ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" серпня 2019 р. Справа№ 910/2437/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Кравчука Г.А.

суддів: Коробенка Г.П.

Козир Т.П.

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Страхова компанія "Країна", м. Київ

на рішення Господарського суду міста Києва від 21.05.2019

у справі №910/2437/19 (суддя Картавцева Ю.В. )

за позовом Приватного акціонерного товариства "Просто-Страхування", м. Київ

до Публічного акціонерного товариства "Страхова компанія "Країна", м. Київ

про стягнення 15 441,40 грн.

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст і підстави позовних вимог.

Приватне акціонерне товариство "Просто - Страхування" (далі - ПрАТ "Просто - Страхування", позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства "Страхова компанія "Країна" (далі-ПАТ"Страхова компанія "Країна", відповідач) про стягнення 15441,40 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що згідно з Договором добровільного страхування наземного транспорту серії PKS №1800659 від 27.04.2018 через настання страхової події - пошкодження транспортного засобу внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, позивачем виплачено 45478,27грн. відшкодування власнику пошкодженого застрахованого ним автомобіля марки "Audi S3", державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , а тому відповідно до ст. 993 Цивільного кодексу України позивач отримав право зворотної вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду. Оскільки цивільна відповідальність власника транспортного засобу - автомобіля марки "Skoda Octavia", державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , водій якого визнаний винним у скоєнні ДТП, застрахована відповідачем, позивач направив останньому заяву про відшкодування шкоди, яка була задоволена відповідачем частково в розмірі 30036,87грн.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 21.05.2019 у даній справі позов задоволено повністю, стягнуто з ПАТ "Страхова компанія "Країна" на користь ПрАТ "Просто - Страхування" 15441,40грн. страхового відшкодування, 3000,00грн. витрат на професійну правничу допомогу та 1921,00грн. судового збору.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу "Skoda Octavia", державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , яким спричинено ДТП, застрахована у відповідача згідно з полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АК/7190519 та, що у відповідача наявний обов`язок відшкодувати позивачу шкоду в повному обсязі (в межах ліміту його відповідальності (відповідача), виходячи із розміру фактично здійснених позивачем витрат з виплати страхового відшкодування з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу, визначеного в Звіті про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу, який дорівнює нулю).

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, ПАТ "Страхова компанія "Країна" звернулося до Північного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 21.05.2019 у даній справі скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову ПрАТ "Просто - Страхування" до ПАТ "Страхова компанія "Країна".

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги відповідач вказує, що рішення суду першої інстанції є таким, що ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та грубим порушенням норм процесуального права. Зокрема, місцевим господарським судом не враховано, що розмір завданого збитку позивачем було визначено без врахування коефіцієнту фізичного зносу автомобіля "Audi S3" у відповідності до вимог п.п. 7.38, 7.39 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів з огляду на те, що складові частини автомобіля "Audi S3" відновлювалися ремонтом, що підтверджується ремонтною калькуляцією вказаного автомобіля в AudaHistory Details. Крім того, в апеляційній скарзі зазначено, що судом першої інстанції проігноровано та не взято до уваги надані відповідачем докази наявності підстав для застосування п.7.39 Методики при розрахунку вартості страхового відшкодування, що призвело до неповного та одностороннього з`ясування обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу №910/2437/19 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді Кравчука Г.А. (доповідач у справі), суддів Коробенка Г.П. та Козир Т.П.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 25.06.2019 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ПАТ "Страхова компанія "Країна" на рішення Господарського суду міста Києва від 21.05.2019 у справі №910/2437/19, постановлено розгляд апеляційної скарги здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження та без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання).

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції.

Як убачається із матеріалів справи, 27.04.2018 між ПрАТ "Просто-Страхування" (страховик) та ОСОБА_1 (страхувальник) було укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту "Просто Каско Плюс" серії PKS №1800659 ( далі - Договір № 1800659 від 27.04.2018), відповідно до якого застрахованим транспортним засобом є автомобіль марки "Audi S3", державний реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Предметом страхування за вказаним Договором виступають майнові інтереси ОСОБА_1 , пов`язані з володінням, експлуатацією і розпорядженням транспортним засобом "Audi S3", державний реєстраційний номер НОМЕР_1 від страхових ризиків.

Відповідно до п. 1.15 Договору №1800659 від 27.04.2018 даний договір діє з 29.04.2018 по 28.04.2019.

Постановою Шевченківського районного суду міста Києва у справі №761/30508/18 від 08.10.2018 встановлено, що 26.07.2018 о 17 год. 30 хв. по проспекту Перемоги у м. Києві сталась дорожньо-транспортна пригода шляхом зіткнення застрахованого автомобіля та транспортного засобу "Skoda Octavia", державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 , внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Згідно постанови Шевченківського районного суду міста Києва №761/30508/18 від 08.10.2018 ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 20 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340 грн.

Страхувальник звернувся до позивача з заявою про виплату страхового відшкодування в зв`язку з пошкодженням застрахованого транспортного засобу внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що відповідно до умов Договору №1800659 від 27.04.2018 є страховим випадком.

Згідно Звіту №130339 про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу, який складений суб`єктом оціночної діяльності - Фізичною особою-підприємцем Карета О.Є. , матеріальний збиток, завданий власникові автомобіля "Audi S3", державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , в результаті його пошкодження при дорожньо-транспортній пригоді становить 53743,03 грн.

Відповідно до складеного позивачем Страхового акта № 130339 від 07.08.2018 та Страхового акта №130339 на доплату від 29.08.2018, подія, внаслідок якої було пошкоджено автомобіль "Audi S3", державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , визнана страховим випадком, здійснено розрахунок страхового відшкодування та прийнято рішення про виплату страхового відшкодування в розмірі 45478,27 грн., частина якого в розмірі 25692,00грн. зарахована в суму несвоєчасно сплачених страхових платежів за Договором №1800659 від 27.04.2018, решта коштів в розмірів 19786,27грн. виплачено страхувальнику, Фізичній особі-підприємцю Демидов А. О згідно платіжних доручень №14116 від 08.08.2018 на суму 15131,61 грн. та №15353 від 29.08.2018 на суму 4654,66 грн.

Як підтверджується матеріалами справи, а саме довідкою МТСБУ від 04.04.2019 №9-09/10806 (т.1, а.с. 114-115) цивільно-правова відповідальність водія автомобіля "Skoda Octavia ", державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_2 на момент ДТП була застрахована в ПАТ "Страхова компанія "Країна" на підставі Договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (Поліс) № АК/7190519, за яким страховик взяв на себе зобов`язання у випадку настання страхової події відшкодувати завдану страхувальником шкоду життю, здоров`ю та майну третіх осіб при експлуатації забезпеченого транспортного засобу. Згідно умов даного Полісу ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну становить 100 000,00 грн., франшиза - 0,00 грн. Вказаний Поліс діяв станом на дату дорожньо-транспортної пригоди - 26.07.2018.

Виплативши страхове відшкодування у визначеному розмірі, за Договором №1800659 від 27.04.2018, позивач набув права вимоги до відповідача як особи, яка застрахувала цивільно-правову відповідальність винної особи.

З метою досудового врегулювання спору позивач звернувся до відповідача з заявою №04-2966 від 24.09.2018 про виплату суми боргу у розмірі 45478,27грн (т.1, а.с. 65).

За твердженням позивача, відповідач здійснив лише часткову оплату страхового відшкодування в розмірі 30036,87грн.

Оскільки відповідач не виконав зобов`язання з оплати відновлювального ремонту застрахованого транспортного засобу в повному обсязі, позивач звернувся до господарського суду з позовом у даній справі про стягнення залишку страхового відшкодування в сумі 15441,40грн. (з врахуванням франшизи 0,00грн.).

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови.

Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України "Про страхування", Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них.

Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (ст.1 Закону України "Про страхування").

Відповідно до ст. 979 Цивільного кодексу України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Законодавство України розмежовує добровільну та обов`язкову форми страхування (ст. 5 Закону України "Про страхування"). Добровільним може бути, зокрема, страхування наземного транспорту (п. 6 ч. 4 ст. 6 Закону України "Про страхування"). Види обов`язкового страхування в Україні визначені у ст.7 Закону України "Про страхування". До них п. 9 ч. 1 вказаної статті відносить страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відносини у цій сфері регламентує, зокрема, Закон України "Про обов`язкове цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 755/18006/15-ц).

Згідно ст. 993 Цивільного кодексу України, ст. 27 Закону України "Про страхування" до страховика потерпілого переходить право вимоги до заподіювача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування.

Отже, страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, згідно зі ст. ст. 3 і 5 вказаного Закону реалізує право вимоги, передбачене ст. 993 Цивільного кодексу України та ст. 27 Закону України "Про страхування", шляхом звернення з позовом до страховика, в якого заподіювач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Як правильно встановлено судом першої інстанції, у зв`язку із виплатою страхового відшкодування страхувальнику, позивач набув право вимоги до винної у ДТП особи та, оскільки, цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу "Skoda Octavia" державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , яким спричинено зазначене ДТП, застрахована у відповідача згідно з Полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АК/7190519, то останній має відшкодовувати шкоду завдану внаслідок ДТП.

За приписами п. 2.1 ст. 2 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону.

Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно ст. 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Підпунктом 12.1 ст.12 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільної відповідальності власників транспортних засобів" встановлено, що страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. Розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від ліміту відповідальності страховика, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих.

Ст. 9 Закону України "Про страхування" встановлено, що франшиза - це частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування.

Таким чином, виконання обов`язку з відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" покладено на страховика винної особи у межах, встановлених цим Законом та договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Разом з цим, спеціальні норми Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" встановлюють певні умови для визначення розміру шкоди (збитків), яка підлягає відшкодуванню страховиком особи, яка завдала цю шкоду, і яка застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, а саме: відшкодовується оцінена шкода, розмір шкоди обмежується лімітом відповідальності, встановленим в полісі (п. 22.1 ст. 22 Закону); розмір шкоди обмежується вартістю відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством (ст. 29 Закону); розмір шкоди зменшується на суму франшизи, встановленої в полісі (ст. 9, 12 Закону). Крім того, страховик або МТСБУ не відшкодовує шкоду, заподіяну майну, яке знаходилося у забезпеченому транспортному засобі, який спричинив ДТП; шкоду, пов`язану із втратою товарного вигляду транспортного засобу (пункти 32.4., 32.7. ст. 32 Закону).

З огляду на викладене, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що обсяг відповідальності відповідача, як страховика винної у вчиненні ДТП особи, виник за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності та є обмеженим лімітом відповідальності, розміром франшизи, зазначеними в полісі (в цьому випадку 0,00 грн), і розраховується з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників транспортного засобу, визначеного у відповідності до вимог чинного законодавства.

У даному спорі, між сторонами існують розбіжності щодо розміру відшкодування, оскільки позивач вважає, що відповідач, як страховик за договором страхування цивільно-правової відповідальності, має йому відшкодувати повну вартість відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу, який дорівнює 0, а відповідач навпаки наполягає, що у нього існує лише обов`язок відшкодувати витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу, визначеного ним самостійно на рівні показника, що дорівнює 0,436.

При цьому на підтвердження необхідності застосування при визначенні вартості окремої складової частини транспортного засобу значення коефіцієнта фізичного зносу таким, що є більшим нуля, відповідач посилається на ремонтну історію автомобіля "Audi S3", державний реєстраційний номер НОМЕР_1 в AudaHistory Details. У зв`язку з наведеним, посилаючись на приписи п.п. 7.38, 7.39 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24.11.2003 №142/5/2092 (далі - Методика) відповідач здійснив самостійно власний розрахунок вартості відновлювального ремонту за формулою, зазначеною у п.8.2 Методики. Відповідно до такого розрахунку відповідача вартість відновлювального ремонту пошкодженого внаслідок ДТП автомобіля "Skoda Octavia", державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , складає 30036, 87грн.

На підтвердження доводів застосування коефіцієнту фізичного зносу в розмірі 0,436 відповідачем подано додаток до розрахунку №50575 щодо автомобіля "Audi S3", державний реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Колегія суддів апеляційного господарського суду вважає наведені обставини безпідставними та такими, що не заслуговують на увагу, з огляду на таке.

Як вбачається із змісту апеляційної скарги відповідач при здійсненні власного розрахунку вартості відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу транспортного засобу використав формулу, зазначену у п.8.2 Методики, в той час як приписами цього пункту передбачено умови, за наявності яких вартість матеріального збитку, завданого власнику КТЗ, визначається такою, що дорівнює ринковій вартості КТЗ.

Матеріали справи свідчать про відсутність підстав застосовувати положення вказаного пункту Методики до спірних правовідносин, оскільки вартість відновлювального ремонту застрахованого позивачем транспортного засобу, визначена в розмірі, який не є таким, що дорівнює ринковій вартості цього автомобіля. Дані обставини досліджені та встановлено відповідний висновок суб`єктом оціночної діяльності - фізичною особою Карета О.Є у Звіті №130339 з визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу.

Формула, за якою визначена вартість матеріального збитку, у вказаному Звіті, передбачена п.8.3 Методики.

Відповідач посилаючись на коефіцієнт фізичного зносу, який складає 0,436, не надав суду першої інстанції відповідного експертного дослідження чи звіту про оцінку вартості матеріального збитку на підтвердження власних доводів, оскільки відповідно до п.1.3. Методики, її вимоги є обов`язковими під час проведення автотоварознавчих експертиз та експертних досліджень та під час оцінки КТЗ і можуть застосовуватися відповідними експертами та всіма суб`єктами оціночної діяльності у випадках, передбачених законодавством України або договорами між суб`єктами цивільно - правових відносин. Відповідач такими повноваженнями не наділений.

Отже, аналізуючи положення п.п. 2.4, 7.38, 7.39 Методики, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, що визначення розміру матеріального збитку при настанні страхового випадку повинно бути підтверджено належним засобом доказування, зокрема, звітом (актом) про оцінку майна, який повинен відповідати вимогам Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну діяльність" та Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/2092, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2003 року за № 1074/8395 (з відповідним змінами).

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 19.09.2018 у справі № 753/21177/16-ц.

Згідно Звіту №130339 про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу, який складено суб`єктом оціночної діяльності - Фізичною особою-підприємцем Карета О.Є. , матеріальний збиток, заподіяний власнику після аварійного пошкодження автомобіля "Audi S3", державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , становить 53743,03 грн., коефіцієнт фізичного зносу - 0,00. У зазначеному Звіті відсутні будь-які вихідні дані для визначення такого розміру коефіцієнта фізичного зносу, як 0,436, чи посилання на факти, які стали б підставою для застосування такого показника фізичного зносу. Оцінювачем як спеціалістом у даній галузі в Звіті №130339 про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу пояснень стосовно необхідності застосування п.7.39 Методики не надано.

Відповідач вказані обставини належними та допустимими доказами не спростував.

У відповідності до вимог ст. ст. 74, 76, 77 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування; обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

З огляду на встановлені обставини, за відсутності відповідних належних та допустимих доказів на підтвердження заперечень відповідача, колегія суддів апеляційного господарського суду, враховуючи положення ст.29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", доходить висновку, що коефіцієнт фізичного зносу, який підлягає застосування при визначенні вартості матеріального збитку у даному спорі, дорівнює нулю, що підтверджується Звітом №130339 про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу, складеного суб`єктом оціночної діяльності - Фізичною особою-підприємцем Карета О.Є. і доводами апеляційної скарги дану обставину відповідачем не спростовано.

Поряд з цим, колегія суддів апеляційного господарського суду зазнає, що звіт про оцінку вартості матеріальної шкоди є лише попереднім оціночним документом, в якому зазначається можлива, але не остаточна сума, що витрачена на відновлення транспортного засобу. Реальним же підтвердженням виплати суми страхового відшкодування страхувальнику є саме платіжне доручення, яким оплачена виставлена станцією технічного обслуговування сума вартості відновлювального ремонту транспортного засобу.

Щодо відшкодування витрат на правову допомогу, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити таке.

Відповідно до ст.59 Конституції України встановлено, що кожен має право на професійну правничу допомогу.

Ст.123 ГПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини, зокрема, вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України, заява № 19336/04, п. 269).

На підставі аналізу обсягу наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, підтверджених належними доказами (Договір №1 про надання правової допомоги від 16.04.2018, реєстр справ на суму витрат 36000,00 грн. (в тому числі, на справу за спірним страховим випадком - витрати на правову допомогу складають 3000,00 грн.), платіжне доручення № 20022 від 06.11.2018 на суму 36000,00 грн., акт виконаних робіт відносно справ, зазначених у реєстрі справ, від 03.01.2019, а також детальний опис робіт (наданих послуг) від 03.01.2019 щодо спірного страхового випадку), виходячи з співмірності заявленої позивачем суми із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо можливості покладення на відповідача витрат позивача на оплату послуг адвоката в сумі 3000,00 грн.

З огляду на викладене, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що рішення Господарського суду міста Києва від 21.05.2019 у справі №910/2437/19 ґрунтується на матеріалах справи та чинному законодавстві і підстав для його скасування немає, а зазначені в апеляційній скарзі доводи скаржника не обґрунтовані і не визнаються такими, що можуть бути підставою для скасування чи зміни оскаржуваного рішення, підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Враховуючи положення ч.1 ст.9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 №475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів №2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Зокрема, Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" у рішенні від 18.07.2006 та у справі "Трофимчук проти України" у рішенні від 28.10.2010 зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент сторін. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

З урахуванням усіх фактичних обставин справи, встановлених судами першої та апеляційної інстанцій, інші доводи сторін, викладені в апеляційній скарзі не заслуговують на увагу, оскільки не впливають на вирішення спору у даній справі.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно ст. 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, фактичні обставини у справі, встановлені судом першої інстанції під час її вирішення, підтверджують висновки, викладені в оскаржуваному рішенні про наявність правових підстав для задоволення позову ПрАТ "Просто - Страхування" про стягнення страхового відшкодування в розмірі 15 441,40грн. При цьому суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, а також докази, які були достатніми для прийняття законного рішення, правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального права, які їх регулюють, та правомірно задовольнив заявлені позовні вимоги в повному обсязі.

Судові витрати.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 74, 129, 269, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

П О С Т А Н О В И В:

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Країна" у справі №910/2437/19 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 21.05.2019 у справі №910/2437/19 залишити без змін.

3. Матеріали справи повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, визначених п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Головуючий суддя Г.А. Кравчук

Судді Г.П. Коробенко

Т.П. Козир