ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
УХВАЛА

14 серпня 2019 року Справа № 915/1871/19

м.Миколаїв

Господарський суд Миколаївської області у складі судді Семенчук Н.О.

розглянувши заяву №ЗПЄ-0809 ВІД 08.08.2019 Товариства з обмеженою відповідальністю «Євростандарт» про забезпечення позову у справі

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Євростандарт», 65033, м.Одеса, вул.Гастелло, 52/1

до відповідача: Дочірнього підприємства «Миколаївський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України», 54029, м.Миколаїв, вул. Галини Петрової, 2-А

про: стягнення 2 015 934,94 грн.

12.08.2019 Товариство з обмеженою відповідальністю «Євростандарт» звернулось до господарського суду Миколаївської області з позовною заявою №ПЄ-0808 від 08.08.2019 в якій просить суд стягнути з Дочірнього підприємства «Миколаївський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України»:

- заборгованості у розмірі 423 705,42 грн. з якої: 368 400,00 грн. заборгованість за поставлений товар за договором поставки №03/5 від 17.01.2018, 14 413,02 грн. 3% річних, 40 892,40 грн. інфляційні збитки;

- заборгованість у розмірі 1 592 229,52 грн. з якої: 1 402 500,00 грн. заборгованість за поставлений товар за договором поставки №12/04/2018 від 12.04.2018, 53 104,52 грн. 3% річних, 136 625,00 грн. інфляційні збитки.

В обґрунтування позовних вимог посилається на неналежне виконання відповідачем двох договорів поставки, а саме Договору поставки №03/5 від 17.01.2018 та Договору поставки №12/04/2018 від 12.04.2018 в частині своєчасної оплати за поставлений товар.

Разом з позовною заявою позивач надав заяву про забезпечення позову в якій просить суд вжити заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти, розміщені на банківських рахунках Дочірнього підприємства «Миколаївський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» в розмірі 1 770 900,00 грн.

В обґрунтування заяви зазначає, що позивач неодноразово звертався до відповідача з претензією щодо оплати заборгованості, яка виникла за поставлений товар за договорами поставки. Відповіді від відповідача на претензії до позивача не надходило. Вказує, що зважаючи на відсутність відповідей на надіслані претензії, відповідач злісно ухиляється від виконання своїх обов`язків за договором поставки №03/5 від 17.01.2018 та №12/04/2018 від 12.04.2018, що завдає позивачу значних збитків. Представники відповідача на зв`язок з позивачем не виходять, пояснень з приводу строків погашення заборгованості не надають, жодних дій з урегулювання виниклого спору не вчиняється з боку відповідача . Зазначає, що така бездіяльність відповідача є неприйнятною і говорить про намір відповідача і далі не виконувати прийнятих на себе зобов`язань за укладеними правочинами. Позивач вважає, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити або взагалі унеможливити виконання рішення суду щодо стягнення заборгованості з відповідача. Вказує, що позивачу відомо з загальнодоступного джерела в мережі Інтернет, що після пред`явлення позивачем претензії №72/18 від 18.12.2018, відповідачем 26.04.2019 проводились заходи із закупівлі дизельного палива та бензину у ТОВ «ТМОЛ» номер закупівлі ЦБД №UA-2019-04-18-000651-с на загальну суму закупівлі 1 148 000,00 грн. Переможцем тендеру визнано ТОВ «ТМОЛ». Це говорить про відсутність у відповідача подальшого наміру погашати існуючу заборгованість перед позивачем та те, що кошти відповідача можуть бути спрямовані в рахунок погашення іншої заборгованості за аналогічний товар. Також, відповідачем проведено тендер на закупівлю бітуму дорожнього на загальну суму бюджету закупівлі у 1 650 000,00 грн. номер закупівлі у ЦБД № UA-2019-04-26-000280-b. Переможцем тендеру визнано того ж постачальника ТОВ «ТМОЛ». Наявність нових оголошень у системі державних закупівель лише підтверджує факт наявності у відповідача грошей, його небажання розраховуватись по боргам та намір витрачати кошти на інші цілі за новими правочинами з іншими постачальниками.

У відповідності до ст.136 ГПК України, господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ст.137 ГПК України, позов забезпечується:

1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб;

2) забороною відповідачу вчиняти певні дії;

3) встановленням обов`язку вчинити певні дії;

4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання;

5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку;

6) зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту;

7) передачею речі, що є предметом спору, на зберігання іншій особі, яка не має інтересу в результаті вирішення спору;

8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності;

9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги;

10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

Суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Згідно ч. 1 ст. 139 ГПК України, заява про забезпечення позову подається в письмовій формі, підписується заявником і повинна містити:

1) найменування суду, до якого подається заява;

2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) заявника, його місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України, номери засобів зв`язку та адресу електронної пошти, за наявності;

3) предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову;

4) захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності;

5) ціну позову, про забезпечення якого просить заявник;

6) пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення;

7) інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Таким чином, із змісту вищенаведених процесуальних норм вбачається, що необхідною умовою вжиття заходів до забезпечення позову є наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів можуть виникнути перешкоди щодо виконання рішення суду. Безпосередньою метою вжиття заходів є саме забезпечення виконання рішення.

Отже, інститут забезпечення позову в господарському процесі існує виключно з метою забезпечення гарантії виконання подальшого судового рішення.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Одночасно з цим, заходи до забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

При вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням, в тому числі:

- наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову;

- імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів;

- запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із такою заявою. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених ГПК України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову. Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви. Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії. Обрані заходи до забезпечення позову не повинні мати наслідком повне припинення господарської діяльності суб`єкта господарювання, якщо така діяльність, у свою чергу, не призводитиме до погіршення стану належного відповідачеві майна чи зниження його вартості.

Обґрунтовуючи заяву про вжиття заходів щодо забезпечення позову, позивач вказує, що після пред`явлення претензії №72/18 від 18.12.2018, відповідачем 26.04.2019 проводились заходи із закупівлі дизельного палива та бензину у ТОВ «ТМОЛ» номер закупівлі ЦБД №UA-2019-04-18-000651-с на загальну суму закупівлі 1 148 000,00 грн. Переможцем тендеру визнано ТОВ «ТМОЛ». Також, відповідачем проведено тендер на закупівлю бітуму дорожнього на загальну суму бюджету закупівлі у 1 650 000,00 грн. номер закупівлі у ЦБД № UA-2019-04-26-000280-b. Переможцем тендеру визнано того ж постачальника ТОВ «ТМОЛ». Вказані обставини на думку заявника підтверджують факт наявності у відповідача грошей, його небажання розраховуватись по боргам та намір витрачати кошти на інші цілі за новими правочинами з іншими постачальниками.

Згідно зі ст. 73, 74 Господарського процесуального кодексу, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Як вбачається із заяви про забезпечення позову, заявником не вказано та не надано до неї доказів на підтвердження вчинення відповідачем дій на укладення Договорів поставки із переможцем закупівель ТОВ «ТМОЛ», здійснення передоплат за Договорами.

Позивачем не доведено належними засобами доказування, що невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду.

Позивачем не надано доказів на підтвердження того, що грошові суми які є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, можуть зникнути, зменшитись за кількістю на момент виконання рішення.

Заявником не надано жодних інших належних та допустимих доказів в розумінні ст.ст. 76-77 Господарського процесуального кодексу України, із яким діюче законодавство пов`язує застосування заходів щодо забезпечення позову.

Відповідно до приписів ст. 9 Конституції України, ст. 19 Закону України "Про міжнародні договори України" і ст. 3 Господарського процесуального кодексу України господарські суди у процесі здійснення правосуддя мають за відповідними правилами керуватися нормами міжнародних договорів, ратифікованих законами України.

Згідно з вимогами статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

З огляду на вищевикладене, посилання заявника на потенційну можливість задоволення судом позовних про стягнення заборгованості, не може на теперішній час виправдовувати втручання у право відповідача на мирне володіння своїми грошовими коштами, враховуючи відсутність в матеріалах справи жодних належних доказів в розумінні ст. 76 Господарського процесуального кодексу України, із якими діюче законодавство пов`язує застосування заходів забезпечення позову.

Крім того, подана позивачем заява про забезпечення позову, за своїм змістом, зводиться лише до припущень щодо неможливості чи істотного ускладнення в майбутньому виконання судового рішення та не містить будь - якого обґрунтування та надання належних та допустимих доказів саме неможливості або істотного ускладнення виконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів.

При цьому, суд зазначає, що доводи позивача про проведення відповідачем тендерів на закупівлю товарів, не є тією обставиною, яка б свідчили про неможливість чи істотне ускладнення в майбутньому виконання судового рішення.

У зв`язку з вищевикладеним, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення заяви №ЗПЄ-0809 ВІД 08.08.2019 Товариства з обмеженою відповідальністю «Євростандарт» про забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти.

Згідно ч. 8 ст. 140 ГПК України, ухвалу про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову може бути оскаржено. Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 136, 137, 138, 139, 140, 232, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви №ЗПЄ-0809 ВІД 08.08.2019 Товариства з обмеженою відповідальністю «Євростандарт» про забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти відмовити повністю.

Ухвала суду, у відповідності до ч.2 ст.235 Господарського процесуального кодексу України, набирає законної сили з моменту її підписання суддею (суддями).

Згідно ст.ст.254, 255 Господарського процесуального кодексу України, учасники справи, особи, які не брали участь у справі, якщо господарський суд вирішив питання про їх права та обов`язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції. Ухвали суду першої інстанції оскаржуються в апеляційному порядку окремо від рішення суду лише у випадках, передбачених статтею 255 цього Кодексу. Оскарження ухвал суду, які не передбачені статтею 255 цього Кодексу, окремо від рішення суду не допускається

Згідно ч.ч.1, 2 ст.256 апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом десяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому повний текст ухвали суду не був вручений у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Згідно ст.257 ГПК України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Відповідно до пп.17.5) п.17) ч.1 Розділу XI Перехідні положення ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя Н.О. Семенчук