ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.08.2019м. ДніпроСправа № 904/2251/19

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Назаренко Н.Г. за участю секретаря судового засідання Клевець К.В., розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фірма "Метан", с. Придніпровське, Нікопольський район, Дніпропетровська область

до Дочірнього підприємства "Дніпропетровський облавтодор" відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України", м. Дніпро в особі Філії "Нікопольський райавтодор" ДП"Дніпропетровський облавтодор" ВАТ "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України", с. Привільне, Нікопольський район, Дніпропетровськ область

про стягнення заборгованості у сумі 57 794,40 грн. за Договором постачання нафтопродуктів

Без виклику учасників справи.

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Фірма "Метан" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Дочірнього підприємства "Дніпропетровський облавтодор" відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України", в особі Філії "Нікопольський райавтодор" ДП "Дніпропетровський облавтодор" ВАТ "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" стягнення заборгованості за Договором постачання нафтопродуктів у сумі 57 794,40 грн., яка складається з суми основного боргу у розмірі 44 842,22 грн., 1 042,66 грн. - 3% річних, 3 872,11 грн. - інфляційних втрат, 8 037,41 грн. - пені.

Ухвалою від 31.05.2019 позовну заяву залишено без руху та зобов`язано Позивача протягом десяти днів з дня вручення ухвали суду усунути недоліки позовної заяви.

10.06.2019 Позивач надав до суду заяву про усунення недоліків.

Ухвалою від 11.06.2019, відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників за наявними в матеріалах справи документами.

05.07.2019 відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому просив суд у задоволенні позову відмовити посилаючись на те, що позивачем, в порушення статті 91 ГПК України, в обґрунтування позовних вимог до позовної заяви надано копії письмових доказів, які не засвідчені належним чином.

При розгляді справи судом досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

Враховуючи приписи ч. 4 ст. 240 ГПК України, у зв`язку з розглядом справи без виклику учасників справи, рішення прийнято без його проголошення.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши подані докази, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

18.04.2018 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Фірма "Метан" (постачальник - позивач) та Філією "Нікопольський райавтодор" ДП "Дніпропетровський облавтодор" ВАТ "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" (покупець - відповідач) укладено договір на постачання нафтопродуктів №П18-019.

Відповідно до п.1.1. договору, постачальник зобов`язується передати у власність покупця, а покупець зобов`язується прийняти та своєчасно здійснити оплату за нафтопродукти: газ вуглеводневий скраплений для автомобільного транспорту марки ПБА ГОСТ 25578-87, надалі - товар, відповідно до умов цього Договору.

У відповідності до п. 2.2.1 договору, покупець зобов`язується своєчасно і в повному обсязі проводити оплату за замовлений та/або відвантажений постачальником товар.

Згідно з п. 4.1. договору, попередня оплата вартості товару здійснюється покупцем у національній валюті України, шляхом перерахування грошових коштів на рахунок постачальника. Підставою для оплати є рахунок фактура.

Відповідно до п. 7.3. договору, цей договір набуває юридичної сили з моменту його підписання сторонами та діє до 31 грудня 2018 р., а у частині взаєморозрахунків сторін - до їх остаточного виконання.

На виконання умов договору, позивач поставив відповідачу, а відповідач прийняв товар на загальну суму 53 675,19 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи видатковими накладними.

На оплату поставленого товару позивач виставив відповідачу рахунки на загальну суму 53 675,19 грн.

Відповідач за поставлений товар розрахувався частково на суму 8 832,97 грн., про що свідчать наявні в матеріалах справи платіжні доручення №1845 від 16.05.2018 на суму 1 817,47 грн. та №1847 від 17.05.2018 на суму 7 015,50 грн.

Товар на суму 44 842,22 грн. відповідач не сплатив. Зазначений розмір заборгованості також підтверджується підписаним між сторонами актом звірки взаємних розрахунків від 03.01.2019.

Звертаючись до суду із цим позовом, позивач посилається на неналежне виконання відповідачем зобов`язань за договором постачання нафтопродуктів, в частині повної та своєчасної оплати товару та просить суд стягнути з відповідача заборгованість за поставлений товар у розмірі 44 842,22 грн., 3% річних у розмірі 1042,66 грн., інфляційні втрати у розмірі 3872,11 грн., пеню у розмірі 8 037,41 грн., що і є причиною виникнення цього спору.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог, на підставі наступного.

Частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України передбачено, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 509 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Господарське зобов`язання виникає, зокрема із господарського договору (стаття 174 Господарського кодексу України).

Частиною 1 ст. 265 ГК України встановлено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України зазначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтями 525 та 526 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (стаття 530 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 статті 598 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зокрема, стаття 599 Цивільного кодексу України передбачає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до частини 11 статті 1 Закону України „Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Положення ч.ч.1, 2 ст.9 Закону України „Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" передбачають, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Отже, підписання покупцем видаткової накладної, яка є первинним обліковим документом у розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" і яка відповідає вимогам, зокрема, статті 9 названого Закону і Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку та фіксує факт здійснення господарської операції і встановлення договірних відносин, є підставою виникнення обов`язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар. Строк виконання відповідного грошового зобов`язання визначається за правилами, встановленими частиною першою статті 692 ЦК України.

Відповідно до умов договору, строк оплати товару є таким, що настав.

Доказів оплати товару в сумі 44 842,22 грн. відповідач до суду не надав.

Відповідач у відзиві на позов проти отримання ним товару за спірним договором, не заперечував.

Враховуючи, що наявність заборгованості у розмірі 44 842,22 грн. підтверджується матеріалами справи та не спростована відповідачем належними та допустимими доказами, позовні вимоги в частині стягнення суми основного боргу у розмірі 44 842,22 грн. підлягають задоволенню.

Також, позивач нарахував та просив суд стягнути з відповідача пеню у розмірі 8 037,41 грн.

За приписами ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно до положень ч. 2 ст. 551 Цивільного кодексу України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Законом України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" (надалі - Закон) встановлено, що його норми регулюють договірні правовідносини між платниками та одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань.

Відповідно до ст. 1 Закону платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня (ст. 3 Закону).

Отже, Законом передбачено обов`язкове встановлення у договорі розміру штрафних санкцій за невиконання зобов`язань.

Дослідивши спірний договір, судом встановлено, що у договорі розмір санкцій, зокрема пені, що підлягає стягненню у разі порушення грошового зобов`язання не визначено.

За викладених обставин, позовні вимоги про стягнення пені у розмірі 8 037,41 грн. задоволенню не підлягають.

Щодо позовних вимог про стягнення 3% річних у розмірі 1 042,66 грн. та інфляційних втрат у розмірі 3 872,11 грн., суд зазначає наступне.

Згідно з ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних з простроченої суми.

Перевіривши розрахунки позивача, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення 3% річних за загальний період з 08.06.2018 по 20.05.2019 на суму 1 042,66 грн. підлягають задоволенню у повному обсязі.

При перевірці розрахунку інфляційних втрат позивача суд враховує приписи Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань".

Так, п. 3.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" згідно з Законом України "Про індексацію грошових доходів населення" індекс споживчих цін (індекс інфляції) обчислюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі статистики і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. На даний час індекс інфляції розраховується Державною службою статистики України і щомісячно публікується, зокрема, в газеті "Урядовий кур`єр". Отже, повідомлені друкованими засобами масової інформації з посиланням на зазначений державний орган відповідні показники згідно з статтями 17, 18 Закону України "Про інформацію" є офіційними і можуть використовуватися господарським судом і учасниками судового процесу для визначення суми боргу.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

У застосуванні індексації можуть враховуватися рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, викладені в листі Верховного Суду України від 03.04.97 N 62-97р; цього листа вміщено в газеті "Бизнес" від 29.09.97 N 39, а також в інформаційно-пошукових системах "Законодавство" і "Ліга".

Загальна сума інфляційних втрат, що підлягає до стягнення становить 3 872,11 грн.

Щодо заперечень відповідача суд зазначає наступне.

Частиною другою статті 91 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.

Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством (ч. 4 ст. 91 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до пункту 5.27 Національного стандарту України "Державна уніфікована система організаційно-розпорядчої документації. Вимоги до оформлення документів. ДСТУ 4163-2003" відмітку про засвідчення копії документа складають зі слів "Згідно з оригіналом", назви посади, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її ініціалів та прізвища, дати засвідчення копії проставляють нижче реквізиту "підпис". Така відмітка проставляється на кожному аркуші засвідченої копії документа.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем в якості додатків до позовної заяви додано копії письмових доказів, які засвідчені належним чином, а саме з зазначенням "Згідно з оригіналом", назви посади, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її ініціалів та прізвища, дати засвідчення копії.

Таким чином, суд вважає заперечення відповідача необґрунтованими та такими, що спростовуються матеріалами справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно до ст. 74, 77 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

У відповідності до статті 13 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип змагальності тісно пов`язаний з процесуальною рівністю сторін і забезпечує повноту фактичного й доказового матеріалу, наявність якого є важливою умовою з`ясування обставин справи. Відповідно до вказаного принципу, особи, зацікавлені в результаті справи, вправі відстоювати свою правоту у спорі шляхом подання доказів; участі в дослідженні доказів, наданих іншими особами шляхом висловлення своєї думки з усіх питань, що підлягають розгляду у судовому засіданні. Змагальність є різновидом активності зацікавленої особи (сторони). Особи, які беруть участь у справі, вправі вільно розпоряджатися своїми матеріальними і процесуальними правами й активно впливати на процес з метою захисту прав і охоронюваних законом інтересів.

На підставі викладеного позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, шляхом стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за поставлений товар у розмірі 44 842,22 грн., 3% річних у розмірі 1 042,66 грн. та інфляційних втрат у розмірі 3 872,11 грн.

В решті позовних вимог про стягнення з відповідача пені у розмірі 8 037,41 грн. суд відмовляє.

Згідно з приписами ст. 129 ГПК України, витрати зі сплати судового збору покладаються на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 2, 73, 74, 76-79, 86, 91, 129, 233, 236, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Фірма "Метан" до Дочірнього підприємства "Дніпропетровський облавтодор" відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України", м. Дніпро в особі Філії "Нікопольський райавтодор" ДП "Дніпропетровський облавтодор" ВАТ "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" стягнення заборгованості у сумі 57 794,40 грн. за Договором постачання нафтопродуктів, яка складається з суми основного боргу у розмірі 44 842,22 грн., 1 042,66 грн. - 3% річних, 3 872,11 грн. - інфляційних втрат, 8 037,41 грн. пені - задовольнити частково.

Стягнути з Дочірнього підприємства "Дніпропетровський облавтодор" відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" (49000, м. Дніпро, вул. Леніна (вул. Воскресенська), буд. 24, ) в особі Філії "Нікопольський райавтодор" Дочірнього підприємства "Дніпропетровський облавтодор" відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" (53262, Дніпропетровська область, Нікопольський район, с. Привільне, вул. Леніна, буд. 2, ) на корить Товариства з обмеженою відповідальністю "Фірма "Метан" (53280, Дніпропетровська область, Нікопольський район, с. Придніпровське, вул. Польова, буд. 14, ) заборгованість за поставлений товар у розмірі 44 842,22 грн. (сорок чотири тисячі вісімсот сорок дві грн. 22 коп.), 3% річних у розмірі 1 042,66 грн. (одна тисяча сорок дві грн. 66 коп.) та інфляційних втрат у розмірі 3 872,11 грн. (три тисячі вісімсот сімдесят дві грн. 11 коп.) та витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 653,85 грн. (одна тисяча шістсот п`ятдесят три грн. 85 коп.), про що видати наказ, після набрання рішенням законної сили.

Відмовити в задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача пені у розмірі 8 037,41 грн.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судові рішення справі набирають законної сили відповідно до ст.ст. 241, 284 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення суду може бути оскаржено до Центрального апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 06.08.2019

Суддя Н.Г. Назаренко