РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

15.08.2019Справа № 910/7750/19
Господарський суд міста Києва у складі судді Алєєвої І.В., розглянувши у спрощеному провадженні справу

за позовом Товариства з додатковою відповідальністю Страхової компанії «Альфа-Гарант»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Гранат»

про стягнення 11 061, 49 грн.

Без виклику повідомлення представників сторін.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з додатковою відповідальністю Страхової компанії «Альфа-Гарант» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Гранат» про стягнення 11 061, 49 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані виплатою позивачем потерпілій особі страхового відшкодування, внаслідок чого до позивача перейшло право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки.

Згідно з пунктом 1 частини 5 статті 12 Господарського процесуального кодексу України справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб є малозначними справами.

Частиною 1 статті 247 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що малозначні справи розглядаються у порядку спрощеного позовного провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 250 Господарського процесуального кодексу України питання про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження у справі.

Частиною 5 статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.06.2019 позовну заяву прийнято судом до розгляду та відкрито провадження у справі. Приймаючи до уваги малозначність справи в розумінні частини 5 статті 12 Господарського процесуального кодексу України, враховуючи ціну позову, характер спірних правовідносин та предмет доказування, господарським судом вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, у зв`язку з чим надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву, а позивачу - для подання відповіді на відзив.

Згідно з рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення ухвалу про відкриття провадження у справі від 18.06.2019 було вручено сторонам 21.06.2019.

Однак, у строк, встановлений частиною 1 статті 251 Господарського процесуального кодексу України, а саме протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі, відповідач не подав до суду відзив на позов, тобто не скористався наданим йому процесуальним правом, передбаченим статтею 178 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Приймаючи до уваги, що відповідач у строк, встановлений частиною 1 статті 251 Господарського процесуального кодексу України, не подав до суду відзив на позов, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами, за висновками суду, у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України.

При цьому, оскільки до суду не надходило клопотань учасників справи або одного з них в порядку частини 5 статті 252 Господарського процесуального кодексу України про розгляд справи з повідомленням (викликом) сторін, з огляду на відсутність у суду підстав для виклику сторін з власної ініціативи, господарський суд розглядає справу без проведення судового засідання.

У частині 8 статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши матеріали справи, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва встановив наступні фактичні обставини справи.

Між позивачем та відповідачем було укладено Договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, оформлений полісом 24.11.2017 № АМ/0557868, за яким страховик застрахував майнові інтереси страхувальника, пов`язані з експлуатацією наземного транспортного засобу - IVECO 35.12, державний номерний знак НОМЕР_1 .

29.12.2017 сталося ДТП за участю автомобіля IVECO 35.12, державний номерний знак НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 та ряду автомобілів, а саме: Renault, державний номерний знак НОМЕР_2 , Mitsubishi, державний номерний знак НОМЕР_3 , Daewoo, державний номерний знак НОМЕР_4 та Skoda, державний номерний знак НОМЕР_5 , що призвело до пошкодження зазначених транспортних засобів.

Постановою Оболонського районного суду м. Києва від 09.02.2018 у справі № 756/426/18 встановлено, що 29.12.2017 о 10:10 год. ОСОБА_1 , який працює в ТОВ «Гранат», керуючи автомобілем «Iveco» д.н.з. НОМЕР_1 в м. Києві по п-ту С. Бандери 9-є, перед виїздом не переконався та не перевірив технічно справний стан ходової частини транспортного засобу. Внаслідок чого під час руху відірвалися задні ліві колеса та пошкодили автомобілі марки «Renault» д.н.з. НОМЕР_2 , «Mitsubishi» д.н.з. НОМЕР_3 , «Daewoo» д.н.з. НОМЕР_4 та «Scoda» д.н.з. НОМЕР_5 . Своїми діями ОСОБА_1 порушив п.п. 1.5, 2.3а, 31.4.5 Правил Дорожнього Руху України, за що ОСОБА_1 вказаною постановою суду притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинене правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП, накладено на нього штраф на користь держави у розмірі 20 (двадцять) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 340, 00 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в розмірі 352, 40 грн.

До позивача із заявою про виплату страхового відшкодування звернувся постраждалий власник автомобіля «Mitsubishi» д.н.з. НОМЕР_3 .

Відповідно до ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Позивачем з урахуванням умов Договору добровільного страхування наземного транспорту, склав страховий акт № ЦВ/17/4490, згідно з яким пошкодження транспортного засобу автомобіля марки «Mitsubishi» д.н.з. НОМЕР_3 , внаслідок ДТП визнано страховим випадком та призначено до виплати страхове відшкодування в розмірі 11 061, 49 грн.

На підставі складеного страхового акту позивач, виконуючи свої зобов`язання за договором, сплатив ОСОБА_2 водію та власнику легкового автомобіля «Mitsubishi» д.н.з. НОМЕР_3 суму страхового відшкодування в розмірі 11 061, 49 грн., що підтверджується платіжним дорученням № ІD-103959 від 14.03.2018.

Цивільно-правова відповідальність автомобіля IVECO 35.12, д.н.з НОМЕР_1 , на момент скоєння вищезазначеної ДТП була застрахована у Товаристві з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа Гарант», згідно з Полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АМ/0557868.

Позивач, відшкодувавши завдані збитки, звернувся до відповідача з даним позовом про відшкодування в порядку регресу 11 061, 49 грн.

За змістом положень ч. 1 ст. 355 ГК України об`єкти страхування, види обов`язкового страхування, а також загальні умови здійснення страхування, вимоги до договорів страхування та порядок здійснення державного нагляду за страховою діяльністю визначаються Цивільним кодексом України, цим Кодексом, законом про страхування, іншими законодавчими актами.

Згідно зі ст. 512, 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою у випадках, встановлених законом.

Таким законом, зокрема, є норми ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування», відповідно до яких до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Тобто у таких правовідносинах відбувається передача (перехід) права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика. Нового зобов`язання з відшкодування збитків при цьому не виникає, оскільки відбувається заміна кредитора: потерпілий (страхувальник) передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. Отже, страховик виступає замість потерпілого у деліктному зобов`язанні.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Новий кредитор набуває прав та обов`язків свого попередника.

Відповідно, заміною кредитора деліктне зобов`язання не припиняється, оскільки відповідальна за спричинену шкоду особа свій обов`язок із відшкодування шкоди не виконала.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі №3-303гс15.

Як вже зазначалось, постановою Оболонського районного суду міста Києва від 09.02.2018 року у справі № 756/426/18 встановлено, що транспортний засіб - автомобіль марки «Iveco» д.н.з. НОМЕР_1 , яким спричинено ДТП, знаходився під керуванням ОСОБА_1 , який являється працівником ТОВ «Гранат» (відповідач).

Пунктом 1 ст. 1172 ЦК України передбачено, що юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Таким чином, ч. 1 ст. 1172 ЦК України встановлює загальні правила відповідальності юридичної або фізичної особи за шкоду, заподіяну їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Для покладення на юридичну або фізичну особу відповідальності необхідною є наявність як загальних умов деліктної відповідальності (протиправної поведінки працівника, завданої шкоди, причинного зв`язку та вини), так і певних спеціальних умов, лише за наявності яких може бути застосована зазначена стаття:

а) перебування завдавача шкоди в трудових (службових) відносинах з юридичною або фізичною особою - роботодавцем, незалежно від характеру таких відносин: постійні, тимчасові, сезонні тощо;

б) завдання шкоди під час виконання працівником своїх трудових (службових) обов`язків. Під виконанням працівником своїх трудових (службових) обов`язків треба розуміти виконання роботи, зумовленої трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоча і виходить за межі трудового договору або посадової інструкції, але доручається роботодавцем або викликана невідкладною виробничою необхідністю, як на території роботодавця, так і за її межами, протягом усього робочого часу.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 29.03.2018 у справі № 911/2589/17 та від 27.04.2018 у справі № 910/9029/17.

За таких обставин, вимога позивача про стягнення з відповідача у порядку регресу суми страхового відшкодування в розмірі 11 061 ,49 грн. є обґрунтованою, документально підтвердженою та такою, що підлягає задоволенню.

Також, позивач просить стягнути з відповідача 3 000, 00 грн. судових витрат, пов`язаних з оплатою позивачем професійної правничої допомоги.

Частина 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 3 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

Матеріали справи № 910/7750/19 містять: Витяг з договору про надання правничої допомоги від 14.05.2019, завдання - доручення № 1 до договору від 15.05.2019, платіжне доручення від 21.05.2019 № 8047, детальний розрахунок та опис робіт (наданих послуг), виконаних за договором про надання правничої допомоги від 23.05.2019, Акт прийому-передачі наданої правничої допомоги № 1 від 23.05.2019, свідоцтво на право заняття адвокатською діяльністю серія КС № 6203/10.

З огляду на розмір заявленої в заяві суми, категорію складності цієї справи, доведеністю позивачем вартості наданих послуг у розмірі 3 000, 00 грн., суд вважає вимогу позивача про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 3 000, 00 грн. обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги підлягають задоволенню в обсязі, що заявлені позивачем.

Судові витрати позивача по сплаті судового збору в сумі 1 921, 00 грн. відповідно до положень статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 126, 129, 236-238, 240, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд,-

ВИРІШИВ:

1.Позов задовольнити повністю.

2.Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Гранат» (02094, м. Київ, вул. Краківська, будинок 18-А; ідентифікаційний код: 21620913) на користь Товариства з додатковою відповідальністю Страхової компанії «Альфа-Гарант» (01133, м. Київ, бульвар Лесі Українки, будинок 26, ідентифікаційний код 32382598) страхове відшкодування у розмірі 11 061 (одинадцять тисяч шістдесят одна) грн. 49 коп., 3 000 (три тисячі) 00 коп. витрати на професійну правничу допомогу та 1 921 (одна тисяча дев`ятсот двадцять одна) грн. 00 коп. витрат по сплаті судового збору.

3.Після набрання рішенням Господарського суду міста Києва законної сили видати відповідний наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя І.В. Алєєва