ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" серпня 2019 р. Справа №914/208/19

Західний апеляційний господарський суд в складі колегії:

головуючого судді Галушко Н.А.

суддів Желіка М.Б.

Орищин Г.В.

секретар судового засідання Кишенюк Н.

за участю представників учасників процесу:

від позивача не зявився;

від відповідача не зявився;

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Солар Трейд Плюс» б/н від 13.05.2019 (вх. ЗАГС №01-05/1911/19 від 21.05.2019)

на рішення Господарського суду Львівської області від 08.04.2019 (суддя Бортник О.Ю., повний текст рішення складено 17.04.2019, м. Львів)

у справі № 914/208/19

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтеррейл Логістик», м.Київ

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Солар Трейд Плюс», м.Львів

про стягнення 340 594,37 грн.

ВСТАНОВИВ

Товариство з обмеженою відповідальністю «Інтеррейл Логістик», м.Київ звернулось до Господарського суду Львівської області з позовом до ТОВ «Солар Трейд Плюс», м.Львів про стягнення заборгованості на загальну суму 340 594,37грн., з яких: 284 995,53грн. основного боргу, 30 653,80грн. пені, 22 274,04грн. суми інфляційних збитків та 2 671,00грн. 3% річних за користування грошовими коштами.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 08.04.2019 у справі №914/208/19 позовні вимоги задоволено частково. Стягнено з ТОВ «Солар Трейд Плюс» на користь ТОВ «Інтеррейл Логістик» 284 995,53грн. основного боргу, 30 653,80грн. пені, 12 552,81грн. інфляційних, 2 671грн. 3% річних та 4 963,10грн. судового збору. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішення суду мотивоване тим, що в матеріалах справи відсутні докази, які б спростовували наявність основного боргу відповідача перед позивачем в сумі 284 995,53грн.

ТОВ «Солар Трейд Плюс» подано апеляційну скаргу б/н від 13.05.2019, в якій просить рішення Господарського суду Львівської області від 08.04.2019 у даній справі скасувати частково і ухвалити нове рішення в частині зменшення пені з 30 653,80грн. до 15 326,90грн., посилаючись на те, що судом при прийнятті рішення не досліджено та не враховано істотних фактичних обставин справи, що призвело до неправильного застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права.

Зокрема, скаржник зазначає, що розмір штрафних санкцій, який стягнутий з відповідача становить більше 10% розміру основного невиконаного зобов`язання. При вирішення питання про зменшення неустойки суд повинен встановити співрозмірність неустойки невиконаному зобов`язанню відповідачем та врахувати інтереси обох сторін.

ТОВ «Інтеррейл Логістик» у відзиві на апеляційну скаргу просить рішення суду залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення, посилаючись на те, що апеляційна скарга є безпідставна, а рішення суду винесене з повним і всебічним дослідженням обставин справи. Зокрема, зазначає, що відповідачем не доведено обґрунтованості несплати суми боргу позивачу, чим не підтверджено винятковості зменшення суми пені.

Розглянувши матеріали справи, апеляційної скарги, заслухавши пояснення та заперечення представників сторін, суд апеляційної інстанції встановив наступне:

як вбачається із матеріалів справи, між ТОВ «Інтеррейл Логістик» та ТОВ «Солар Трейд Плюс» 07.12.2017 укладено договір № 1-07-12/2017 транспортно-експедиторського обслуговування, згідно умов якого відповідач доручає, а позивач приймає на себе обов`язки від свого імені та за рахунок відповідача виконати доручення щодо здійснення транспортно-експедиційного обслуговування внутрішніх, експортно-імпортних та транзитних вантажів відповідача залізничним, а також іншими видами транспорту (автомобільним, морським, авіа) по території України, крїн СНД та інших держав.

Відповідно до п.3.2.6 договору відповідач зобов`язувався своєчасно здійснювати оплату згідно умов договору, а також відшкодовувати додаткові втрати, понесені позивачем, в зв`язку з виконанням даного договору: платежі та збори, невраховані при узгодженні вартості перевезення, пов`язані із транспортно-експедиційним обслуговуванням, та необхідність яких виникла на шляху проходження вантажу; додаткові витрати, які виникли в результаті оголошення цінності вантажу; витрати, пов`язані з перевіркою вантажів митними та іншими контролюючими органами, нараховані залізницею.

Пунктом 4.1 договору передбачено, що відповідач здійснює 100% попередню оплату в розмірі заявленого обсягу перевезення вантажів шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок позивача на підставі виставлених рахунків протягом 5 (п`яти) календарних днів, але не пізніше дати оформлення перевізного документу (залізничної накладної) на навантажений рейс/дати оформлення перевізного документу (залізничної накладної) на підсил вагону (за наявності підсилу). Сторони домовилися вважати, що рахунок визнається належним чином пред`явленим до оплати з моменту його відправлення позивачем відповідачу по електронній пошті або засобами факсимільного зв`язку з подальшим наданням відповідачу оригіналу такого рахунку. Після фактичного надання послуг, відповідач не має посилатися на неотримання рахунку від позивача, як на підставу для відмови від погашення виниклої заборгованості.

Згідно з п.п. 4.6., 4.9 договору розрахунок здійснюється шляхом банківського переказування коштів у національній грошовій одиниці України на поточний рахунок позивача. Всі банківські витрати та комісії з переказування коштів-за рахунок платника. Датою оплати вважається дата зарахування коштів на банківський рахунок позивача.

Відповідно до п.6.12 договору, у разі порушення строків оплати послуг, що надаються позивачем відповідачу за цим договором (в тому числі відшкодування витрат, понесених позивачем в інтересах відповідача), відповідач сплачує позивачу пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який нараховується пеня, від вартості неоплачених в строк послуг, передбачених цим договором, за кожен день прострочення платежу. Обов`язок сплати пені наступає у відповідача у випадку надсилання йому позивачем відповідного рахунку та/або вимоги (претензії). Нарахування пені є правом позивача.

Пунктом 11.1 договору передбачено, що строк дії договору встановлюється з моменту його підписання сторонами до 31.12.2018. За відсутності до дати закінчення строку дії договору пропозицій сторін щодо розірвання цього договору, він вважається автоматично продовженим на кожний наступний календарний рік (12 місяців). Кожна із сторін має право розірвати цей договір в односторонньому порядку шляхом направлення іншій стороні повідомлення про розірвання за 30 календарних днів із зазначенням причин розірвання. Цей Договір може бути припинений/розірваний тільки по завершенні всіх взаєморозрахунків, пов`язаних із його виконанням.

Між сторонами також укладено додаткові угоди до договору № 1-07-12/2017 від 07.12.2017, які є невід`ємною частиною зазначеного договору та згідно яких остаточний розрахунок відбувається на підставі Актів виконаних робіт та рахунків позивача. Витрати, що не зазначені у комплексній ставці, відповідач сплачує додатково, на підставі отриманих рахунків позивача.

В ході розгляду справи в суді першої інстанції встановлено, що позивачем, за надані послуги виставлено відповідачу рахунки на оплату (а.с.34-41) на загальну суму 1 602 103,53грн.

Факт надання позивачем відповідачу послуг підтверджується актом виконаних робіт (наданих послуг) № 107 від 30.06.2018 на загальну суму 1 601 995,53грн., в якому зазначено, зокрема, що роботи (послуги) надано в повному обсязі, претензій по об`єму, якості та термінах виконання (надання) не має (а.с.42).

Враховуючи те, що в Акті виконаних робіт (наданих послуг) № 107 від 30.06.2018 та вищезазначених рахунках на оплату, на підставі яких згідно додаткових угод № 2, 3, 4, 5 відбувається остаточний розрахунок, не встановлено строку виконання зобов`язання, позивачем скеровувалась відповідачу претензія №01-09/18 від 04.09.2018 на суму 361 995,53грн., яка отримана відповідачем 11.09.2018, що підтверджується долученим позивачем до позовних матеріалів рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с.27-33). У зазначеній претензії позивачем також ставилася вимога до відповідача про сплату ним пені в сумі 22 790,84грн. за порушення строків розрахунків.

Матеріалами справи, а саме платіжними дорученнями (а.с.47-77), підтверджується часткова сплата відповідачем заборгованості у сумі 1 317 000,00грн.

Отже, неоплаченою відповідачем залишилась заборгованість перед позивачем в сумі 284 995,53грн.

Вищенаведене стало підставою для звернення позивача з позовом до ТОВ «Солар Трейд Плюс», м.Львів про стягнення заборгованості на загальну суму 340 594,37грн., з яких: 284 995,53грн. основного боргу, 30 653,80грн. пені, 22 274,04грн. суми інфляційних збитків та 2 671,00грн. 3% річних за користування грошовими коштами.

Відповідно до ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (ст. 509 ЦК України, ст.173 Господарського кодексу України).

Відповідно до ст.526 ЦК України зообов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із ст..530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

В силу ст. 629 ЦК України договір є обов`язковий для виконання сторонами.

Згідно з ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання із порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з ст..929 ЦК України за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу. Умови договору транспортного експедирування визначаються за домовленістю сторін, якщо інше на встановлено законом, іншими нормативно-правовими актами.

Враховуючи наведене, судом першої інстанції правомірно встановлено, що в порушення вказаних норм чинного законодавства у матеріалах справи відсутні та не подані такі належні та допустимі докази в підтвердження сплати відповідачем заборгованості в сумі 284 995,53грн.основного боргу. А тому, заявлені позивачем до стягнення з відповідача 284 995,53грн. основного боргу обґрунтовані, та такі, що підлягають до задоволення.

Відповідно до ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно із ст..611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до ч. 2 ст. 551 ЦК України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Суд першої інстанції, здійснивши обрахунок заявлених до стягнення з відповідача пені в сумі 30 653,80грн. та 3% річних в сумі 2 671грн. за період прострочення оплати з 11.10.2018 по 30.01.2019, правомірно дійшов висновку, що такі підлягають задоволенню в заявленій сумі. Позивачем при їх обрахунку допущено арифметичні помилки, однак, незважаючи на ці арифметичні помилки, заявлені до стягнення пеня та 3% річних є меншими, а ніж би могли бути заявлені позивачем до стягнення за період часу, за який вони підлягають стягненню відповідно до закону, який охоплюється періодом, визначеним позивачем у позовній заяві.

Заявлені позивачем до стягнення з відповідача інфляційні за період з 11.10.2018 по 09.01.2019 в сумі 22 274,04грн. підлягають до задоволення частково в сумі 12 552,81грн. за період з 11.10.2018 по грудень 2018, у зв`язку з допущеними помилками при їх обрахунку.

Щодо вимоги скаржника, викладеної в апеляційній скарзі про зменшення суми пені з 30 653,80грн. до 15 326,90грн, колегія суддів зазначає наступне:

Так, пунктом 6.12 договору сторони встановили, що, у разі порушення строків оплати послуг, що надаються позивачем відповідачу за цим договором (в тому числі відшкодування витрат, понесених позивачем в інтересах відповідача), відповідач сплачує позивачу пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який нараховується пеня, від вартості неоплачених в строк послуг, передбачених цим договором, за кожен день прострочення платежу. Обов`язок сплати пені наступає у відповідача у випадку надсилання йому позивачем відповідного рахунку та/або вимоги (претензії). Нарахування пені є правом позивача.

Пенею відповідно до ч.3 ст.549 Цивільного кодексу України є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно зі ст.233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому, повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

У ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Зі змісту зазначених норм вбачається, що вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

При цьому зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Отже, зі змісту наведених норм вбачається, що при вирішенні питання про можливість зменшення неустойки (штрафу), суд бере до уваги майновий стан сторін і оцінює співвідношення розміру заявлених штрафних санкцій, зокрема, із розміром збитків кредитора, враховує інтереси обох сторін. Майновий стан сторін та соціальна значущість підприємства мають значення для вирішення питання про зменшення розміру штрафних санкцій. При цьому, розмір, до якого вони підлягають зменшенню, закон відносить на розсуд суду.

Враховуючи вищенаведене судова колегія прийшла до висновку про відсутність підстав для зменшення розміру нарахованої позивачем пені з врахуванням фактичних обставин справи, ступеню вини відповідача у виникненні спору, тривале невиконання відповідачем грошового зобов`язання, матеріальні інтереси обох сторін та відсутності винятковості даного випадку.

Відповідно до ст.13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст.73 ГПК України доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно із п.1 ст.76 ГПК України суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст.86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Доводи, наведені скаржником в апеляційній скарзі, не спростовують висновків суду першої інстанції, скаржником належними та допустимими доказами не обгрунтовано підставності заперечень, викладених в апеляційній скарзі.

Відповідно до ст. 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

У відповідності до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів Західного апеляційного господарського суду вважає, що рішення Господарського суду Львівської області від 08.04.2019 у даній справі відповідає матеріалам справи, ґрунтується на вимогах чинного законодавства і підстав для його скасування немає, а зазначені в апеляційній скарзі доводи скаржника не відповідають матеріалам справи, документально не обґрунтовані, а тому не визнаються такими, що можуть бути підставою згідно ст. 277 ГПК України для скасування чи зміни оскаржуваного рішення.

Відповідно до ст.129 ГПК України судовий збір за перегляд рішення в апеляційному порядку покладається на скаржника.

Керуючись ст.ст.129, 269,270, 273, 275, 276, 282, 284 ГПК України ,

Західний апеляційний господарський суд ПОСТАНОВИВ :

1.Рішення Господарського суду Львівської області від 08.04.2019 у справі №914/208/19 залишити без змін, апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Солар Трейд Плюс» б/н від 13.05.2019 (вх. ЗАГС №01-05/1911/19 від 21.05.2019) без задоволення.

Судовий збір за перегляд рішення в апеляційному порядку покласти на скаржника

2.Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку і строки встановлені ст.ст. 287, 288 ГПК України.

Повний текст постанови складено та підписано 15 серпня 2019 року

Головуючий суддя Галушко Н.А.

суддя Желік М.Б.

суддя Орищин Г.В.