РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

07.08.2019Справа № 905/989/19
Господарський суд міста Києва у складі судді Кирилюк Т.Ю., при секретарі судового засідання Максимець В.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін матеріали господарської справи

за позовом приватного акціонерного товариства "Металургійний комбінат "Азовсталь"

до акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Донецька залізниця" акціонерного товариства "Українська залізниця"

про стягнення 47 091,87 грн.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство "Металургійний комбінат "Азовсталь" звернулось до Господарського суду Донецької області з позовом до акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Донецька залізниця" акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення 47 091, 87 грн. збитків, які виникли у зв`язку з незбереженням вантажу при перевезенні.

Позовну заяву обґрунтовано тим, що під час перевезення залізницею вантажу, останній був частково втрачений.

Ухвалою Господарського суду Донецької області від 10.06.2019 позовну заяву приватного акціонерного товариства "Металургійний комбінат "Азовсталь" передано за територіальною підсудністю до Господарського суду міста Києва.

Відповідно до частини першої статті 250 Господарського процесуального кодексу України питання про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження у справі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.07.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 905/989/19. Вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Через відділ автоматизованого документообігу суду, моніторингу виконання документів (канцелярію) представник відповідача подав письмовий відзив, в якому проти позову заперечував, зазначивши, що позивачем не надано належним чином засвідчених документів, що підтверджують розмір дійсної вартості втраченого вантажу, підписаної головним (старшим) бухгалтером копії податкової накладної та доказів оплати рахунку. Крім того, одночасно з письмовим відзивом відповідач подав письмову заяву про застосування строків позовної давності.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва -

ВСТАНОВИВ:

У червні 2018 року відправником (публічним акціонерним товариством «Авдіївський коксохімічний завод) відповідно до залізничної накладної № 50242171 направлено позивачу насипом вологий кокс доменний загальною вагою 123 150 кг., завантажений у вагони № 53599767, № 56957855 та № 62256649.

Відповідно до статуту залізниць України, накладна - основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача. Накладна одночасно є договором на заставу вантажу для забезпечення гарантії внесення належної провізної плати та інших платежів за перевезення. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення.

Згідно пункту 37 Статуту залізниць України під час здавання вантажів для перевезення відправником має бути зазначена у накладній їх маса. Маса вантажів визначається відправником. Спосіб визначення маси зазначається у накладній.

Відповідно до відмітки на залізничній накладній № 50242171 вантаж доставлено на станцію Сартана Донецької залізниці 17.06.2018 та виданий отримувачу.

Під час прибуття вагонів на станцію Сартана Донецької залізниці здійснено комісійне переважування вагонів № 53599767, № 56957855 та № 62256649. За результатами комісійного переважування складено комерційні акти про нестачу вантажу.

Частиною першою статті 26 Закону України "Про залізничний транспорт" встановлено, що обставини, які можуть служити підставою для майнової відповідальності перевізників, відправників і одержувачів вантажу, багажу, вантажобагажу, пасажирів, засвідчуються актами.

Відповідно до комерційного акту № 484809/223 від 18.06.2018, нестача вантажу в вагоні № 53599767 склала 2 300 кг. При комерційному огляді виявлено, що фактично навантаження вище рівня бортів на 20 см., шапкоподібне, вантаж маркований поздовжньою смугою. Справа, з першого по сьомий люк, в напрямку поїзда виїмка 1050 см., ширина 140 см., вглиб 60-80 см. Маркування порушено. Вагон бездверний, люки закриті, технічно справний. Течі вантажу немає.

Відповідно до комерційного акту № 484809/224 від 18.06.2018, нестача вантажу в вагоні № 56957855 склала 4 550 кг. При комерційному огляді виявлено, що фактично навантаження вище рівня бортів на 20 см., шапкоподібне, вантаж маркований поздовжньою смугою. Справа, з першого по сьомий люк, в напрямку поїзда виїмка 1050 см., ширина 140 см., вглиб 60-80 см. Маркування порушено. Вагон бездверний, люки закриті, технічно справний. Течі вантажу немає.

Відповідно до комерційного акту № 484809/225 від 18.06.2018, нестача вантажу в вагоні № 62256649 склала 1 700 кг. При комерційному огляді виявлено, що фактично навантаження вище рівня бортів на 20 см., шапкоподібне, вантаж маркований поздовжньою смугою. Над 4, 5, 6, 7 люками, в напрямку поїзда виїмка довжиною 450 см., ширина 280 см., вглиб 60 см. Маркування порушено. Вагон бездверний, люки закриті, технічно справний. Течі вантажу немає.

Відповідно до пункту 129 Статуту залізниць України обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць. Для засвідчення маси і кількості вантажу з даними, зазначеними у транспортних документах, складається комерційний акт.

Згідно частини другої статті 924 Цивільного кодексу України перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

Статтею 920 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення зобов`язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

Відповідно до частини першої статті 12 Закону України "Про залізничний транспорт" підприємства залізничного транспорту загального користування забезпечують збереження вантажів, багажу та вантажобагажу на шляху слідування та на залізничних станціях згідно з чинним законодавством України.

Згідно статті 23 Закону України "Про залізничний транспорт" у разі невиконання або неналежного виконання зобов`язань за договором про організацію перевезень вантажів перевізники несуть відповідальність за неповну і несвоєчасну подачу вагонів і контейнерів для виконання плану перевезень, а вантажовідправники - за невикористання наданих транспортних засобів у порядку та розмірах, що визначаються Статутом залізниць України. Перевізники також несуть відповідальність за зберігання вантажу, багажу, вантажобагажу з моменту його прийняття і до видачі одержувачу, а також за дотримання терміну їх доставки в межах, визначених Статутом залізниць України (надалі - Статут). За незбереження (втрату, нестачу, псування, пошкодження) прийнятого до перевезень вантажу, багажу, вантажобагажу перевізники несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з не залежних від них причин.

Пунктом 105 Статуту залізниць України залізниці передбачено, що вантажовідправники, вантажоодержувачі, пасажири, транспортні, експедиторські і посередницькі організації та особи, які виступають від імені вантажовідправника і вантажоодержувача, несуть матеріальну відповідальність за перевезення у межах і розмірах, передбачених цим Статутом та окремими договорами. Залізниця несе відповідальність за збереження вантажу від часу його прийняття для перевезення і до моменту видачі одержувачу або передачі згідно з Правилами іншому підприємству (пункт 110).

Відповідно до пункту 115 Статуту залізниць України вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу.

Пунктом 27 Правил видачі вантажів встановлено, що вантаж вважається доставленим без утрати, якщо різниця між масою, вказаною в пункті відправлення в залізничній накладній, та масою, визначеною на станції призначення, не перевищує норми природної втрати і граничного розходження у визначенні маси нетто. При видачі вантажів, маса яких унаслідок їх властивостей зменшується при перевезенні, норма недостачі (сума норми природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто) становить 2% маси всіх інших вантажів. Для вантажів, які перевозяться без тари й упаковки, норми недостачі або надлишку маси вантажів розраховуються від маси нетто.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що недостача у вагоні № 53599767 склала - 11 524, 84 грн. (1, 49 тонн х 7 734, 79 грн. = 11 524, 84 грн.), у вагоні № 56957855 - 28 734, 74 грн. (3, 715 тонн х 7 734, 79 грн. = 28 734, 74 грн.), у вагоні № 62256649 - 6 832, 29 грн. (3, 715 тонн х 0, 882 грн. = 6 832, 29 грн.) (з урахуванням природних втрат). Таким чином, загальна сума збитків, яка виникла у зв`язку з частковою втратою вантажу при перевезенні склала 47 091,87 грн.

Відповідно до пункту 113 Статуту залізниць України за незбереження (втрату, нестачу, псування і пошкодження) прийнятого до перевезення вантажу, багажу, вантажобагажу залізниці несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з не залежних від них причин. Недостача маси вантажу, за яку відшкодовуються збитки, в усіх випадках обчислюється з урахуванням граничного розходження визначення маси вантажу і природної втрати вантажу під час перевезення (пункт 114).

Статтею 314 Господарського кодексу України встановлено, що перевізник несе відповідальність за втрату, нестачу та пошкодження прийнятого до перевезення вантажу, якщо не доведе, що втрата, нестача або пошкодження сталися не з його вини. У транспортних кодексах чи статутах можуть бути передбачені випадки, коли доведення вини перевізника у втраті, нестачі або пошкодженні вантажу покладається на одержувача або відправника. За шкоду, заподіяну при перевезенні вантажу, перевізник відповідає: у разі втрати або нестачі вантажу - в розмірі вартості вантажу, який втрачено або якого не вистачає; у разі пошкодження вантажу - в розмірі суми, на яку зменшилася його вартість; у разі втрати вантажу, зданого до перевезення з оголошенням його цінності, - у розмірі оголошеної цінності, якщо не буде доведено, що вона є нижчою від дійсної вартості вантажу.

Разом з тим, відповідачем подано заяву про застосування строку позовної давності.

Відповідно до статей 256, 257 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно з частиною першою статті 258 Цивільного кодексу України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.

За змістом частини першої статті 261 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Положеннями статті 257 Цивільного кодексуУкраїни встановлено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, а статті 258 - до окремих вимог встановлено позовну давність в один рік.

Частиною третьою статті 925 Цивільного кодексу України, яка є загальною нормою, визначено, що до вимог, що випливають із договору перевезення вантажу, пошти, застосовується позовна давність в один рік з моменту, що визначається відповідно до транспортних кодексів (статутів).

Що стосується перевезення вантажів залізницею, то відповідно до статті 136 Статуту залізниць, позови до залізниць можуть бути пред`явлені у шестимісячний термін, що обчислюється відповідно до вимог статті 134 Статуту, яким передбачено також і 6-місячний строк для пред`явлення претензії, з визначенням певних умов, обставин, підстав та строку його обчислення.

За приписами статті 134 Статуту залізниць, претензії до залізниць можуть бути заявлені протягом шести місяців. Зокрема, згідно з п. «а» частини другої цієї статті, зазначені терміни обчислюються з дня видачі вантажу, багажу або вантажобагажу - для претензій про відшкодування за псування, пошкодження або недостачу вантажу, багажу та вантажобагажу.

Частиною п`ятою статті 307 Господарського кодексу України, яка кореспондується із частиною четвертою статті 909, статтею 920 Цивільного кодексу України, встановлено, що умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб`єктів за цими перевезеннями визначаються транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.

Отже, пункти 134, 136 Статуту залізниць України є спеціальними нормами, які регулюють питання перебігу строку позовної давності за позовами про відшкодування збитків внаслідок недостачі вантажобагажу.

Положення пунктів 134, 136 Статуту залізниць України слід застосовувати у системному зв`язку з положенням статті 315 Господарського кодексу України. Таким чином, строк позовної давності починає свій перебіг з дня одержання відповіді на претензію позивача або з дня закінчення строку, встановленого частиною третьою статті 315 Господарського кодексу України для відповіді на претензію. Враховуючи, що дотримання претензійного порядку не є обов`язковим, то у вирішенні питання про початок перебігу позовної давності в розумінні зазначеної норми статті 315 Господарського кодексу України слід виходити з того, що такий перебіг починається після закінчення строку пред`явлення претензії і строку її розгляду (частини друга, третя статті 315 Господарського кодексу) незалежно від того, чи пред`являлася відповідна претензія до перевізника.

Таким чином, звернення з позовом до залізниці упродовж 6 місяців після спливу 6-місячного строку, передбаченого для пред`явлення претензії, та 3-місячного строку, передбаченого для надання відповіді на претензію узгоджується з положеннями статті 315 Господарського кодексу України. Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 11.04.2019 при розгляді справи № 905/729/18.

В матеріалах справи відсутні та суду не надано відомостей щодо звернення позивача до відповідача з претензією про відшкодування вартості нестачі вантажу, що у даному випадку не впливає на порядок обчислення позовної давності, оскільки визначений Законом строк, в межах якого особа має право звернутися з позовом до суду, не може поглинатися строком на реалізацію права на досудове врегулювання спору.

Як свідчать матеріали справи, комерційні акти, на підставі яких заявлено позов у даній справі, складено 18.06.2018, а позов ПАТ "Металургійний комбінат "Азовсталь" надіслано до Господарського суду Донецької області за допомогою підприємства зв`язку 29.05.2019, що підтверджується відбитком календарного штемпелю ПАТ «Укрпошта» на поштовому конверті, тобто без пропуску строків позовної давності.

Відтак, даний позов заявлено в межах позовної давності, а тому підстави для застосування строку позовної давності відсутні.

З приводу твердження відповідача про відсутність документів, що підтверджують вартість вантажу, суд зазначає, що в матеріалах справи міститься рахунок-фактура № 92058611 від 15.06.2018, який є додатком до договору № 107/16Сб від 01.02.2016, підписаний головним бухгалтером, начальником відділу збуту та скріплені печаткою підприємства, на підставі якого розраховується вартість втраченого вантажу. Крім того, в матеріалах справи містяться докази, що підтверджують оплату позивачем коксу доменного за договором № 107/16Сб від 01.02.2016.

Що стосується відсутності податкової накладної та недоведеності збитків позивачем, слід врахувати, що податкова накладна-це електронний документ, який складається платником податку на додану вартість та дозволяє віднести суму сплаченого ПДВ до податкового кредиту. Податкова накладна не є підтвердженням вчинення господарської операції, відтак посилання відповідача суд визнає необґрунтованими.

Таким чином, доказів спростування обставин, повідомлених позивачем відповідач суду не надав, також матеріали справи не містять доказів того, що втрата вантажу сталася не з вини відповідача.

Виходячи з наведеного, суд встановив, що позов підлягає задоволенню.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на відповідача.

На підставі викладеного та керуючись статтями 129, 233, 238, 240-241 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов приватного акціонерного товариства "Металургійний комбінат "Азовсталь" до акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Донецька залізниця" акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення 47 091,87 грн. задовольнити повністю.

2. Стягнути з акціонерного товариства "Українська залізниця" (03680, місто Київ, вулиця Тверська, 5, ідентифікаційний код 40075815) в особі Регіональної філії "Донецька залізниця"акціонерного товариства "Українська залізниця" (84400, Донецька область, місто Лиман, вулиця Привокзальна, будинок 22, ідентифікаційний код 40150216) на користь приватного акціонерного товариства "Металургійний комбінат "Азовсталь" (87500, Донецька область, місто Маріуполь, вулиця Лепорського, 1, ідентифікаційний код 00191158) 47 091 (сорок сім тисяч дев`яносто одна) грн. 87 коп. - збитків, які виникли у зв`язку з незбереженням вантажу при перевезенні та 1 921 (одна тисяча дев`ятсот двадцять одна) грн. 00 коп. - судового збору.

Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Т.Ю. Кирилюк