ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" липня 2019 р. м. Київ Справа № 911/628/19

Розглянувши матеріали справи за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «АРІКОЛ»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «АСТЕРС ГРУП»

прo стягнення 128 571,17 грн.

Суддя А.Ю. Кошик

При секретарі судового засідання: Фроль В.В.

За участю представників:

позивача: не з`явився

вiдповiдача: Волтарніст М.О.

Обставини справи:

Господарським судом Київської області розглядається справа за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «АРІКОЛ» (надалі позивач) до Товариства з обмеженою відповідальністю «АСТЕРС ГРУП» (надалі відповідач) прo стягнення 128 571,17 грн.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 15.03.2019 року відкрито провадження у справі № 911/628/19 за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 07.05.2019 року.

До канцелярії Господарського суду Київської області 06.05.2019 року представником відповідача подано відзив на позовну заяву б/н від 03.05.2019 року.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 07.05.2019 року підготовче засідання відкладено на 21.05.2019 року.

До канцелярії Господарського суду Київської області 21.05.2019 року представником позивача подано заяву № 1 від 20.05.2019 року про приєднання доказів до матеріалів справи та клопотання № 2 від 20.05.2019 року про витребування доказів.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 21.05.2019 року закрито підготовче провадження у справі № 911/628/19 та призначено справу до судового розгляду по суті на 25.06.2019 року.

До канцелярії Господарського суду Київської області 25.06.2019 року представником позивача подано клопотання № 1 від 20.06.2019 року про витребування доказів.

У судовому засіданні 25.06.2019 року представник відповідача проти позову заперечував. Позивач, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, у судове засідання 25.06.2019 року не з`явився.

Ухвалою від 25.06.2019 року розгляд справи відкладався на 23.07.2019 року.

В судовому засіданні 23.07.2019 року представник відповідача проти позову заперечував, представник позивача не з`явився.

Відповідно до ч. 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 233 Господарського процесуального кодексу України суди ухвалюють рішення, постанови іменем України негайно після закінчення судового розгляду. Рішення та постанови приймаються, складаються і підписуються в нарадчій кімнаті складом суду, який розглянув справу.

Відповідно до ч. 1 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України рішення суду проголошується у судовому засіданні, яким завершується розгляд справи, публічно, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд може проголосити лише вступну та резолютивну частини рішення.

У зв`язку з чим, в судовому засіданні 23.07.2019 року судом закінчено розгляд справи та за результатами оцінки поданих сторонами доказів, у нарадчій кімнаті, прийнято рішення.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази та оцінивши їх в сукупності, суд ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з викладених у позові обставин, 17.01.2014 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «АРІКОЛ» (позивач, Постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «АСТЕРС ГРУП» (відповідач, Покупець) був укладений Договір поставки №11022027 (далі - Договір), відповідно до умов якого Постачальник зобов`язується, у відповідності з замовленням Покупця, поставити товар, а Покупець зобов`язується прийняти товар та оплатити його вартість за цінами, зазначеними в накладній, та які не можуть перевищувати цін, узгоджених в Специфікації (п. 1.1. Договору).

Відповідно до п. 3.1. Договору товар поставляється Постачальником у відповідності з Замовленням Покупця по асортименту, кількості та цінам в строк, зазначений в Замовленні.

Відповідно до п. 3.4. Договору пунктом поставки товару є склад Покупця, адреса якого вказана в Замовленні. Поставка товару до місця передачі здійснюється транспортом Постачальника. Витрати з транспортування товару до пункту поставки несе Постачальник. Датою поставки є дата отримання Покупцем товару на складі Покупця.

Згідно з пунктом 4.1. Договору Постачальник зобов`язується за власний рахунок організовувати та проводити заходи по стимулюванню збуту Товарів в порядку, встановленому Сторонами окремими договорами.

Відповідно до п. 7.8. Договору загальна сума Договору складається з суми накладних, по яким була здійснена поставка Товару.

Згідно з пунктом 7.9. Договору оплата за товар здійснюється в українській національній валюті в безготівковому порядку, шляхом перерахування коштів на банківський рахунок Постачальника після його реалізації кожні 30 (тридцять) днів. Під реалізацією Сторони розуміють безпосередню реалізацію Товару, що здійснюється через мережу магазинів «Фуршет». При цьому Сторони домовилися про те, що Покупець здійснює оплату поставленого Товару тільки у випадку, якщо сума за розрахунковий період буде складати не менше, ніж 500,00 (п`ятсот) грн.

Відповідно до 7.13. Договору не рідше ніж кожні три місяці, з моменту укладання Договору, Сторони зобов`язані підписувати акти звірки взаєморозрахунків. Акти звірки розрахунків по Договору підписуються не пізніше кожного 30 числа першого місяця наступного кварталу.

Позивачем, на виконання умов Договору було поставлено відповідачу товар на загальну суму 128 571,17 грн., що підтверджується Актом перевірки розрахунків від 23.10.2018 року та долученими до позову в ході розгляду спору видатковими накладними.

Відповідно до Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 10 від 29.05.2013 року до дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку може належати підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звірки взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір.

Позивач зазначає, що під час дії Договору позивачем на адресу відповідача поставлявся Товар, відповідач своєчасно отримував поставлений Товар та частково проводив розрахунки за Товар за Договором.

Однак, як зазначає позивач, відповідачем отриманий товар своєчасно та в повному обсязі не було оплачено. У зв`язку з чим, 14.01.2019 року позивач надсилав на адресу відповідача претензію про проведення розрахунків за Договором, яка була отримана відповідачем 18.01.2019 року (згідно інформації з сайту Укрпошти, Додаток №6), але залишена без відповіді та задоволення.

У зв`язку з чим, за відповідачем рахується заборгованість за поставлений товару в сумі 128 571, 17 грн., про стягнення якої заявлено в позові.

Відповідач в ході розгляду спору проти позову заперечував, посилався на відсутність доказів поставки товару, оскільки долучені позивачем до матеріалів справи видаткові накладні не відповідають вимогам Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», Акт перевірки розрахунків не є первинним документом в розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» і не є належним доказом в підтвердження факту поставки товару.

Також, відповідач стверджує про ненастання строку оплати товару, який обраховується з моменту реалізації товару, однак, позивачем не надано доказів реалізації товару. Наведене, за твердженням відповідача, свідчить про відсутність обов`язку з оплати товару та відсутність факту прострочення.

Відповідно до п.7.9. Договору оплата за товар здійснюється після його реалізації кожні 30 днів. При цьому Сторони домовилися про те, що покупець (відповідач) здійснює оплату поставленого товару тільки у випадку, якщо сума за розрахунковий період буде складати не менше ніж 500,00 (п`ятсот) грн. з кожного магазину.

По мірі продажу товару в кожному окремому магазині більше як на 500,00 грн. в місяць, відповідач відповідно п.7.9. Договору здійснює оплату за поставлений товар, у випадку відсутності продажу товару позивача у відповідача обов`язку по оплаті немає.

В ході розгляду справи судом заслухано пояснення представників сторін, досліджено надані ними докази та встановлено, що факт поставки наведеного в позові товару підтверджується наданими позивачем до матеріалів справи видатковими накладними, які підписані зі сторони покупця та скріплені штампами Розподільчого центру відповідача в м. Бровари. Відповідні накладені містять перелік, обсяг та ціну поставленого позивачем та отриманого відповідачем товару.

Щодо заперечень відповідача стосовно невідповідності видаткових накладних Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», суд зазначає, що накладні - це первинні бухгалтерські документи, що підтверджують існування факту здійснення господарської операції. Про прийняття товару за вказаними накладними в т.ч. свідчить наявність підпису представників відповідача, які завірені відбитками спеціальних штампів відповідача.

Крім того, про факт існування господарських відносин сторін за спірним Договором та отримання Товару, свідчить часткові оплати та повернення Товару.

Самі лише недоліки в оформленні видаткових накладних не спростовують їх дійсність та факту поставок товару, про підроблення чи фальсифікацію відповідних видаткових накладних відповідачем не заявлено в установленому чинним законодавством порядку до правоохоронних органів.

В ході розгляду спору відповідачем було надано докази проведення взаємозаліку відповідно до п. 14.1 Договору та часткового повернення товару на суму 2929,73 грн. в травні 2019 року, про що надано до матеріалів справи відповідні докази: Акти прийому-передачі наданих послуг від 15.05.2019 року та від 31.05.2019 року та накладна на повернення товару від 16.05.2019 року, які підписані сторонами.

Однак, Акти прийому-передачі наданих послуг складені за іншим договором, накладна на повернення товару також не містить посилання на спірний Договір і відповідачем не надано доказів проведення взаємозаліку зустрічних вимог в порядку ст. 601 Цивільного кодексу України.

Таким чином, суд не приймає надані відповідачем докази в якості доказів врегулювання спору.

За наслідками розгляду спору судом встановлено факт отримання відповідачем спірного Товару. Відповідач не спростував існування заборгованості, не надав суду належних доказів оплати Товару.

Таким чином, за наслідками розгляду спору судом встановлено заборгованість відповідача перед позивачем в сумі 128 571,17 грн., як заявлено в позові і відповідачем не спростовано належними доказами.

Згідно з ч.1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ч.2 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п.1 ч.2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст. 202 Господарського кодексу України, ст. 599 Цивільного кодексу України зобов`язання, зокрема, припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Стаття 525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язання є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених законом або договором.

Відповідно до п. 1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною 2 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Як передбачено ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

У відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

При цьому, суд також звертає увагу, що між сторонами мали місце саме правовідносини з поставки товару, а не передачі його на реалізацію, тому до відповідних правовідносин застосовується норма ч.1 ст. 692 Цивільного кодексу України, яка визначає, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ч.2 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

В силу ст. 251 Цивільного кодексу України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Частиною 1 ст. 212 Цивільного кодексу України закріплене право осіб, які вчиняють правочин, обумовити настання або зміну прав та обов`язків обставиною, щодо якої невідомо, настане вона чи ні (відкладальна обставина).

Отже, укладаючи правочин з відкладальною обставиною, його сторони пов`язують виникнення прав і обов`язків за таким правочином з певною обставиною, щодо появи якої в майбутньому у сторін існує лише відповідна вірогідність.

Відкладальна обставина може полягати у діях як однієї із сторін договору, так і третьої особи, яка нею не є, але у будь-якому разі повинна обумовлювати настання (зміну) відповідних прав і відповідних обов`язків обох сторін договору, а не лише однієї з них, та у момент укладання договору стосовно такої обставини має бути невідомо, настане вона чи ні.

Таким чином, на відміну від строку, яким є визначений проміжок часу до відомого моменту або події, яка неминуче має настати, відкладальна обставина має характер такої обставини, що може і не настати.

Як вже зазначалося, згідно з п.7.9. Договору оплата за товар здійснюється в українській національній валюті в безготівковому порядку, шляхом перерахування коштів на банківський рахунок Постачальника після його реалізації кожні 30 (тридцять) днів, що свідчить про визначення обов`язку відповідача провести оплату із настанням певної події, а саме реалізації отриманого товару, що є відкладальною обставиною у розумінні ч.1 ст. 212 Цивільного кодексу України.

Однак, з огляду на зміст ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Тобто, наведена норма законодавства визначає безумовність оплати поставленого товару і не передбачає можливості застосування відкладальної обставини, яка не є тотожною поняттю строку, наведеного у відповідній нормі.

Таким чином, чинним законодавством не передбачено можливості визначення строку оплати поставленого товару з відкладальною обставиною, щодо якої не відомо настане вона чи ні. У зв`язку з чим, оскільки умови Договору не містять визначення строку оплати в розумінні ст. 251 Цивільного кодексу України, відсутні підстави вважати, що договором погоджено інший строк оплати поставленого товару, ніж наведено в ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України.

Відповідно до п. 3.7.1 Договору у випадку, якщо товар не виходить на необхідний рівень продаж в мережі «Фуршет» для вказаної категорії товару або якщо товар не був реалізований на протязі строку його придатності, або товар виявився не якісним при тестуванні, Покупець направляє на адресу уповноваженого представника Постачальника повідомлення про обсяг та причини повернення товару, який Постачальник зобов`язаний протягом 5 календарних днів з моменту одержання повідомлення від покупця, вивезти такий товар зі складу Покупця.

В матеріалах справи відсутні докази, що відповідач звертався до позивача із повідомленням про вивезення поставленого Товару.

Також, згідно п. 7.13 Договору не рідше ніж кожні три місяці, з моменту укладення договору, сторони зобов`язані підписувати Акти звірки взаєморозрахунків. Акти звірки розрахунків по цьому договору підписуються не пізніше кожного 30 числа першого місяця наступного кварталу.

Позивачем долучено до матеріалів справи Акт перевірки розрахунків по спірному Договору станом на 23.10.2018 року на суму 128571,17 грн., який підписаний сторонами.

Згідно ч. 3 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 13 Цивільного кодексу України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. У разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені частинами другою - п`ятою цієї статті, суд може зобов`язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом.

Наведене дає суду підстави дійти висновку, що правила ведення господарської діяльності передбачають здійснення її на умовах добросовісності, умовах, за яких сторони будь взаємно поважати права та охоронювані законом інтереси одна одної.

Отже, не дивлячись на те, що положення договору пов`язують виникнення у відповідача обов`язку із оплати отриманого у власність товару із фактом його реалізації, ця обставина не може давати відповідачу підстав для зловживання цим правом, адже таке право не може бути необмеженим у часі бо інакше призведе до невиправданого погіршення становища позивача, порушення балансу інтересів сторін, принципу справедливості та добросовісності під час здійснення господарської діяльності.

Як визначено ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За наслідками розгляду спору суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі в сумі 128571,17 грн. основного боргу.

Згідно зі ст. 129 Господарського процесуального кодексу України понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача. Щодо наведених в попередньому розрахунку судових витрат у вигляді коштів на відрядження та прибуття до суду, позивачем не надано доказів понесення відповідних витрат, тому наведені суми відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 73, 74, 129, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «АРІКОЛ» до Товариства з обмеженою відповідальністю «АСТЕРС ГРУП» прo стягнення 128 571,17 грн. задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «АСТЕРС ГРУП» (08205, Київська обл., м. Ірпінь, вул.Лісова, 6г, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «АРІКОЛ» (65012, Одеська обл., м. Одеса, вул. Велика Арнаутська, 17, оф. 2В, ) 128 571,17 грн. та 1 928,60 грн. судового збору.

3. Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом 20 днів з дня складення повного судового рішення, шляхом подання апеляційної скарги відповідно до ст. ст. 256-257 Господарського процесуального кодексу України з врахуванням п. 17.5 розділу ХІ Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 13.08.2019 року

Суддя А.Ю. Кошик