ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 серпня 2019 року Справа № 902/784/17

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Філіпова Т.Л., суддя Гудак А.В. , суддя Петухов М.Г.

секретар судового засідання Гладка Л.А.

за участю представників сторін:

позивача (відповідача за зустрічним позовом): Козирєв І.М.

відповідача (позивача за зустрічним позовом): Гончар О.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ДСП Відродження» на рішення Господарського суду Вінницької області від 26.10.2018 р. ухвалене суддею Матвійчуком В.В., повний текст складено 09.11.2018 р. у справі №902/784/17

за позовом Приватного підприємства «ЛЮВайС»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «ДСП Відродження»

про стягнення заборгованості в сумі 708090,83 грн., 34453,91 грн. - 3% річних, 149635,91грн. - збитків інфляції

та за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ДСП Відродження»

до Приватного підприємства «ЛЮВайС»

про стягнення 1 366 960,17 грн.

Рішенням господарського суду Вінницької області від 26.10.2018 р. у справі №902/784/17 задоволено частково первісний позов Приватного підприємства ЛЮВайС до Товариства з обмеженою відповідальністю ДСП Відродження. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю ДСП Відродження на користь Приватного підприємства ЛЮВайС 708 090 грн. 83 коп. заборгованості, 41 554 грн. 26 коп. 3% річних, 184 415 грн. 03 коп. інфляційних втрат, 10 009 грн. 38 коп. витрат на проведення судової експертизи, 30 998 грн. 07 коп. витрат на правову допомогу та 14 010 грн. 90 коп. витрат на оплату судового збору. Відмовлено в первісному позові в частині стягнення 58,20 грн. трьох відсотків річних. Відмовлено у задоволенні зустрічного позову Товариства з обмеженою відповідальністю ДСП Відродження до Приватного підприємства ЛЮВайС про стягнення 1 366 960,17 грн.

Не погоджуючись із рішенням суду, Товариство з обмеженою відповідальністю ДСП Відродження подало апеляційну скаргу до Північно-західного апеляційного господарського суду, в якій просить скасувати рішення господарського суду Вінницької області від 26.10.2018 р. у справі № 902/784/17 та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні первісного позову.

Скаржник вважає, що рішення господарського суду Вінницької області від 26 жовтня 2018 року у справі №902/784/17 ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В апеляційній скарзі звертає увагу на те, що суд першої інстанції неправильно оцінив правову природу Договору №19/18/14 від 19.08.2014 р., укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «ДСП Відродження» та Приватним підприємством «ЛЮВайС» про безвідсоткову поворотну фінансову допомогу в сумі 708 090,83 грн.

Зокрема звертає увагу, що термін «поворотна фінансова допомога», який вживається у Податковому кодексі України, - це сума коштів, що надійшла платнику податків у користування за договором, який не передбачає нарахування процентів або надання інших видів компенсацій у вигляді плати за користування такими коштами, та є обов`язковою до повернення (п. 14.1.257 ПКУ).

Однак, всупереч визначенню, зазначеному в п.14.1.257 ПКУ господарський суд Вінницької області стягнув 3 проценти річних, що є компенсацією у вигляді плати за користування коштами. Таким чином, на думку апелянта, ПП «ЛЮВайС» фактично погоджується, що спірний договір - Договір №19/18/14 від 19.08.2014 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ДСП Відродження» та Приватним підприємством «ЛЮВайС» про безвідсоткову поворотну фінансову допомогу в сумі 708 090 (сімсот вісім тисяч дев`яносто) грн. 83 копійок не є поворотною фінансовою допомогою у визначенні п.14.1.257 ПКУ, оскільки передбачає стягнення процентів річних та компенсації у вигляді інфляційних.

Апелянт також звертає пояснює, що для з`ясування справжніх правових відносин, які існували між сторонами, надає докази, які приєднанні до апеляційної скарги. Позиція апелянта полягає у тому, що між сторонами існували відносини, які мали ознаки договору суборенди земельної ділянки, а не відносини позики. Договір про надання безпроцентної поворотної фінансової допомоги від 19.08.2014 року був укладений «про людське око», удаваний.

Зокрема, скаржник просить суд апеляційної інстанції взяти до уваги письмові пояснення свідка ОСОБА_1 від 28 листопада 2018 року, підпис якого на заяві нотаріально посвідчений, заяву свідка ОСОБА_2 , колишнього директора ТОВ «ДСП Відродження» від 28 листопада 2018 року, підпис якого на заяві також нотаріально посвідчений, а також долучити до матеріалів справи документи електронного листування. Надані апелянтом докази на його думку підтверджують тезу про удаваність правочину, а удаваний правочин не має правових наслідків.

Скаржник також подав клопотання про виклик в судове засідання судових експертів Вінницького відділення Київського науково дослідного інституту судових експертиз Сімчук Л.Ю., Лозінську А.В. для заслуховування пояснень по висновку за результатами проведення комплексної технічної та почеркознавчої експертизи №60/61/62/18-21 від 03.03.2018 року.

Апелянт стверджує, що судовими експертами винесено завідомо неправдивий висновок, зазначає, що представники сторін в судовому засіданні від 02 жовтня 2018 року наполягали на обов`язковій участі судових експертів Сімчук ОСОБА_3 .Ю. та ОСОБА_4 , проте суд не вирішив заявлені клопотання. Також вважає, що наявність суперечливого експертного висновку у господарській справі №902/784/17 стосовно підпису та печатки у Договорі від 10 вересня 2014 року укладеного Товариством з обмеженою відповідальністю «ДСП Відродження» та Приватним підприємством «ЛЮВайС» про виконання зобов`язання щодо повернення фінансової допомоги не дозволяє встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Крім того, скаржник заперечує щодо стягнення з ТОВ «ДСП Відродження» 30 998,07 грн. витрат на правову допомогу, оскільки адвокат Козирєв Ігор Миколайович вступив на останній стадії справи і участі в написанні позову та інших документів не приймав до 28 вересня 2018 року. Вважає, що розмір витрат має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.

Також, апелянтом до апеляційної скарги подано клопотання про зупинення провадження у цій справі до вирішення іншої справи №925/1090/18 щодо удаваності правочину. Вважає, що зібрані в господарській справі №902/784/17 докази не дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Відтак, скаржник просить врахувати викладене та скасувати рішення господарського суду Вінницької області від 26.10.2018 р. у справі №902/784/17 та прийняти нове про відмову з задоволенні первісного позову.

Приватне підприємство «ЛЮВайС» надало суду відзив на апеляційну скаргу, вважає що рішення суду першої інстанції є законним та обгрунтованим та ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права України. Таким чином, суд першої інстанції в повній мірі дослідив всі докази, що мають значення для правильного вирішення справи по суті. Підстави для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції відсутні.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 12.02.2019 р. зупинено апеляційне провадження у справі №902/784/17 до набрання чинності рішенням у справі №925/1090/18.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від "07" червня 2019 року поновлено провадження у справі № 902/784/17, розгляд апеляційної скарги призначено на "11" червня 2019 р. об 14:20 год. у приміщенні Північно-західного апеляційного господарського суду за адресою: 33001 м. Рівне вул. Яворницького, 59 у залі судових засідань № 6.

У зв`язку із тимчасовою непрацездатністю головуючого судді Маціщук А.В. з 10.06.2019 р. та перебуванням у відпустці з 18.06.2019 р. по 27.06.2019 р., враховуючи встановлений 60-денний строк для розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, на підставі розпорядження В.о. керівника апарату суду від 10.06.2019 р. №01-04/372 здійснено повторний автоматизований розподіл судової справи №902/784/17.

Відповідно до протоколу повторного автоматичного розподілу судової справи визначено колегію суддів для розгляду справи №902/784/17 у складі: головуючий суддя Філіпова Т.Л., суддя Петухов М.Г., суддя Гудак А.В.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 10.06.2019 р. прийнято апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю ДСП Відродження на рішення господарського суду Вінницької області від 26.10.2018 р. у справі №902/784/17 до провадження колегією суддів Північно-західного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя Філіпова Т.Л., суддя Петухов М.Г., суддя Гудак А.В.

11.06.2019 р. на адресу Північно-західного апеляційного господарського суду від Товариства з обмеженою відповідальністю ДСП Відродження надійшло клопотання про зупинення провадження у справі №902/784/17 до вирішення спору в іншій господарській справі №925/1090/18, що розглядається Верховним Судом.

Розглянувши у судовому засіданні клопотання про зупинення провадження у справі, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Підстави, за наявності яких суд зобов`язаний зупинити провадження по справі, визначено ст.227 Господарського процесуального кодексу України. Право суду на зупинення провадження по справі та підстави вчинення таких дій визначено у ст.228 вказаного нормативно-правового акту.

Згідно з п.5 ч.1 ст.227 Господарського процесуального кодексу України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у випадку об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Зі змісту наведеної норми випливає, що причиною зупинення провадження у справі в даному випадку є неможливість її розгляду до вирішення пов`язаної з нею іншої справи, яка розглядається іншим судом.

Приймається до уваги, що за приписами ч.5 ст.227 Господарського процесуального кодексу України суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

В матеріалах справи містяться докази, які дозволяють на підставі юридичної їх оцінки встановити необхідні обставини, які входять до предмету доказування, відтак заявлена стороною підстава для зупинення провадження відсутня. Крім того, враховується, що розгляд апеляційної скарги на рішення господарського суду Черкаської області у справі №925/1090/18 від 01.02.2019 завершено у Північному апеляційному господарському суді прийняттям постанови від 21.05.2019 про залишення без змін рішення суду першої інстанції про відмову у позові щодо визнання договорів удаваними. Таким чином, обставини, на які посилається сторона скаржника, є такими, що встановлені судовим рішенням, яке набрало законної сили. За таких обставин, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення клопотання про зупинення провадження у справі і відхиляє його.

В матеріалах справи знаходиться заява від Приватного підприємства «ЛЮВайс», датована 29.01.2019 р., про розподіл витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 18 500 грн. станом на 23.01.2019 р.

Однак, в судовому засіданні апеляційної інстанції 08.08.2019 р. представник Приватного підприємства «ЛЮВайс» зазначив, що сума, вказана ним у заяві про розподіл витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 18 500 грн., зросла і на даний час є більшою. А відтак, просив суд не розглядати подану ним раніше заяву, оскільки в подальшому буде подана інша заява з актуальною на дату завершення розгляду сумою витрат на професійну правничу допомогу.

У судовому засіданні представник Товариства з обмеженою відповідальністю ДСП Відродження підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, та надав пояснення на обґрунтування своєї правової позиції. Вважає, що рішення господарського суду Вінницької області від 26.10.2018 р. у справі №902/784/17 є незаконним та таким, що прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, тому просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Представник Приватного підприємства ЛЮВайС заперечив проти доводів апеляційної скарги та надав пояснення на обґрунтування своєї правової позиції. Вважає, що рішення господарського суду Вінницької області від 26.10.2018 р. у справі №902/784/17 є законним та обґрунтованим, тому просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, Північно-західний апеляційний господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи, 19.08.2014 р. між Приватним підприємством "ЛЮВайС" (кредитор) і Товариством з обмеженою відповідальністю "ДСП Відродження" (позичальник) укладено договір № 19/08/14 про безвідсоткову поворотну фінансову допомогу (далі - договір позики), згідно умов якого кредитор зобов`язався надати позичальнику безвідсоткову поворотну фінансову допомогу для поповнення його обігових коштів, а останній зобов`язався повернути надані кошти, у визначений даним договором строк.

За умовами пунктів 1.2, 2.1 договору позики фінансова допомога надається позичальникові на безвідсотковій основі, а сума фінансової допомоги становить 708 090,83 грн.

Пунктами 3.1-3.4 договору позики визначено, що кредитор зобов`язується надати фінансову допомогу протягом 15 діб з моменту підписання даного договору. Фінансова допомога надається у безвідсотковому порядку, шляхом внесення коштів в касу (на рахунок) позичальника. Після закінчення строку, вказаного у пункті 4.1, позичальник зобов`язується повернути повну суму фінансової допомоги протягом 3 (діб), якщо інше не передбачено додатковою угодою. Позичальник має право достроково повернути суму фінансової допомоги.

Відповідно до пунктів 4.1-4.3 договору позики фінансова допомога надається позичальнику терміном на 1 рік, а перебіг строку позичання починається з моменту надходження коштів позичальнику. Після закінчення строку, вказаного у пункті 4.1 він може бути продовжений за згодою сторін додатком до даного договору. Договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами i діє до моменту його остаточного виконання.

Договір підписано та скріплено печатками сторін.

На виконання умов договору позики кредитор перерахував позичальнику на його банківський рахунок 708 090,83 грн. безвідсоткової поворотної фінансової допомоги, що підтверджується платіжними дорученнями № 398 від 19.08.2014 р. на суму 200 000,00 грн., №411 від 22.08.2014 р. на суму 188 500,00 грн., № 465 від 01.09.2014 р. на суму 319 590,83 грн.

В платіжних дорученнях вказане цільове призначення платежу: надання безвідсоткової поворотної фінансової допомоги згідно Договору № 19/08/14 від 19.08.2014.

ТОВ ДСП Відродження безвідсоткову поворотну фінансову допомогу не повернуло.

14.04.2017 ПП ЛЮВайс за вих. №14/А/П/П на адресу ТОВ ДСП Відродження направлено претензійну вимогу про погашення заборгованості в сумі 708090,83 грн., сплату 34453,91 грн. 3% річних та 149635,91 грн. інфляційних.

10.05.2017 за вих. № 170 ТОВ ДСП Відродження на адресу ПП ЛЮВайс направлено відповідь на претензію як на безпідставну з посиланням на існування інших взаємовідносин між сторонами спору.

31.10.2017 року прийнято до провадження зустрічний позов ТОВ ДСП Відродження.

При цьому ТОВ ДСП Відродження, звертаючись до суду з зустрічною позовною заявою, наголошує на виконанні перед ПП ЛЮВайС грошових зобов`язань за Договором №19/08/14 про безвідсоткову поворотну фінансову допомогу від 19.08.2014 шляхом передачі у власність позивача матеріальних цінностей , в підтвердження чого посилається на Договір про виконання зобов`язань щодо повернення фінансової допомоги від 10.09.2014 р., укладений між ПП ЛЮВайС та ТОВ ДСП Відродження.

ТОВ ДСП Відродження стверджує, що на виконання Договору про виконання зобов`язань щодо повернення фінансової допомоги від 10.09.2014 протягом вересня, жовтня 2014 року передав ПП ЛЮВайС товарно матеріальні цінності загальною вартістю 2 075 051 грн. згідно накладної від 06.10.2014 р. № 24.

Згідно умов зазначеного Договору сторони Кредитор та Боржник підтверджують, що в рамках Договору про безвідсоткову фінансову допомогу № 19/08/14 від 19.08.2014 Кредитор надав, а Боржник отримав кошти в загальній сумі 708 090, 83 грн. згідно наступних платежів

- від 19.08.2014 на суму 200 000 грн. 00 коп.

- від 22.08.2014 на суму 188 500 грн. 00 коп.

- від 01.09.2014 на суму 319 590 грн. 00 коп.

Згідно п. 1.3 Договору Сторони погодили, що Боржник у зв`язку з неможливістю виконання зобов`язань щодо повернення отриманої фінансової допомоги, в рахунок погашення боргу, який вказаний в п. 1.2 цього договору, передає на користь Кредитору товар насіння соняшника, який вирощений на земельних ділянках, орендованих Боржником, а саме:

- земельні ділянки загальною площею 140,0 га по Дашівській селищній раді

- земельні ділянки загальною площею 157,0 га по Купченській сільській раді

Згідно п.2.1 Договору визначено, що ціна на насіння соняшника, яка передається Боржнику Кредитору становить 4,10 грн. за 1 кг. соняшника, з ПДВ.

Для погашення заборгованості Боржник має передати у власність Кредитора 172 705 кг. насіння соняшника.

Зазначений Договір з боку ПП ЛЮВайС підписаний ОСОБА_5 , який скріплений печаткою ТОВ ЛЮВайС, а з боку ТОВ ДСП Відродження - ОСОБА_1 , який скріплений печаткою ДСП Відродження.

Однак, ПП ЛЮВайС заперечує укладення Договору про виконання зобов`язання щодо повернення фінансової допомоги від 10.09.2014. Згідно з експертним висновком від 03.03.2018 р. №60/61/62/18-21 підпис від імені директора ПП ЛЮВайС ОСОБА_5 у Договорі про виконання зобов`язання щодо повернення фінансової допомоги від 10.09.2014, видатковій накладній №РМ-0000024 від 6 жовтня 2014 року, акті звірки взаєморозрахунків від 01.11.2014 - виконаний не особою від імені якої він зазначений, а іншою особою з ретельним наслідуванням підпису ОСОБА_5 . Обставини стосовно того, що підпис від імені ОСОБА_5 на Договорі про виконання зобов`язання щодо повернення фінансової допомоги від 10.09.2014, виконаний не самою ОСОБА_5 , а іншою особою, не спростовуються іншими у справі доказами, у зв`язку з чим висновок судового експерта було прийнято судом першої інстанції як належний доказ, який підтверджує встановлені обставини.

Відтак, виходячи з сукупної оцінки усіх наявних доказів, суд першої інстанції дійшов висновку, що матеріалами справи не підтверджується укладення Договору про виконання зобов`язання щодо повернення фінансової допомоги від 10.09.2014 р.

Не погоджуючись із рішенням суду, Товариство з обмеженою відповідальністю ДСП Відродження подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення господарського суду Вінницької області від 26.10.2018 р. у справі № 902/784/17 та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні первісного позову.

Апеляційний суд, перевіривши наведені доводи апеляційної скарги, встановивши обставини, які підлягали встановленню на підставі доказів, наявних у матеріалах справи, не знайшов підстав для задоволення поданої скарги.

Апелянт обмежив свою апеляційну скаргу вимогою про скасування рішення суду першої інстанції та прийняття нового рішення про відмову у позові ПП «ЛЮВайС» .

Аналізуючи підстави цього позову, апеляційний суд приймає до уваги наступне.

Згідно ст.11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

З положень ст. 509 ЦК України та ст.173 Господарського кодексу України випливає, що в силу господарського зобов`язання, яке виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Згідно ст.526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У відповідності до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з положеннями ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частина 1 ст. 612 ЦК України визначає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Матеріали справи свідчать про те, що між сторонами у справі виникли зобов`язання, які за своєю правовою природою мають ознаки договору позики, згідно якого в силу ст. 1046 ЦК України, одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Колегією суддів встановлено факт перерахування ПП ЛЮВайС на рахунок ТОВ ДСП Відродження безвідсоткової поворотної фінансової допомоги у розмірі 708 090,83 грн.

Також встановлено те, що ТОВ ДСП Відродження не виконав вимогу ПП ЛЮВайС про повернення безвідсоткової поворотної фінансової допомоги у розмірі 708 090,83 грн.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що договір поворотної фінансової допомоги за своєю правовою природою є договором позики.

Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

В свою чергу, відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Строк та порядок повернення безвідсоткової поворотної фінансової допомоги сторони погодили в п.4.1. Договору, згідно якого ТОВ ДСП Відродження фінансова допомога надається терміном на 1 (один) рік. Враховуючи, що останній платіж за Договором ПП ЛЮВайС здійснило 01.09.2014, ТОВ ДСП Відродження зобов`язане було повернути суму безвідсоткової поворотної фінансової допомоги у строк до 01.09.2015 (включно).

Проте, ТОВ ДСП Відродження не надало належних та допустимих доказів виконання зобов`язань за Договором.

З урахуванням наведеного, зважаючи, що заборгованість в сумі 708 090,83 грн підтверджена матеріалами справи, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, щодо стягнення з ТОВ ДСП Відродження 708 090,83 грн. боргу за Договором.

Поряд з цим, за порушення ТОВ ДСП Відродження взятих на себе зобов`язань, ПП ЛЮВайС заявлено до стягнення 41 612,46 грн. три відсотки річних та 184 415,03 грн збитків від інфляції.

Згідно ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Порушенням зобов`язання, згідно ст.610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином суд вважає, що вимоги щодо стягнення трьох відсотків річних та збитків від інфляції є правомірними, оскільки відповідають умовам укладеного Договору та чинному законодавству.

Судом перевірено розрахунок 3% річних та збитків від інфляції за допомогою програми ЛІГА ЗАКОН, та встановлено, що наданий Позивачем розрахунок збитків від інфляції відповідає вимогам діючого законодавства, є арифметично правомірним. При цьому, при перевірці розрахунку трьох відсотків річних судом виявлено помилку в бік завищення, оскільки, за визначений в розрахунку період розмір відсотків складає 41 554,26 грн. Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що вимога про стягнення трьох відсотків річних в сумі 58,20 грн. задоволенню не підлягає.

Враховуючи вище викладене колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що сума боргу відповідача, яка складає 708 090,83 грн., а також 41 554, 26 грн. 3% річних та 184 415,03 грн. втрат від інфляції, підтверджена належними доказами, наявними в матеріалах справи, а відповідачем не доведено відсутність вказаної заборгованості, а відтак задоволення позову в цій частині правомірне.

Стосовно доводів апеляційної скарги про помилкове стягнення господарським судом Вінницької області за договором безвідсоткової поворотної фінансової допомоги нарахованих сум трьох відсотків річних та втрат від інфляції, що є компенсацією у вигляді плати за користування коштами, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.

З метою захисту прав та законних інтересів кредитора ЦК України встановлює право кредитора звернутися до боржника з вимогою сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми.

Позивачем було застосовано положення частини другої ст.625 ЦК України при розрахуванні суми заборгованості, оскільки наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційних нарахувань та 3% річних є способом захисту майнового права та інтересу.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 02.05.2018 у справі №910/18009/16, нарахування інфляційних витрат на суму боргу та 3 % річних є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

В обгрунтування своїх доводів апелянт посилається на положення п. 14.1.257 Податкового кодексу України , згідно з яким поворотна фінансова допомога сума коштів , що надійшла платнику податків у користування за договором, який не передбачає нарахування процентів або надання інших видів компенсацій у вигляді плати за користування такими коштами , та є обов`язковою до повернення. З огляду на наведене, апелянт вважає помилковим нарахування на одержану суму коштів 3% річних та втрат від інфляції.

Такий довід не може бути прийнятий апеляційним судом, оскільки є помилковим застосуванням положень матеріального права, з огляду на наведене вище тлумачення положень статті 625 ЦК України. Пунктом 14.1.257 статті 14 Податкового кодексу України передбачено безвідсотковий характер фінансової допомоги, яка є різновидом позики, проте договором про надання фінансової допомоги , у відповідності з цими положеннями закону, і не передбачалась сплата відсотків за користування наданими коштами, а підстави нарахувань, здійснених позивачем, мають іншу правову природу.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що в суд першої інстанції 25.10.2018 від ПП ЛЮВайС надійшла заява про розподіл витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 31 000,00 грн.

Суд першої інстанції, приймаючи до уваги час на підготовку матеріалів до судового засідання, складність юридичної кваліфікації правовідносин у справі, дійшов висновку, що заявлений до стягнення розмір витрат на оплату послуг адвоката є співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг.

Таким чином, враховуючи те, що ПП ЛЮВайС надано Договір про надання правової допомоги, представлення інтересів та процесуальне правонаступництво; акт виконаних робіт та наданих послуг; підтверджено правовий статус адвоката, якому здійснено оплату та який брав участь у судових засіданнях по даній справі, зважаючи на відсутність клопотання ТОВ ДСП Відродження про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, суд першої інстанції дійшов висновку про доведеність вказаних судових витрат та покладення їх на ТОВ ДСП Відродження в межах задоволених позовних вимог.

Апелянт не оскаржує рішення суду першої інстанції в частині відмови у зустрічному позові, проте апеляційний суд вважає необхідним зазначити з цього приводу наступне.

Стосовно результатів експертного дослідження апеляційним судом зазначається про таке.

Вінницьким НДІ судових експертиз надано Висновок судових експертів за результатами проведення комплексної технічної та почеркознавчої експертизи від 03.03.2018 , предметом дослідження була дійсність (відповідність, справжність) підписів директора і бухгалтера ПП «ЛЮВайС» ОСОБА_5 і ОСОБА_6 та печатки ПП «ЛЮВайС» , об`єктом дослідження документи, на яких були виконані підписи і нанесені відбитки печатки, зокрема Договір про виконання зобов`язання щодо повернення фінансової допомоги від 10.09.2014, видаткова накладна №РН0000024 від 06.10.2014 , акти звіряння розрахунків. Ці документи, які досліджені експертами, є письмовими доказами, наданими відповідачем в обгрунтування зустрічного позову, результати розгляду якого судом першої інстанції не оскаржуються апелянтом. Натомість, апеляційним судом зауважується, що висновок експерта є лише одним з можливих доказів, оцінку якому надає суд, і який згідно статті 104 ГПК України, не має для суду заздалегідь встановленої сили. Щодо посилань представника ТОВ ДСП Відродження на недобросовісність та необ`єктивність проведеної експертизи, слід зазначити, що ухвалою від 07.12.2017 експерти були попереджені про кримінальну відповідальність за статтями 384,385 КК України.

Таким чином, враховуючи межі апеляційного розгляду, апеляційним судом не надається оцінка Висновку судових експертів, долученому до матеріалів справи, враховуючи також і положення частини 4 статті 269 ГПК України, оскільки відмова у задоволенні зустрічного позову не є предметом оскарження і апеляційним судом під час розгляду не було встановлено порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права.

Дослідивши мотиви, якими судом першої інстанції обгрунтовано відмову у зустрічному позові, апеляційний суд приймає до уваги наступне.

Господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів (ч. 7 ст.179).

Відповідно до частин 1, 2 ст. 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. Обов`язковість скріплення правочину печаткою може бути визначена за письмовою домовленістю сторін.

Наявність підпису свідчить про волевиявлення сторони договору і саме волевиявлення є, виходячи з положень ст.203 ЦК України, необхідною умовою чинності правочину, адже для чинності правочину волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Враховується також, що за змістом ст.ст.2, 80, 91, 92 Цивільного кодексу України юридична особа є учасником цивільних відносин і наділяється цивільною правоздатністю і дієздатністю. При цьому цивільна дієздатність юридичної особи є спеціальною в силу того, що юридична особа набуває цивільних прав та обов`язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону (ч. 1 ст. 92 Цивільного кодексу).

Відповідно до тексту Договору про виконання зобов`язання щодо повернення фінансової допомоги від 10.09.2014 його підписано зі сторони Кредитора директором ПП ЛЮВайС ОСОБА_5 .

Разом з цим, згідно експертного висновку від 03.03.2018 р. № 60/61/62/18-21 підпис від імені директора ПП ЛЮВайС ОСОБА_5 у Договорі про виконання зобов`язання щодо повернення фінансової допомоги від 10.09.2014, видатковій накладній №РМ-0000024 від 6 жовтня 2014 року, акті звірки взаєморозрахунків від 01.11.2014 - виконаний не особою від імені якої він зазначений, а іншою особою з ретельним наслідуванням підпису ОСОБА_5 .

Та обставина, що підпис від імені ОСОБА_5 на Договорі про виконання зобов`язання щодо повернення фінансової допомоги від 10.09.2014, виконаний не самою ОСОБА_5 , а іншою особою, у свою чергу не спростовуються іншими у справі доказами, у зв`язку з чим господарський суд прийняв такий висновок судового експерта як належний доказ, який підтверджує встановлені у висновку обставини.

Судом першої інстанції також зазначено, що згідно експертного висновку від 03.03.2018 р. №60/61/62/18-21 відтиск печатки від імені ПП ЛЮВайС у Договорі про виконання зобов`язання щодо повернення фінансової допомоги від 10.09.2014 нанесений не печаткою експериментальні та вільні зразки відтисків якої надано для порівняльного аналізу.

Докази, які подані стороною на підтвердження прийняття до виконання Договору про виконання зобов`язання щодо повернення фінансової допомоги від 10.09.2014, а саме видаткова накладна №РН0000024 від 06.10.2014 , акти звіряння розрахунків критично оцінені судом першої інстанції, з чим погоджується апеляційний суд, виходячи з висновків експертного дослідження, а також з сукупності інших доказів.

З підстав викладеного, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що матеріалами справи не підтверджується укладення Договору про виконання зобов`язання щодо повернення фінансової допомоги від 10.09.2014.

При цьому апеляційний суд виходить з наступного.

Згідно ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ст.204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

У відповідності до ст.241 Цивільного кодексу України правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання. Наступне схвалення правочину особою, яку представляють, створює, змінює і припиняє цивільні права та обов`язки з моменту вчинення цього правочину.

Пунктом 3.4 Постанови Пленуму ВГСУ від 29.05.2013 р. №11 " Про деякі питання визнання правочинів ( господарських договорів ) недійсними " передбачено, що наступне схвалення юридичною особою правочину, вчиненого від її імені представником, з перевищенням повноважень, унеможливлює визнання такого правочину недійсним (стаття 241ЦК України). Настання передбачених цією статтею наслідків ставиться в залежність від того, чи було в подальшому схвалено правочин особою, від імені якої його вчинено; тому господарський суд повинен у розгляді відповідної справи з`ясовувати пов`язані з цим обставини. Доказами такого схвалення можуть бути відповідне письмове звернення уповноваженого органу (посадової особи) такої юридичної особи до другої сторони правочину чи до її представника (лист, телефонограма, телеграма, телетайпограма тощо) або вчинення зазначеним органом (посадовою особою) дій, які свідчать про схвалення правочину (прийняття його виконання, здійснення платежу другій стороні, підписання товаророзпорядчих документів і т. ін.). Наведене стосується й тих випадків, коли правочин вчинений не представником юридичної особи з перевищенням повноважень, а особою, яка взагалі не мала повноважень щодо вчинення даного правочину.

За доводами ТОВ ДСП Відродження, на виконання Договору про виконання зобов`язання щодо повернення фінансової допомоги від 10.09.2014 останнім, за видатковою накладною № РН-0000024 від 06.10.2014, поставлено ПП ЛЮВайС насіння соняшника загальною вартістю 2 075 051,00 грн.

Водночас, як зазначено судом вище згідно експертного висновку від 03.03.2018 р. №60/61/62/18-21, підпис від імені директора ПП ЛЮВайС ОСОБА_5 у видатковій накладній № РМ-0000024 від 06.10.2014 виконаний не особою від імені якої він зазначений, а іншою особою з ретельним наслідуванням підпису ОСОБА_5 . Крім того, відтиск печатки від імені ПП ЛЮВайС у видатковій накладній РН-0000024 від 06.10.2014 нанесений не печаткою експериментальні та вільні зразки відтисків якої надано для порівняльного аналізу.

Акт звірки розрахунків від 01.11.2014, наданий ТОВ ДСП Відродження в підтвердження наявності заборгованості у ПП ЛЮВайС перед ТОВ ДСП Відродження не є належним доказом, оскільки згідно експертного висновку від 03.03.2018 р. № 60/61/62/18-21 підпис від імені директора ПП ЛЮВайС ОСОБА_5 у акті звірки взаєморозрахунків (т.1 а.с.129), виконаний не особою від імені якої він зазначений, а іншою особою з ретельним наслідуванням підпису ОСОБА_5 Підпис від імені бухгалтера ГІП ЛЮВайС ОСОБА_6 в акті звірки взаєморозрахунків (т.1 а.с. 129), - виконаний не особою від імені якої він зазначений, а іншою особою з ретельним наслідуванням підпису ОСОБА_6 Відтиск печатки від імені ПП ЛЮВайС у акті звірки взаєморозрахунків (т.1 а.с.129), - нанесений не печаткою експериментальні та вільні зразки відтисків якої надано для порівняльного аналізу.

Інших доказів виконання сторонами Договору про виконання зобов`язання щодо повернення фінансової допомоги від 10.09.2014 матеріали справи не містять і ТОВ ДСП Відродження не надано.

Виходячи з наведеного, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що ТОВ ДСП Відродження не доведено виконання зобов`язань за Договором про безвідсоткову поворотну фінансову допомогу №19/18/14 від 19.08.2014, та наявності заборгованості у ПП ЛЮВайС перед ТОВ ДСП Відродження за Договором про виконання зобов`язання щодо повернення фінансової допомоги від 10.09.2014.

Стосовно доказів, поданих апелянтом разом з апеляційною скаргою, апеляційний суд, з урахуванням правил статті 269 ГПК України, зазначається наступне.

В якості доказів подані , зокрема, письмові пояснення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

ОСОБА_1 пояснює, що між директорами ПП «ЛЮВайС» та ТОВ «ДСП Відродження» ОСОБА_5 та ОСОБА_1 відбулась домовленість про те, що ПП «ЛЮВайС» буде використовувати в сільськогосподарському 2013 - 2014 роках в якості суборенди частину земельних ділянок в розмірі 297 гектарів на полях № 3, 4, 8, 9, що орендує ТОВ «ДСП Відродження» у власників земельних ділянок. Сторони домовились також, що в якості плати за суборенду ПП «ЛЮВайС» перерахує ТОВ «ДСП Відродження» 708090,83 грн., які потрібні ТОВ «ДСП Відродження» для того, щоб купити пшениці в кількості достатній для того, щоб розрахуватись із власниками земельних паїв за оренду їхніх паїв в 2014 році. Сторони домовились, що правочин по сплаті коштів за суборенду буде укладений в серпні 2014 року, тобто перед тим, як ТОВ «ДСП Відродження» буде розрахуватись із власниками земельних паїв за оренду їхніх паїв в 2014 році. На виконання прихованого договору суборенди частини земельних ділянок в розмірі 297 гектарів на полях № 3, 4, 8, 9 Приватним підприємством «ЛЮВайС» було перераховано ТОВ «ДСП Відродження» в якості суборендної плати кошти в сумі 708090,83 грн. платіжними документами: платіжним дорученням № 398 від 19 серпня 2014 року - 200000,00 грн.; платіжним дорученням № 413 від 22 серпня 2014 року - 188500,00 грн.; платіжним дорученням № 465 від 01 вересня 2014 року- 319590,83 грн.

Також скаржник просить долучити до матеріалів справи заяву свідка ОСОБА_2 від 28 листопада 2018 року. У вказаній заяві ОСОБА_2 пояснює, що йому, як головному агроному відомо, що директорами ПП «ЛЮВайС» та ТОВ ДСП Відродження» ОСОБА_5 та ОСОБА_1 відбулась домовленість про те, що ПП «ЛЮВайС» буде використовувати в сільськогосподарському 2013 - 2014 роках в якості суборенди частину земельних ділянок в розмірі 297 гектарів на полях № 3, 4, 8, 9, що орендує ТОВ «ДСП Відродження» у власників земельних ділянок.

У заявах від 28 листопада 2018 року свідків ОСОБА_1 та ОСОБА_2 здійснюються посилання на електронні копії документів, які були створені директором ПП «ЛЮВайС» та надіслані засобами електронного зв`язку електронною поштою ПП «ЛЮВайС» Якуби ОСОБА_7 .

Апеляційним судом враховується, що за правилами частини 3 статті 269 ГПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Апелянтом не надано суду жодних пояснень, з яких апеляційний суд міг би зробити висновок про неможливість подати указані докази під час судового розгляду в суді першої інстанції, з огляду також на дату надання цих пояснень. Пояснення надані указаними вище особами 28 листопада 2018 року, тобто після завершення судом першої інстанції судового розгляду і прийняття рішення 26.10.2018, проте апелянт не пояснив причин неможливості отримання таких пояснень раніше і не скористався правом заявити про неможливість отримання цих доказів, як передбачають правила п.4 статті 80 ГПК України .

З огляду на зазначене, апеляційним судом не надається оцінка цим доказам щодо їх належності , допустимості та достовірності.

Відтак, доводи апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю ДСП Відродження суд апеляційної інстанції не вважає переконливими та відхиляє.

Таким чином, суд першої інстанції повно з`ясував обставини справи і дав їм правильну юридичну оцінку. Порушень чи неправильного застосування норм матеріального чи процесуального права при розгляді спору судом першої інстанції, судовою колегією не встановлено, тому мотиви, з яких подана апеляційна скарга, не можуть бути підставою для скасування прийнятого у справі рішення, а наведені в ній доводи не спростовують висновків суду.

Витрати зі сплати судового збору за розгляд апеляційної скарги покладаються на апелянта згідно ст.129 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю ДСП Відродження на рішення господарського суду Вінницької області від 26.10.2018 р. у справі №902/784/17 - залишити без задоволення, рішення господарського суду Вінницької області - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції в порядку ст.284 Господарського процесуального кодексу України набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у строк та в порядку встановленому статтями 287-289 ГПК України.

Справу №902/784/17 повернути господарському суду Вінницької області.

Повний текст постанови складений "13" серпня 2019 р.

Головуючий суддя Філіпова Т.Л.

Суддя Гудак А.В.

Суддя Петухов М.Г.