допомогу, надану позивачу.

Просить скасувати оскаржуване рішення, додаткове рішення суду та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову у повному обсязі.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач спростовує доводи скаржника. Вважає, що суд першої інстанції належно оцінив обставини справи, надані сторонами докази і рішення суду, додаткове рішення суду є законними та обґрунтованими.

Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення.

У судове засідання представник відповідача не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

25.07.2019 року відповідач подав суду клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з тим, що представник відповідача буде знаходитися у іншому судовому процесі. Клопотання підписано директором відповідача Янішевським О ОСОБА_1 .

Враховуючи відсутність доказів щодо особи представника відповідача, який є уповноваженим та який має бути учасником іншого судового процесу за участю відповідача, який призначено на 29.07.2019 року, враховуючи, що

коло представників юридичної особи не є обмеженим, підстав, передбачених ч.11 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України для відкладення розгляду справи не вбачається, колегія суддів відмовила в задоволенні клопотання відповідача.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного:

Згідно з ч.1 ст.269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

З матеріалів справи вбачається і сторонами не заперечується, що 01.05.2013 року між Товариством з обмеженою відповідальністю Український Рітейл (покупець, відповідач) та Товариством з обмеженою відповідальністю Птахокомплекс Дніпровський, Дніпропетровська область, Нікопольський район, с. Першотравневе (постачальник, позивач) укладено договір поставки № П 1207 (договір) з протоколом розбіжностей.

Відповідно до п. п. 1.1 договору, постачальник зобов`язується постачати, а покупець приймати та оплачувати товар на умовах цього договору.

Найменування, асортимент та ціна поставленого товару вказується в додатку № 1 Специфікація/Прайс-лист, яке є невід`ємною частиною даного договору (п. 1.2 договору).

Згідно з п. 2.1. договору товар поставляється постачальником окремими партіями у відповідності до замовлень на поставку. Постачальник зобов`язується приймати від покупця замовлення на поставку товару і здійснювати поставку товару по адресам, в кількості і на дату, вказані в замовлені, своїм транспортним засобом і за власний рахунок.

Пунктом 2.6 договору встановлено, що зобов`язання з поставки вважаються виконаними з моменту передачі товару та повного пакету належним чином оформлених товаросупровідних документів покупцю згідно умов даного договору та діючого законодавства України.

Відповідно до п. 3.1. договору приймання товару по кількості і якості здійснюється покупцем в місці поставки товару в момент отримання товару від постачальника на підставі супровідних документів.

У пункті 3.7 договору зазначено, що разом із товаром постачальник зобов`язаний надати наступні товаросупровідні документи:

- замовлення на поставку з відміткою постачальника;

- товарну накладну;

- товарно-транспортну накладну;

- податкову накладну

- посвідчення якості товару;

- інші документи на товар, надання яких передбачено законодавством України.

Пунктом 6.5. договору (в редакції додаткової угоди № 3 від 10.01.2014) оплата за товар здійснюється шляхом перерахування коштів на поточний рахунок постачальника на протязі 14 календарних днів від дати отримання товару.

За змістом п. 11.1 договору, останній вступає в силу з моменту його підписання сторонами та діє до 31.12.2013 року. У випадку, якщо за 30 календарних днів з дати закінчення строку дії даного договору жодна із сторін у письмовій формі не заявить про його розірвання, договір автоматично продовжується на кожний наступний рік.

З матеріалів справи вбачається, що на виконання умов вказаного договору позивачем у період з вересня 2018 року по жовтень 2018 року поставлено Товариству з обмеженою відповідальністю Український Рітейл товар, що підтверджується наданими до матеріалів справи видатковими та товарно-транспортними накладними, в яких міститься посилання на договір № П 1207 від 01.05.2013 року.

Суд першої інстанції встановив, що у видаткових накладних у графі одержав міститься підпис представника відповідача, який скріплений круглою печаткою відповідача юридичної особи. У товарно-транспортних накладних у графі прийняв (відповідальна особа вантажоодержувача) також міститься підпис представника відповідача, який скріплений круглою печаткою відповідача юридичної особи.

В апеляційній скарзі апелянт стверджував, що поставка здійснювалась філіями або відокремленими підрозділами Товариства з обмеженою відповідальністю Птахокомплекс Дніпровський і суд не дослідив їх правовий статус і наявність господарських відносин з відповідачем.

Щодо вказаного доводу слід зазначити наступне:

По-перше, факт поставки товару відповідачу підтверджується первинними документами, а саме: видатковими накладними та товарно-транспортними накладними, які підписані від імені постачальника та покупця, скріплені печатками.

Як вказує позивач, філії Товариства з обмеженою відповідальністю Птахокомплекс Дніпровський не є юридичними особами, діють від імені та за рахунок позивача, при цьому постачання саме філіями обумовлено отриманими заявками від відповідача, з огляду на те, що товар поставлявся у магазини відповідача, які знаходяться у Запорізькій, Харківській і Дніпропетровській областях.

Колегія суддів вважає обґрунтованими доводи позивача про те, що відповідач не заперечував щодо поставки товару філіями, не відмовлявся від отримання товару, товар не повертав, що свідчить про узгодження сторонами такої форми співпраці.

По-друге, колегія суддів вважає обґрунтованими і доводи позивача про те, що відповідач залишає поза увагою суду той факт, що сторони при узгодженні умов договору поставки, первинно, визначали представників позивача, відповідальних за приймання замовлень і відправку повідомлень про отримання.

Так, в додатку № 4 до договору поставки № ПІ207 від 01.05.2013 року чітко визначені і узгоджені особи і підрозділи постачальника ( позивача), які уповноважені приймати замовлення на поставку товару покупцю ( відповідачу), а саме зазначені такі підрозділи, як Донецька, Дніпропетровська, Запорізька та Харківська філії. Зазначено контактні дані, адреси та телефони директорів відповідних філій.

По-третє, питання взаємовідносин позивача та його філій не є предметом розгляду у даній господарській справі. Суд обґрунтовано керувався приписами діючого законодавства, які визначають, що відкриття суб`єктом господарювання філій (відділень), представництв без створення юридичної особи не потребує їх державної реєстрації. Відомості про відокремлені підрозділи суб`єктів господарювання залучаються до її реєстраційної справи та включаються до Єдиного державного реєстру в порядку, визначеному законом (стаття 58 Господарського кодексу України).

Судом встановлено, що станом на 28.01.2019 року поставлений відповідачу товар за вищезазначеними видатковими накладними оплачений частково.

Як зазначив позивач у позовній заяві та слідує з підписаних сторонами актів звірки розрахунків від 31.10.2018 року та 30.11.2018 року, залишок заборгованості за договором склав 1 849 985,85 грн.

На час звернення позивача до суду - 01.02.2019 року, строк виконання зобов`язання для відповідача є таким, що настав.

Згідно ст. 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

У відповідності до ст. 509 Цивільного кодексу України, ст. 173 Господарського кодексу України в силу господарського зобов`язання, яке виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько - господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Згідно з ст. 712 Цивільного кодексу України продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до положень статей 525, 526, 530 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

В силу ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Враховуючи відсутність доказів оплати отриманого товару, вірну правову кваліфікацію правовідносин сторін, дій відповідача, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що заборгованість підлягає стягненню.

В апеляційній скарзі відповідач зазначає про те, що суд не встановив та не надав належної оцінки відсутності таких обов`язкових реквізитів в видаткових накладних та товарно - транспортних накладних, як посади осіб, відповідальних за здійснення господарських операцій.

З цього приводу слід зазначити наступне:

Стаття 1 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні (надалі - Закон) закріплює поняття первинний документ, під яким розуміють документ, який містить відомості про господарську операцію.

У відповідності до ч. 1 ст. 9 Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Додані позивачем до матеріалів справи засвідчені копії первинних документів (видаткові та товарно-транспортні накладні) містять всі необхідні реквізити які дають можливість ідентифікувати господарську операцію.

При постачанні товару відповідачу надавались оригінали:

- рахунків на оплату;

- видаткові накладні (із зазначенням обов`язкових реквізитів, передбачених ст. 9 Закону);

- товарно-транспортні накладні.

Крім того, видаткові та товарно-транспортні накладні підписані з боку відповідача, скріплені його печатками, що є достатнім та допустимим доказом, що підтверджує факт прийняття товару.

Також колегія суддів звертає увагу, що заповнення в первинному документі таких реквізитів, як посада відповідальної особи за здійснення операції, її особистий підпис, залежить саме від відповідача.

Саме відповідач мав право контролювати правильність оформлення первинних документів і не приймати товар у разі будь-якої невідповідності товаросупровідних документів вимогам діючого законодавства.

Відповідач залишає поза увагою положення пункту 3.4. договору поставки (мовою оригіналу) если при приемке товара выявится несоответствие сопроводительных документов поставленному товару, условиям договора либо требованиям законодательства (количество, цена, другие обязательные реквизиты первичных документов) покупатель праве отказаться от приемки товара.

Відповідно до пункту 3.10. договору поставки (мовою оригіналу) в случае отказа от приемки товара составляется акт разногласий в порядке, предусмотренном п. 3.5. настоящего договора, с указанием причины отказа от приемки.

Відсутність зазначених актів свідчить про згоду відповідача із правильністю оформлення первинних документів.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 24.01.2019 року по справі № 924/234/18, недоліки при складанні первинних документів, що фіксують господарську операцію, за їх наявності, не можуть стати безумовною підставою для звільнення контрагента від обов`язку оплатити вартість отриманих товару, робіт чи спожитої послуги.

Певні недоліки первинних документів не позбавляють юридичної сили весь первинний документ в аспекті сприйняття його як доказу здійснення господарської операції (такі висновки викладені у постанові Верховного Суду у справі №821/589/17).

Крім того, є безпідставним посилання відповідача на той факт, що суд першої інстанції необґрунтовано послався на акти звірки взаємних розрахунків, оскільки акт не є документом, підтверджуючим здійснення господарської операції.

В контексті положень діючого законодавства, акт звірки взаємних розрахунків дійсно не є первинним документом підтверджуючим факт поставки товару. Однак, акт звірки є документом, який підтверджує наявність або відсутність заборгованості за результатами здійснення господарської операції.

Сторонами були підписані акти звірки взаємних розрахунків, які додані до матеріалів справи. З них вбачається погодження відповідачем факту наявності його заборгованості зі сплати за отриманий товар.

Саме наявність або відсутність заборгованості з оплати за отриманий товар є предметом дослідження по даній справі, тому суд першої інстанції обґрунтовано послався на такі письмові докази.

Щодо доводів апелянта про необґрунтовану відмову суду врахувати заяву відповідача про зарахування зустрічних однорідних вимог за договором поставки на суму 12 9370,02 грн. від 15.01.2019 року, колегія суддів також їх відхиляє з огляду на наступне:

З матеріалів справи вбачається, що заяву - повідомлення про зарахування зустрічних однорідних вимог, вих. № 125 від 15.01.2019 року, відповідач надав в судовому засіданні 21.03.2019 року.

Вказаною заявою відповідач підтверджує факт наявності у нього заборгованості за відвантажений позивачем товар в межах виконання договору поставки № П 1207 від 01.05.2013 року та посилається на ту обставину, що у позивача перед ним заборгованість за договором про надання послуг і договором поставки (згідно додаткової угоди № від 01.10.2017 року), в загальній сумі 129 370,82 грн.

Докази отримання позивачем зазначеної заяви відсутні.

Відповідно до положень ч.1 ст.598 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 203 Господарського кодексу України господарське зобов`язання припиняється зарахуванням зустрічної однорідної вимоги, строк якої настав або строк якої не зазначений чи визначений моментом витребування. Для зарахування достатньо заяви однієї сторони.

Згідно до положень ст.601 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.

Колегія суддів зазначає, що відповідач належними та допустимими доказами не довів, що за вказаними ним в заяві про зарахування зустрічних однорідних вимог договорами у відповідача є право вимоги, що строк виконання зобов`язань позивача за ними є таким, що настав. Наявний борг не підтверджений первинними документами.

Так, згідно додатку № 6 до договору поставки № П 1207 від 01.05.2013 року передбачена можливість сплати відповідачу позивачем маркетингових послуг за розміщення товарів позивача під його торговою маркою та їх просування в торговій мережі відповідача.

Відповідно до п. 7 вказаного додатку приймання - передача послуг здійснюється шляхом підписання сторонами актів виконаних робіт ('послуг) в двох екземплярах, по одному для кожної із сторін.

Докази того, що акт (або акти) виконання робіт (послуг) на суму 129 370,82 грн. підписані сторонами, до матеріалів справи не надано, що підтверджує факт відсутності заборгованості позивача перед відповідачем.

За вказаних обставин заява відповідача обґрунтовано не прийнята судом першої інстанції до уваги.

Також відповідач вважає, що докази, на які посилається суд у судовому рішенні приєднані до матеріалів справи з порушенням процесуальних норм.

Відповідач обґрунтовує свою незгоду із позовними вимогами виключно фактом не отримання ним копій первинних документів, при цьому не спростовуючи належними доказами сам факт існування у нього заборгованості перед позивачем.

Колегія суддів зазначає, що позивач, враховуючи значний обсяг документів, підтверджуючих факт поставки, при подачі позову до суду скористався положеннями ст. 80 Господарського процесуального кодексу України.

Є безпідставним твердження відповідача, викладені в апеляційній скарзі, щодо того, що суд повинен був згідно із 185 Господарського процесуального кодексу України прийняти в підготовчому засіданні ухвалу про процесуальні дії (зокрема щодо долучення письмових доказів до справи). Відповідачем, фактично, спотворений зміст вказаної норми процесуального Закону.

Так ч. 1 ст. 185 Господарського процесуального кодексу України чітко встановлює, що у підготовчому засіданні суд постановляє ухвалу (ухвали) про процесуальні дії, що необхідно вчинити до закінчення підготовчого провадження та початку судового розгляду справи по суті.

На виконання ухвали господарського суду Запорізької області від 06.02.2019 року представник позивача - 04.03.2019 року подав для приєднання до матеріалів справи примірники видаткових накладних, товарно-транспортних накладних під кожну поставку товару, докази часткової оплати за товар (банківські довідки).

Суд першої інстанції при розгляді справи по суті досліджував усі наявні у справі документи і надавав можливість представнику відповідача (враховуючи факт його ознайомлення із усіма матеріалами справи) висловитись з питання незгоди щодо змісту конкретних первинних документів які були надані позивачем.

Питання щодо приєднання поданих позивачем документів було вирішено судом в судовому засіданні 04.03.2019 року.

Не знайшли свого належного підтвердження і доводи скаржника щодо наявності підстав для скасування додаткового рішення суду у даній справі.

Колегія суддів зазначає, що вирішуючи додатковим рішенням питання розподілу судових витрат та витрат на правничу допомогу, суд належним чином оцінив надані позивачем докази щодо його відносин з адвокатом, докази надання адвокатом послуг, докази розміру понесених позивачем витрат на правничу допомогу.

Тому доводи цієї частини апеляційної скарги також є безпідставні.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що висновки оскаржуваного судового рішення та додаткового рішення скаржник не спростував.

Рішення суду ухвалено відповідно до норм матеріального та процесуального права. Підстав для його скасування чи зміни не вбачається.

Апеляційна скарга є недоведеною і задоволенню не підлягає. Судові витрати за її розгляд слід покласти на апелянта відповідно до ст.129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст. ст. 269, 275, 276, 287 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Запорізької області від 08.05.2019 року у справі № 908/237/19 залишити без змін.

Додаткове рішення господарського суду Запорізької області від 24.05.2019 року у справі № 908/237/19 залишити без змін.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю Український рітейл.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Постанова підписана в повному обсязі 14.08.2019 року.

Головуючий суддя: Т.А. Верхогляд

Суддя: Л.М. Білецька

Суддя: Л.А. Коваль