ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.07.2019м. ДніпроСправа № 904/2817/19

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ПРОСКО", Дніпропетровська область, сільрада Любимівська

до Відкритого акціонерного товариства "ПРОСЯНСЬКИЙ ГІРНИЧО-ЗБАГАЧУВАЛЬНИЙ КОМБІНАТ", Дніпропетровська область, смт. Просяна

про визнання права власності

Суддя Золотарьова Я.С.

Секретар судового засідання Бондаренко О.М.

Представники:

від позивача: Свінухов О.В., ордер на надання правової допомоги серія ДП №2692/011 від 15.07.2019

від відповідача: Пузеренко С.В., витяг з ЄДР від 15.07.2019 керівник

ПРОЦЕДУРА

Товариство з обмеженою відповідальністю "ПРОСКО" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області із позовом до Відкритого акціонерного товариства "ПРОСЯНСЬКИЙ ГІРНИЧО-ЗБАГАЧУВАЛЬНИЙ КОМБІНАТ", в якому просить суд:

- визнати право власності Товариства з обмеженою відповідальністю «ПРОСКО» на каолін збагачений (первинного збагачення), що включає в себе в тому числі, але не виключно, право безперешкодного доступу, право на власний розсуд без будь-яких застережень чи додаткових дозволів вільно перевозити в межах території земельних ділянок Відкритого акціонерного товариства «Просянський гірничо-збагачувальний комбінат» або вивозити за межі території земельних ділянок Відкритого акціонерного товариства «Просянський гірничо-збагачувальний комбінат» () у будь-який спосіб каолін збагачений (первинного збагачення), здійснювати його шихтування, здійснювати подальше збагачення, відвантаження та реалізацію на користь третіх осіб каоліну збагаченого (первинного збагачення) або каоліну, що став результатом подальшого збагачення цього каоліну збагаченого (первинного збагачення), у тому числі каолін гранульований хімічного, вологого чи сухого збагачення, у кількості 32246, 00 (тридцять дві тисячі двісті сорок шість) тон, який розміщено навалом на: земельних ділянках Відкритого акціонерного товариства «Просянський гірничо-збагачувальний комбінат», що оформлені Державними актами на право постійного користування землею: І - ДП № 004317 та ІІ- ДП № 004530, на території ділянки Вершинська, яка знаходиться 2,5 км. на південь від смт . Просяна , Покровського району, Дніпропетровської області; на земельній ділянці Зберігача, яка оформлена Державним актом на право постійного користування землею ІІ-ДП № 004529 , на території ділянки Західно-Дібровська, яка знаходиться між населеними пунктами Діброва - Мало-Михайлівка -Просяна -Вершина - Отришки - Орли; на земельній ділянці Зберігача, яка оформлена Державним актом на право постійного користування землею ІІ-ДП № 004516 , на території ділянки Балка Скидяна, яка знаходиться між населеними пунктами Просяна та Мало-Михайлівка.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 03.07.2019 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі. Вирішено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання у справі на 15.07.2019.

Ухвалою суду від 15.07.2019 відкладено підготовче засідання на 23.07.2019.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 23.07.2019 закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті у судовому засіданні 23.07.2019.

Ухвалою від 23.07.2019 оголошено перерву у судовому засіданні на 31.07.2019.

В судовому засіданні 31.07.2019 у нарадчій кімнаті ухвалено судове рішення в порядку статті 240 Господарського процесуального кодексу України з оформленням вступної та резолютивної частини.

АРГУМЕНТИ СТОРІН

Позиція позивача

Позивач вказує на те, що між ним та відповідачем було укладено договір зберігання каоліну збагаченого у загальній кількості 32 246,00 тон. Вказане майно належить позивачу на праві власності, яке виникло на підставі договору поставки № 165/15ПР, укладеного 30.10.2015 між позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю «Проско ресурси».

На виконання договору зберігання позивач передав належне йому майно відповідачу про що 30/06/2016 між сторонами було підписано акт приймання-передачі.

10.02.2017 позивач звернувся з письмовою вимогою до відповідача про повернення частини майна із зберігання, проте, відповідач відмовив у виконанні вимоги позивача, належне позивачу майно не повернув.

Відмова повернути майно ґрунтувалась на тому, що майно, передане позивачем на зберігання, є корисною копалиною загальнодержавного значення, а тому відсутність у позивача ліцензії (спеціального дозволу) на користування надрами унеможливлює набуття позивачем права власності на передане майно.

Позивач вказує на те, що відповідачем заперечується належне йому право власності на каолін збагачений, тому ґрунтує свої вимоги на статті 41 Конституції України, статтях 317, 319, 321, 328, 392 Цивільного кодексу України.

Позиція відповідача:

Відповідач заперечує проти задоволення позову, посилаючись на статтю 24 Кодексу України про надра, якою встановлено, що саме користувачі надр мають право розпоряджатися видобутими корисними копалинами. А тому, відповідач вважає, що лише надрокористувачі можуть бути законними власниками видобутих корисних копалин. Проте, позивач не є таким надрокристувачем, що унеможливлює існування його права власності на корисні копалини.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ ТА ДОКАЗИ, ЩО ЇХ ПІДТВЕРДЖУТЬ

30.10.2015 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Проско ресурси» та позивачем Товариством з обмеженою відповідальністю «Проско» було укладено договір поставки № 165/15ПР, відповідно до умов якого продавець зобов`язується поставити й передати у власність покупцю, а покупець прийняти й оплатити каолін збагачений (далі - товар), на умовах, передбачених цим договором (а.с. 67 т. 2).

У договорі поставки № 165/15ПР від 30.10.2015 сторони погодили, що право власності на товар переходить до покупця з дати, зазначеної у відповідній видатковій накладній на товар, підписаної сторонами цього договору.

На виконання умов цього договору поставки ТОВ «Проско Ресурси» за період з 05.05.2016 по 30.07.2016 поставило позивачу 32 220,00 тон каоліну збагаченого, що підтверджується відповідними видатковими накладними, підписаними обома сторонами (а.с. 52-150 т. 1, а.с. 1-41 т. 2).

Позивач здійснив оплату поставленого йому каоліну за вказаний період у повному обсязі, що підтверджується відповідними платіжними дорученнями (а.с. 90-102 т. 2), банківською випискою по особовому рахунку (а.с. 42- т. 1), а також підписаним між сторонами актом звірки взаєморозрахунків за період з 05.05.2016 по 30.07.2016 (а.с. 103-104 т. 2).

04.05.2016 між Товариством з обмеженою відповідальністю (далі - поклажодавець) та Відкритим акціонерним товариством «Просянський гірничо-збагачувальний комбінат» (далі 0 відповідач, зберігач) було укладено договір зберігання № 1/16 (а.с. 11-12 т. 1).

Відповідно до п. 1.1 договору зберігання, поклажодавець передає, а зберігач приймає на зберігання майно, визначене родовими ознаками, у найменуванні та кількості відповідно до Актів приймання-передачі, що є невід`ємними частинами цього договору. Майно зберігається навалом.

Строк зберігання 5 календарних років. Місце зберігання - належні зберігачу на праві постійного користування земельні ділянки згідно Державних актів на право постійного користування землею: І - ДП № 004317, ІІ- ДП № 004530, ІІ-ДП № 004529, ІІ-ДП № 004516 (п. 1.2 договору зберігання).

До матеріалів справи додані: Державні акти на право постійного користування землею: І - ДП № 004317 та ІІ -ДП № 004530, на території ділянки Вершинська, яка знаходиться 2,5 км. на південь від смт. Просяна, Покровського району, Дніпропетровської області; Державний акт на право постійного користування землею ІІ-ДП № 004529 , на території ділянки Західно-Дібровська, яка знаходиться між населеними пунктами Діброва - Мало-Михайлівка -Просяна -Вершина - Отришки - Орли; Державний акт на право постійного користування землею ІІ-ДП № 004516 , на території ділянки Балка Скидяна, яка знаходиться між населеними пунктами Просяна та Мало-Михайлівка.

Саме на цих земельних ділянках було розміщено передано на зберігання спірне майно, що не заперечується сторонами.

Згідно п. 1.3 договору зберігання, передача майна у зберігання та повернення його, здійснюється сторонами за відповідними Актами приймання-передачі, які є невід`ємними частинами цього договору.

Відповідно до Акту приймання-передачі № 1 від 30.07.2016 до договору зберігання № 1/16 від 04.05.2016, позивач передав, а відповідач прийняв на зберігання каолін збагачений (первинного збагачення) у кількості 32246,00 тон на загальну суму 2 319 540, 00 грн (далі - майно) (а.с. 13 т. 1).

Пунктом 2.1.2 договору зберігання визначено, що зберігач зобов`язаний повернути майно поклажодавцю за його письмовою вимогою.

Листом від 10.02.2017 № 10/02/1 позивач звернувся до відповідача із вимогою про повернення майна із зберігання, в якій просив відповідача повернути йому передане на зберігання майно - каолін збагачений (первинного збагачення) у кількості 32246,00 тон на загальну суму 2 319 540, 00 грн (а.с. 30 т. 1).

Відповідач, листом від 15.02.2017 № 137/7, відмовив позивачу у поверненні переданого на зберігання майна - каоліну збагаченого (первинного збагачення), вказавши, що не може виконати вимогу позивача через те, що майно передане на зберігання є корисною копалиною загальнодержавного значення, а позивач не має ліцензії (спеціального дозволу) на користування надрами з будь-яким видом їх користування, що унеможливлює набуття ним права власності на корисні копалини загальнодержавного значення - каолін збагачений (первинного збагачення) (а.с. 31 т. 1).

На час розгляду справи доказів повернення відповідачем позивачу майна - каоліну збагаченого (первинного збагачення) у кількості 32246,00 тон на загальну суму 2 319 540, 00 грн до суду не надано.

ОЦІНКА АРГУМЕНТІВ СТОРІН, ВИСНОВКИ СУДУ

Щодо виникнення права власності

Відповідно до статті 41 Конституції України, статті 321 Цивільного кодексу України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать Закону. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. 316 Цивільного кодексу України).

Стаття 317 Цивільного кодексу України встановлює, що власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання та місцезнаходження майна.

Відповідно до статті 319 Цивільного кодексу України, власник користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь які дії, які не суперечать закону. Власник має право використовувати своє майно для здійснення підприємницької діяльності.

На підставі статті 328 Цивільного кодексу України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Як встановлено під час розгляду справи та підтверджується матеріалами справи, між позивачем та ТОВ «Проско - ресурси» було укладено договір поставки, предметом якого було спірне майно - каолін збагачений у кількості 32246,00 тон.

Відповідно до статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Вказаний договір поставки був виконаний сторонами, оскільки продавець передав у власність покупця (позивача) товар, а покупець оплатив його у розмірах, передбачених договором.

Відповідач не визнає (оспорює) право власності позивача на спірне майно, яке було передано позивачем відповідачу на зберігання, та відмовляється повернути це майно позивачеві, мотивуючи свою відмову тим, що право власності на спірне майно не може належати позивачу, оскільки він не має права на видобування корисних копалин загальнодержавного значення (не має відповідного дозволу).

Суд критично ставиться до таких аргументів відповідача, зважаючи на таке.

Статтею 14 Кодексу про надра встановлено, що надра надаються у користування у тому числі для видобування корисних копалин.

Відповідно до статті 24 Кодексу про надра, яка регулює права та обов`язки користувачів надр визначає, що користувачі надр мають право, зокрема 1) здійснювати на наданій їм ділянці надр геологічне вивчення, комплексну розробку родовищ корисних копалин та інші роботи згідно з умовами спеціального дозволу або угоди про розподіл продукції; 2) розпоряджатися видобутими корисними копалинами, якщо інше не передбачено законодавством або умовами спеціального дозволу.

Тобто після видобування корисної копалини право на розпорядження нею має особа, яка здійснила таке видобування на підставі спеціального дозволу.

До матеріалів справи надано копію спеціального дозволу на користування надрами №4921 від 24.02.2009, який видано ТОВ «Проско ресурси», та надає йому право на видобування каоліну збагаченого на ділянці Вершинська Просянського родовища. Термін дії спеціального дозволу - 24.09.2017.

Вказаним дозволом підтверджується право ТОВ «Проско ресурси» на видобування та подальше розпорядження видобутою корисною копалиною - каоліном збагаченим.

Власне реалізуючи це право, ТОВ «Проско ресурси» здійснило поставку каоліну на користь позивача на виконання відповідного договору.

Позивач же не є користувачем надр за змістом Кодексу закону про надра, оскільки він не здійснював видобування корисних копалин, а лише придбав їх у ТОВ «Прск ресурси», тому на нього дія статті 24 цього кодексу не розповсюджується.

Відтак, суд доходить висновку, що позивач набув право власності на каолін збагачений у кількості 32220,00 тон на підставі договору поставки, укладеного між ним та ТОВ «Проско - ресурси».

Щодо способу захисту права власності

Матеріалами справи підтверджується, що належний позивачу каолін збагачений було передано на зберігання відповідачу на підставі договору зберігання, укладеного між сторонами 04.05.2016.

Відповідно до статті 953 Цивільного кодексу України, зберігач зобов`язаний на першу вимогу поклажодавця повернути річ, навіть якщо строк її зберігання не закінчився.

Відповідач не заперечує, що він відмовився повернути спірне майно позивачу. Матеріали справи також не містять доказів такого повернення.

Тому суд констатує, що власник майна - позивач на момент розгляду справи позбавлений права володіння, користування та розпорядження належного йому майна.

Відтак, суд доходить висновку що право власності позивача на спірне майно порушується відповідачем.

Відповідно до статті 392 Цивільного кодекс України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

За наведених обставин, суд вважає, що позивачем обрано належний спосіб захисту, а саме визнання його права власності на каолін збагачений, оскільки невиконання відповідачем умов договору зберігання обумовлено саме тим, що відповідач не визнає за позивачем його право власності на спірне майно. Тому саме визнання права власності є найбільш ефективним способом захисту порушеного прав позивача.

Відповідно позовна вимога в частині визнання права власності позивача на каолін збагачений (первинного збагачення), що включає в себе в тому числі, але не виключно, право безперешкодного доступу, вивезення за межі території земельних ділянок Відкритого акціонерного товариства «Просянський гірничо-збагачувальний комбінат») у будь-який спосіб каоліну збагаченого, здійснення його шихтування, здійснення подальшого збагачення, відвантаження та реалізацію на користь третіх осіб каоліну збагаченого (первинного збагачення) або каоліну, що став результатом подальшого збагачення цього каоліну збагаченого (первинного збагачення), у тому числі каоліну гранульованого хімічного, вологого чи сухого збагачення, у кількості 32246, 00 (тридцять дві тисячі двісті сорок шість) тон підлягає задоволенню.

Натомість суд не знаходить підстав для задоволення позову в частині права на власний розсуд без будь-яких застережень чи додаткових дозволів вільно перевозити каолін збагачений, у кількості 32246, 00 тон в межах території земельних ділянок відповідача, з таких підстав.

В обґрунтування позовних вимог в цій частині позивачем надано до матеріалів справи договір про встановлення сервітуту від 01.10.2017, укладений між сторонами.

Суд відхиляє цей доказ з таких мотивів.

У пункті 4.1 договору сторони вказали, що він набирає чинності від дати його підписання та державної реєстрації у відповідних державних органах за місцем знаходження земельної ділянки.

Відповідно до статті 210 Цивільного кодексу україни правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації.

Статтею 100 Земельного кодексу України визначено, що сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Земельний сервітут підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому для державної реєстрації прав на нерухоме майно.

Відтак договір про встановлення сервітуту підлягає обов`язковій державній реєстрації та є вчинений лише з моменту її проведення.

Оскільки договір про встановлення сервітуту, який наданий позивачем до матеріалів справи, не пройшов належної державної реєстрації, він вважається таким, що не вчинений. Відповідно права та обов`язки за таким договором не виникають.

Тому в цій частині позовних вимог слід відмовити.

СУДОВІ ВИТРАТИ

Згідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати зі сплати судового збору у розмірі 34797, 60 грн підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись статтями 2, 73, 74, 76, 77-79, 86, 91, 129, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати право власності Товариства з обмеженою відповідальністю «ПРОСКО» () на каолін збагачений (первинного збагачення), що включає в себе в тому числі, але не виключно, право безперешкодного доступу, вивозити за межі території земельних ділянок Відкритого акціонерного товариства «Просянський гірничо-збагачувальний комбінат» () у будь-який спосіб каолін збагачений (первинного збагачення), здійснювати його шихтування, здійснювати подальше збагачення, відвантаження та реалізацію на користь третіх осіб каоліну збагаченого (первинного збагачення) або каоліну, що став результатом подальшого збагачення цього каоліну збагаченого (первинного збагачення), у тому числі каолін гранульований хімічного, вологого чи сухого збагачення, у кількості 32246, 00 (тридцять дві тисячі двісті сорок шість) тон, який розміщено навалом на: земельних ділянках Відкритого акціонерного товариства «Просянський гірничо-збагачувальний комбінат» (), що оформлені Державними актами на право постійного користування землею: І - ДП № 004317 та ІІ -ДП № 004530, на території ділянки Вершинська, яка знаходиться 2,5 км. на південь від смт . Просяна, Покровського району, Дніпропетровської області; на земельній ділянці Зберігача, яка оформлена Державним актом на право постійного користування землею ІІ-ДП № 004529 , на території ділянки Західно-Дібровська, яка знаходиться між населеними пунктами Діброва - Мало-Михайлівка -Просяна -Вершина - Отришки - Орли; на земельній ділянці Зберігача, яка оформлена Державним актом на право постійного користування землею ІІ-ДП № 004516 , на території ділянки Балка Скидяна, яка знаходиться між населеними пунктами Просяна та Мало-Михайлівка.

Стягнути з Відкритого акціонерного товариства «Просянський гірничо-збагачувальний комбінат» (53610, Дніпропетровська область, Покровський район, смт. Просяна, вул. Південна, 2; ідентифікаційний код 00282033) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Проско» (52042, Дніпропетровська область, Дніпровський район, сільрада Любимівська, вул. Чаплинська, 1-а; ідентифікаційний код 39964141) судовий збір у розмірі 34797, 60 грн.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення до Центрального апеляційного господарського суду.

Оскільки Єдина судова інформаційно-телекомунікаційної система не почала функціонувати, відповідно до підпункту 17.5 пункту 17 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України апеляційні скарги подаються учасниками справи до господарського суду Дніпропетровської області.

Повне рішення складено 07.08.2019

Суддя Я.С. Золотарьова