УХВАЛА
м. Київ

06.08.2019Справа № 910/5786/19

Господарський суд міста Києва у складі судді Гулевець О.В. за участю секретаря судового засідання Письменної О.М. розглянувши матеріали господарської справи

за позовом Заступника військового прокурора Центрального регіону України в інтересах держави в особі Міністерства оборони України

до 1) Державного підприємства "Управління капітального будівництва та інвестицій"

2) Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "НоваТех"

третя особа 1, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача Київське квартирно-експлуатаційне управління

третя особа 2, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача Військова частина НОМЕР_1

третя особа 3, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача Кабінет Міністрів України

про визнання договорів недійсними

за участю представників:
від прокуратури: Лесько Г.Є.

від позивача: Сорока А.В., Тушницький О.О.

від відповідача 1: Цилюрик О.В.

від відповідача 2: Сьомка Р.О.

від третьої особи 1: Буцко О.В.

від третьої особи 2: не з`явився

від третьої особи 3: Колток О.М.,

вільний слухач: Бурдакова О.А.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Заступник військового прокурора Центрального регіону України звернувся до Господарського суду міста Києва в інтересах держави в особі Міністерства оборони України з позовом до Державного підприємства "Управління капітального будівництва та інвестицій" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "НоваТех" в якому просить суд:

Визнати недійсним з моменту укладання договір №11/06 про пайову участь у будівництві по вулиці Онуфрія Трутенка, 9 (вул. Онуфрія Трутенка, 11) від 11.07.2006, укладений між Державним підприємством "Управління капітального будівництва та інвестицій" та ТОВ "Науково - виробниче підприємство "НоваТех".

Визнати недійсним з моменту укладання Додатковий договір від 14.01.2008 №11/06/13 про пайову (дольову) участь у будівництві житла для військовослужбовців та членів її сімей на земельній ділянці в м. Києві по вул. Онуфрія Трутенка, 9 (вул. Онуфрія Трутенка, 11), укладений між Державним підприємством "Управління капітального будівництва та інвестицій" та ТОВ "Науково - виробниче підприємство "НоваТех" на виконання договору №11/06 від 11.07.2006.

Визнати недійсним з моменту укладання Додаткову угоду №1 від 15.12.2015 до додаткового договору від 14.01.2008 №11/06/13 до договору №11/06 від 11.07.2006 про пайову (дольову) участь у будівництві на земельній ділянці в м. Києві по вул. Онуфрія Трутенка, 9 (вул. Онуфрія Трутенка, 11), укладений між Державним підприємством "Управління капітального будівництва та інвестицій" та ТОВ "Науково - виробниче підприємство "НоваТех".

Обґрунтовуючи позовні вимоги, прокурор посилається на те, що договір №11/06 про пайову участь у будівництві по вулиці Онуфрія Трутенка, 9 (вул. Онуфрія Трутенка, 11) від 11.07.2006, додатковий договір №11/06/13 від 14.01.2008 та додаткова угода №1 від 15.12.2015 до додаткового договору №11/06/13 від 14.01.2008, відповідно до ст. 215 ЦК України, підлягають визнанню судом недійсними, оскільки, укладені без погодження з Міністерством оборони України та за відсутності повноважень у Державного підприємства "Управління капітального будівництва та інвестицій" щодо розпорядження спірною земельною ділянкою.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.05.2019 дану позовну заяву залишено без руху, встановлено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви.

22.05.2019 прокурором подано заяву про усунення недоліків, допущених при поданні до суду даного позову.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.05.2019 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі № 910/5786/19, постановлено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання у справі на 25.06.2019, клопотання заступника військового прокурора Центрального регіону України про залучення третіх осіб задовольнити, залучено до участі у справі третю особу 1, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача Київське квартирно-експлуатаційне управління, залучено до участі у справі третю особу 2 яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача Військову частину НОМЕР_1 , залучено до участі у справі третю особу 3, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача Кабінет Міністрів України.

28.05.2019 через відділ діловодства суду від Військового прокурора Центрального регіону України надійшла заява про повернення позовної заяви, в якій прокурор, посилаючись на необхідність зміни складу сторін у справі, зміни обґрунтувань правової позиції, зазначає про відкликання позовної заяви.

У відповідності до п. 3 ч. 5. ст. 174 Господарського процесуального кодексу України, суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи також у разі, якщо до постановлення ухвали про відкриття провадження у справі від позивача надійшла заява про врегулювання спору або заява про відкликання позовної заяви.

Однак, суд зазначає, що за змістом наведених приписів Господарського процесуального кодексу України, залишення позову без розгляду з підстав визначених у ст. 226 ГПК України можливе лише до відкриття провадження у справі, а тому відповідна заява прокурора не підлягає розгляду.

25.06.2019 через відділ діловодства суду від Державної організації (установа, заклад) "Центральне територіальне управління капітального будівництва" надійшла заява про залучення до участі у справі як третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача.

В підготовчому засіданні 25.06.2019 оголошено перерву до 23.07.2019.

В підготовчому засіданні 23.07.2019 відкладено розгляд справи на 06.08.2019. Прокурору та відповідачу 2 направлено ухвалу про виклик у судове засідання 06.08.2019.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.07.2019 на підставі приписів статті 177 Господарського процесуального кодексу України, продовжено підготовче провадження у справі № 910/5786/19 на 30 днів.

В судове засідання 06.08.2019 з`явились прокурор та представники позивача, відповідачів, третіх осіб 1, 3. Представник третьої особи 2 в судове засідання не з`явився.

Суд, дослідивши матеріали в судовому засіданні, дійшов висновку про необхідність залишення даного позову без розгляду, з огляду на наступне.

В обґрунтування наявності підстав для захисту інтересів держави прокурор у позові зазначає, що Міністерство оборони України є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, який здійснює функції з управління об`єктами державної власності, забезпечує формування та реалізує державну політику з питань національної безпеки у воєнній сфері, сфері оборони, військового будівництва, а також соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, зокрема, щодо забезпечення житлом.

Однак, прокурор стверджує, що вказаний орган виконавчої влади, не здійснює своїх повноважень щодо судового захисту порушених інтересів держави у сфері земельних відносин, у зв`язку із чим, на підставі ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" прокурор звернувся до суду з даним позовом.

Згідно із ч.ч. 3-5 ст. 53 Господарського процесуального кодексу України, у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу.

У разі відкриття провадження за позовною заявою особи, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб (крім прокурора), особа, в чиїх інтересах подано позов, набуває статусу позивача.

У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача.

У відповідності до ст. 14 Закону України "Про Збройні Сили України" № 1934-XII від 06.12.1991 (у редакції чинній на час укладення спірних правочинів), земля, води, інші природні ресурси, а також майно, закріплені за військовими частинами, військовими навчальними закладами, установами та організаціями Збройних Сил України, є державною власністю, належить їм на праві оперативного управління та звільняються від сплати усіх видів податків.

Згідно із ст. 77 Земельного кодексу України (у редакції чинній на час укладення спірних правочинів), землями оборони визнаються землі, надані для розміщення і постійної діяльності військових частин, установ, військово-навчальних закладів, підприємств та організацій Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законодавства України.

Аналогічне визначення земель оборони міститься у ст. 1 Закону України "Про використання земель оборони" від 27.11.2003 № 1345-IV, згідно із якою, землями оборони визнаються землі, надані для розміщення і постійної діяльності військових частин, установ, військово-навчальних закладів, підприємств та організацій Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законів України (далі - військові частини).

Відповідно до п. "а" ч. 1 ст. 13 Земельного кодексу України (у редакції чинній на час укладення спірних правочинів) до повноважень Кабінету Міністрів України в галузі земельних відносин належить розпорядження землями державної власності в межах, визначених цим Кодексом.

Частинною 2 статті 84 Земельного кодексу України (у редакції чинній на час укладення спірних правочинів) визначено, що право державної власності на землю набувається і реалізується державою в особі Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, обласних, Київської та Севастопольської міських, районних державних адміністрацій.

За приписами статті 116 Конституції України саме Кабінету Міністрів України надано повноваження з управління об`єктами державної власності.

Відтак, власником земель оборони, які знаходяться в управлінні та користуванні Міністерства оборони України, є держава в особі Кабінету Міністрів України, який розпоряджається ними.

Відповідно до ст. 2 Закону України "Про правовий режим майна у Збройних Силах України" органами, які здійснюють управління військовим майном є Кабінет Міністрів України та Міністерство оборони України.

Наведені обставини щодо повноважень Кабінету Міністрів України та Міністерства оборони України також, було вказано самим прокурором у позові.

Отже, органами уповноваженими здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, є Кабінет Міністрів України та Міністерство оборони України, в той час як позивачем у даній справі пророку ром визначено лише Міністерство оборони України.

Відповідно до п. 3 ч. 1 статті 131-1 Конституції України, в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Прокурор може представляти інтереси держави в суді у виключних випадках, які прямо передбачені законом. Розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді не відповідає принципу змагальності, який є однією з засад правосуддя (п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України).

Оскільки прокурор або посадова особа з аналогічними функціями, пропонуючи задовольнити або відхилити скаргу, стає противником або союзником сторін у справі, його участь може викликати в однієї з сторін відчуття нерівності (рішення у справі "Ф.В. проти Франції від 31.03.05).

Пункт третій частини першої статті 131 - 1 Конституції України передбачає можливість представництва прокурором інтересів держави у виключних випадках. Суд виходить з того, що під "виключним випадком", за якого прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. Ключовим для застосування цієї конституційної норми є поняття "інтерес держави". "Інтереси держави" охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність є предметом самостійної оцінки суду у кожному випадку звернення прокурора з позовом. Надмірна формалізація "інтересів держави", особливо у сфері публічних правовідносин, може призвести до необґрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно.

Водночас Європейський суд з прав людини звертав увагу також на категорії справ, у яких підтримка прокурора не порушує справедливого балансу. Так, у справі "Менчинська проти Російської Федерації" (рішення від 15.01.2009, заява № 42454/02, пункт 35) ЄСПЛ висловив таку позицію (у неофіційному перекладі): "Сторонами цивільного провадження виступають позивач і відповідач, яким надаються рівні права, в тому числі право на юридичну допомогу. Підтримка, що надається прокуратурою одній зі сторін, може бути виправдана за певних обставин, наприклад, у разі захисту інтересів незахищених категорій громадян (дітей, осіб з обмеженими можливостями та інших категорій), які, ймовірно, не в змозі самостійно захищати свої інтереси, або в тих випадках, коли відповідне правопорушення зачіпає інтереси значного числа громадян, або у випадках, коли потрібно захистити інтереси держави".

При цьому Європейський суд з прав людини уникає абстрактного підходу до розгляду питання про участь прокурора у цивільному провадженні. Розглядаючи кожен випадок окремо, суд вирішує наскільки участь прокурора у розгляді справи відповідала принципу рівноправності сторін.

У рекомендаціях Парламентської Асамблеї Ради Європи від 27.05.2003 № 1604 (2003) "Про роль прокуратури в демократичному суспільстві, заснованому на верховенстві закону" щодо функцій органів прокуратури, які не відносяться до сфери кримінального права передбачено важливість забезпечити, щоб повноваження і функції прокурорів обмежувалися сферою переслідування осіб, винних у скоєнні кримінальних правопорушень, і вирішення загальних завдань щодо захисту інтересів держави через систему відправлення кримінального правосуддя, а для виконання будь - яких інших функції були засновані окремі, належним чином розміщені та ефективні органи.

Враховуючи наведене, з урахуванням ролі прокуратури у демократичному суспільстві та необхідності дотримання справедливого балансу у питанні рівноправності сторін судового провадження зміст пункту 3 частини 1 статті 131-1 Конституції України щодо підстав представництва прокурора інтересів держави в судах не може тлумачитися розширено.

Таким чином, прокурор може представляти інтереси держави в суді у виключних випадках, які прямо передбачені законом.

Розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді не відповідає принципу змагальності, який є однією із засад правосуддя (пункт 3 частини 2 статті 129 Конституції України).

Аналіз ч. 3 ст. 23 Закону "Про прокуратуру" дає підстави стверджувати, що прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох "виключних" випадках:

- якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження;

- у разі відсутності такого органу.

Перший "виключний випадок" передбачає наявність органу, який може здійснювати захист інтересів держави самостійно, а другий - відсутність такого органу. Однак підстави представництва інтересів держави прокуратурою у цих двох випадках істотно відрізняються. У першому випадку прокурор набуває право на представництво, якщо відповідний суб`єкт владних повноважень не здійснює захисту або здійснює неналежно. У другому - коли відповідний орган відсутній.

При цьому:

- "нездійснення захисту" виявляється в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень - він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається;

- "здійснення захисту неналежним чином" виявляється в активній поведінці (сукупності дії і рішень), спрямованій на захист інтересів держави, але яка є неналежною;

- "належність" захисту може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який серед іншого включає досудове з`ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача.

При цьому, прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави. Наведені висновки викладені в ухвалі Верховного Суду від 07.05.2018 у справі №910/18283/17.

Суд зазначає, що захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно.

У кожному такому випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду.

Зазначені положення узгоджуються з усталеними правовими висновками Верховного Суду, зокрема в постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 07.12.2018. у справі №924/1256/17, а також у постановах Верховного Суду від 20.09.2018р. по справі № 924/1237/17, від 23.10.2018 у справі № 926/03/18, від 06.02.2019 у справі № 927/246/18, від 26.02.2019 у справі №920/284/18.

Суд зазначає, що саме лише посилання в позовній заяві на те, що уповноважений орган не здійснює або неналежним чином здійснює відповідні повноваження, для прийняття заяви для розгляду недостатньо. У такому разі прокурор повинен надати належні та допустимі докази відповідно до вимог процесуального закону (наприклад, внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань про вчинене кримінальне правопорушення на підставі статті 367 ККУ(службова недбалість); вирок суду щодо службових осіб; докази накладення дисциплінарних стягнень на державного службовця, який займає посаду державної служби в органі державної влади та здійснює встановлені для цієї посади повноваження, за невиконання чи неналежне виконання службових обов`язків тощо). Наведене узгоджується з позицією Верховного Суду викладеною у постанові №922/901/17 від 21.12.2018 року.

Сама по собі обставина не звернення уповноваженого органу з позовом протягом певного періоду, без з`ясування фактичного стану правовідносин між сторонами спору, не свідчить про неналежне виконання таким органом своїх функцій із захисту інтересів держави.

Отже, сама по собі пасивна поведінка уповноваженого органу, без відповідних підтверджуючих доказів не дають підстав для висновку про невиконання чи неналежне виконання відповідним з повним обсягом процесуальної дієздатності, своїх функцій відносно захисту прав держави.

Судом враховується, що звернення прокурора з позовом в інтересах держави, здійснене в особі певного органу має бути обґрунтоване виключним випадком підстав такого звернення (коли орган, що має відповідні повноваження не захищає чи неналежним чином захищає державні інтереси). Однак, коли орган, вказаний прокурором не має відповідних повноважень, то звернення з відповідним позовом має бути здійснено: а) або з вказівкою належного органу, тобто органу, який має повноваження; б) чи самостійно прокурором.

Наведене свідчить про недоведеність наявності підстав до звернення з позовом саме прокурором в інтересах держави саме в особі визначеного у позовній заяві позивача, оскільки їх наявність визначається не лише обґрунтованістю у позові інтересів держави, а сукупністю наявності таких інтересів з обґрунтованими (документально підтвердженими) представницькими функціями.

Перевіривши обґрунтованість наведених прокурором доводів в обґрунтування підстав для звернення з відповідним позовом для захисту інтересів держави, суд дійшов до висновку про відсутність у даному випадку у прокуратури законних підстав для представництва інтересів держави та недоведеність нездійснення або неналежного здійснення захисту інтересів держави у спірних правовідносинах суб`єктом владних повноважень, що свідчить про наявність підстав для залишення даного позову без розгляду.

У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 226 Господарського процесуального кодексу України суд залишає позов без розгляду, якщо позов подано особою, яка не має процесуальної дієздатності.

З урахуванням вище викладеного, суд прийшов до висновку про залишення позову Заступника військового прокурора Центрального регіону України в інтересах держави в особі Міністерства оборони України до Державного підприємства "Управління капітального будівництва та інвестицій", Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "НоваТех" про визнання договорів недійсними без розгляду, відповідно до пункту 1 частини 1 статті 226 ГПК України.

Оскільки, даний позов залишено без розгляду, то заява про залучення Державної організації (установа, заклад) "Центральне територіальне управління капітального будівництва" у справі як третьої особи без самостійних вимог на стороні позивача також, залишена судом без розгляду.

Згідно із п. 4 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір", сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі залишення заяви або скарги без розгляду (крім випадків, якщо такі заяви або скарги залишені без розгляду у зв`язку з повторним неприбуттям або залишенням позивачем судового засідання без поважних причин та неподання заяви про розгляд справи за його відсутності, або неподання позивачем витребуваних судом матеріалів, або за його заявою (клопотанням).

Оскільки на даний час прокурором не заявлено клопотання про повернення судового збору, то питання про повернення суми судового збору на підставі п. 4 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір", наразі не вирішується.

Суд звертає увагу позивача на те, що відповідно до ч. 4 ст. 226 ГПК України, особа, позов якої залишено без розгляду, після усунення обставин, що були підставою для залишення позову без розгляду, має право звернутися до суду повторно.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 226, ст. 234 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:
Залишити без розгляду позов Заступника військового прокурора Центрального регіону України в інтересах держави в особі Міністерства оборони України до Державного підприємства "Управління капітального будівництва та інвестицій", Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "НоваТех" за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: Київського квартирно-експлуатаційного управління, Військової частиниА0351, Кабінету Міністрів України про визнання договорів недійсними

Ухвала набирає законної сили негайно після її оголошення та може бути оскаржена у порядку і строк, встановлені ст. ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст ухвали складено та підписано: 12.08.2019.

Суддя О.В. Гулевець