ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

06.08.2019 Справа № 920/293/19
Господарський суд Сумської області у складі судді Заєць С.В.. при секретарі судового засідання Гордієнко Ж.М. розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні господарського суду Сумської області матеріали справи № 920/293/19 в порядку загального позовного провадження

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Велетень» (вул. Матросова, буд. 16, м. Глухів, Сумська область, 41400, ідентифікаційний код 03778450),

до відповідача: Головного управління Держгеокадастру у Сумській області (вул. Петропавлівська, буд. 108, м. Суми, 40021, ідентифікаційний код 39765885),

про визнання договору оренди землі поновленим на підставі частин шостої, восьмої статті 33 та статті 35 Закону України «Про оренду землі»,

представники сторін:

позивача - не з`явився,

відповідача - не з`явився.

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить суд визнати поновленим (укладеним) договір оренди землі від 17.08.2007, зареєстрований 25.01.2008 у Сумській регіональній філії ДП «Ценрт ДЗК» за № 02, зі змінами від 18.10.2010, зареєстрованими у Сумській регіональній філії ДП «Ценрт ДЗК» за № 00, в частині земельних ділянок з кадастровими номерами НОМЕР_1 ; НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , НОМЕР_4 , НОМЕР_5 , НОМЕР_6 , НОМЕР_7 , НОМЕР_8 , НОМЕР_9 , НОМЕР_10 , НОМЕР_11 , на умовах, викладеної у позовній заяві додаткової угоди; а також позивач просить суд здійснити розподіл судових витрат.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач продовжує користуватись орендованими земельними ділянками, сплачує відповідні платежі за користування землею, а тому наявні підстави для поновлення договору оренди землі згідно з положеннями частини шостої статті 33 Закону України «Про оренду землі».

Ухвалою Господарського суду Сумської області від 27.03.2019 у справі № 920/293/19 постановлено прийняти позовну заяву до розгляду, відкрити провадження у справі № 920/293/19; справу розглядати у порядку загального позовного провадження; призначити підготовче засідання на 23.04.2019, 11:40.

23.04.2019 від відповідача до суду надійшов відзив б/н, б/д (вх. № 3222 від 23.04.2019), в якому представник відповідача просить суд відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що 11.12.2017 позивач звертався до відповідача з клопотанням про намір поновити договір оренди землі від 17.08.2007, на що відповідач листом-повідомленням від 10.01.2018 № 28-18-0.6-276/2-18 повідомив позивача про неможливість поновити вищезазначений договір у зв`язку із закінченням строку договору. Також представник відповідача звертає увагу суду на те, що розмір орендованої позивачем земельної ділянки змінився та не відповідає предмету договору.

Ухвалою від 23.04.2019 у справі № 920/293/19 судом постановлено відкласти підготовче засідання на 23.05.2019, 10:00 з повідомленням учасників справи.

25.04.2019 представником позивача подано до суду відповідь на відзив б/н від 24.04.2019 (вх. № 3295 від 25.04.2019), де представник позивача наполягає на задоволенні позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на фактичне користування позивачем орендованою земельною ділянкою після закінчення строку оренди, та на відсутність протягом одного місяця заперечення відповідача проти такого користування.

Ухвалою від 23.05.2019 у справі № 920/293/19 постановив закрити підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду по суті в судове засідання 20.06.2019, 11:40 з повідомленням учасників справи.

Відповідно до розпорядження керівника апарату Господарського суду Сумської області від 20.06.2019, у зв`язку з відрядженням судді Спиридонової Н.О. понад чотирнадцять календарних днів, призначено повторний автоматичний розподіл судової справи № 920/293/19.

Згідно витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.06.2019 вищезазначену справу розподілено судді Заєць С.В.

Ухвалою від 20.06.2019 у справі № 920/293/19 судом постановлено призначити повторне проведення підготовчого провадження у даній справі та призначити підготовче засідання на 16.07.2019, 11:00 з повідомленням учасників справи.

Відповідно до вимог частини другої статті 185 Господарського процесуального кодексу України, за результатами підготовчого засідання суд постановляє ухвалу, зокрема, про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті.

Враховуючи, що судом було вчинено всі дії в межах підготовчого провадження з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті, з огляду на відсутність підстав для відкладення підготовчого засідання, суд ухвалою від 16.07.2019 у справі № 920/293/19 постановив закрити підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду по суті в судове засідання 06.08.2019, 10:30.

Позивач надіслав заяву б/н від 23.07.2019 про участь у судовому засіданні 06.08.2019 в режимі відеоконференції, та просить визначити Шосткинський міськрайонний суд Сумської області (41100, м. Шостка, вул. Свободи, 63) відповідальним за проведення відеоконференції під час вищевказаного судового засідання.

Ухвалою від 26.07.2019 у даній справі суд постановив: задовольнити заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Велетень» б/н від 23.07.2019 про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції у справі № 920/293/19 задовольнити; доручити Шосткинському міськрайонному суду Сумської області (41100, м. Шостка, вул. Свободи, 63) забезпечити проведення судового засідання у справі № 920/293/19, призначене на 06.08.2019 об 10 год. 30 хв. в режимі відеоконференції в приміщенні Шосткинського міськрайонного суду Сумської області за участі представника позивача.

У зазначений в ухвалі суду від 26.07.2019 час відповідальною особою Господарського суду Сумської області відбулися спроби активувати технічні засоби відеозапису для проведення судового засідання в режимі відеоконференцзв`язку. Однак, у зв`язку з технічними проблемами на сервері TrueConf, відеозв`язок з Шосткинським міськрайонним судом Сумської області не вдалося встановити, і відеоконференцію не вдалося провести належним чином, про що складено акт № 11 від 06.08.2019.

06.08.2019 від представника відповідача до суду надійшло клопотання б/н, б/д (вх. № 6392 від 06.08.2019), в якому представник відповідача просить суд відкласти розгляд даної справи на іншу дату, у зв`язку з його відпускою та неможливістю забезпечення участі у судовому засіданні іншого представника відповідача.

Проте суд розглянувши вищезазначене клопотання представника позивача щодо відкладення розгляду справи, зазначає наступне.

Згідно з частиною першою статті 43 Господарського процесуального кодексу України, учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Згідно частини першої статті 216 Господарського процесуального кодексу України, суд відкладає розгляд справи у випадках, встановлених частиною другою статті 202 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до пункту 2 частини другої статті 202 Господарського процесуального кодексу України, суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого Господарським процесуальним кодексом України строку, зокрема з підстави першої неявки в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними.

Отже, підставою для відкладення розгляду справи згідно наведеної норми є наявність поважних причин неявки учасника справи.

В даному випадку представником відповідача не доведено суду та не підтверджено неможливість забезпечення участі в даному судовому засіданні 06.08.2019 будь-якого іншого представника відповідача.

А тому, суд, розглянувши клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи, та приймаючи до уваги вищенаведене, вважає його необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню, з огляду на відсутність підстав для відкладення судового засідання та обмеження суду в строках розгляду справи по суті.

Згідно зі статті 194 Господарського процесуального кодексу України, завданням розгляду справи по суті є розгляд та вирішення спору на підставі зібраних у підготовчому провадженні матеріалів, а також розподіл судових витрат.

За приписами частини другої статті 195 Господарського процесуального кодексу України, суд розглядає справу по суті протягом тридцяти днів з дня початку розгляду справи по суті.

За змістом статті 9 Конституції України передбачено, що чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. На розширення цього положення Основного Закону в статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» зазначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Відповідно до частини четвертої статті 11 Господарського процесуального кодексу України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

В силу вимог частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Розумність тривалості провадження повинна визначатися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також ступінь важливості предмета спору для заявника (рішення Суду у справах Савенкова проти України, no. 4469/07, від 02.05.2013, Папазова та інші проти України, no. 32849/05, 20796/06, 14347/07 та 40760/07, від 15.03.2012).

Судовий процес, на виконання статті 222 Господарського процесуального кодексу України, фіксувався за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Відповідно до статті 233 Господарського процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих позивачем.

В судовому засіданні 06.08.2019 на підставі статті 240 Господарського процесуального кодексу України, судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Господарський суд Сумської області розглянувши позовні вимоги, перевіривши матеріали справи, встановив наступне.

27.08.2007 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Велетень» і Глухівською міською радою був підписаний, а 25.01.2008 - зареєстрований у Сумській регіональній філії ДП «Центр ДЗК» за № 02 договір оренди землі, за умовами якого позивачу в оренду була передана земельна ділянка загальною площею 184,4636 га, у тому числі: землі резервного фонду - площею 57,05 га, з них ріллі - 57,05 га та землі запасу площею - 127,4136 га, з них ріллі - 127,4136 га, в тому числі в межах міста площею - 9,9764 га.

Відповідно до пункту 8 договору оренди його укладено на 10 років. Після закінчення строку договору орендар має переважне право на поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 90 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію.

Згідно акту приймання-передачі від 25.01.2008 року та відповідних кадастрових планів земельних ділянок, які є додатками до договору оренди № 02, позивача були передані у оренду земельні ділянки, зокрема з кадастровими номерами; НОМЕР_1 ; НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , НОМЕР_4 , НОМЕР_5 , НОМЕР_6 , НОМЕР_7 , НОМЕР_8 , НОМЕР_9 , НОМЕР_10 , НОМЕР_11 - за межами міста Глухів та НОМЕР_12 - у межах міста Глухова.

18.10.2010 між позивачем та Глухівською міською радою було укладено додаткову угоду до договору оренди землі № 02, якою змінено (збільшено) нормативну грошову оцінку землі до 1726579,30 грн. (9360 грн. за 1 га) та розмір орендної плати збільшено до 3 % нормативної грошової оцінки. Дану додаткову угоду зареєстровано у Сумській регіональній філії ДП «Центр ДЗК» 18.11.2008 за № 00.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності» внесено зміни, зокрема до статей 83-84, 122, 148-1 Земельного кодексу України, якими розмежовано землі державної та комунальної власності, права розпорядження ними, а також питання правонаступництва. Таким чином, відповідач став правонаступником, набув права та обов`язки за договором оренди землі № 02 (зі змінами вчиненими за додатковою угодою № 00) в частині земельних ділянок, які знаходяться за межами міста Глухова з наступними кадастровими номерами: НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , НОМЕР_4 , НОМЕР_5 , НОМЕР_6 , НОМЕР_7 , НОМЕР_8 , НОМЕР_9 , НОМЕР_10 , НОМЕР_11 , а Глухівська міська рада залишилися розпорядником земельної ділянки з кадастровим номером: НОМЕР_12 , яка знаходиться в межах міста Глухова.

Як засвідчують додані позивачем до позовної заяви Витяги з Державного земельного кадастру, на замовлення позивача розроблено технічну документацію із землеустрою, а у період 12-18.07.2017 року - вчинено державну реєстрацію 11 земельних ділянок з кадастровими номерами: НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , НОМЕР_4 , НОМЕР_5 , НОМЕР_6 , НОМЕР_7 , НОМЕР_8 , НОМЕР_9 , НОМЕР_10 , НОМЕР_11 . При цьому було уточнено (зменшено) площі орендованих земельних ділянок державної власності з кадастровими номерами:

- НОМЕР_6 - з 19,4518 га до 19,0224 га;

- НОМЕР_13 - з 25,0988 га до 18,9536 га;

- НОМЕР_14-з 14,855 га до 14,5196 га.

Уточнена загальна площа всіх 11 орендованих земельних ділянок державної власності станом на 18.07.2017 склала - 168,342 га.

09.01.2018 між позивачем та Глухівською міською радою було укладено додаткову угоду про поновлення договору оренди землі № 02 в частині земельної ділянки комунальної власності з кадастровим номером НОМЕР_12 .

Відповідач вважає, що договір оренди землі від 27.08.2007 припинив свою дію в силу статті 31 Закону України «Про оренду землі», додаткова угода між сторонами укладена не була, у зв`язку з чим у позивача відсутні підстави для користування спірною земельною ділянкою.

Позивач, у свою чергу зазначає, що продовжує користуватись орендованими земельними ділянками, сплачує відповідні платежі за користування землею, а тому наявні підстави для поновлення договору оренди землі згідно з положеннями частини шостої статі 33 Закону України «Про оренду землі».

Спеціальним законом, що регулює питання оренди землі, є Закон України «Про оренду землі», яким встановлено, що відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

Частиною першою статті 124 Земельного кодексу України передбачено, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється, зокрема, шляхом укладання договору оренди земельної ділянки.

За змістом статті 792 Цивільного кодексу України, майнові відносини, що виникають з договору найму (оренди) земельної ділянки, є цивільно-правовими, ґрунтуються на засадах рівності, вільного волевиявлення та майнової самостійності сторін договору та, крім загальних норм цивільного законодавства, щодо договору, договору найму регулюються актами земельного законодавства - Земельним кодексом України, Законом України «Про оренду землі».

Законом України «Про оренду землі» визначаються умови укладення, зміни, припинення і поновлення договору оренди землі.

Відповідно до статті 13 Закону України «Про оренду землі», договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Частиною першою статті 79 Земельного кодексу України визначено, що земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.

За змістом частини четвертої статті 791 Земельного кодексу України, земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера.

Згідно частини першої статті 93 Земельного кодексу України та статті 1 Закону України «Про оренду землі», право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

Відповідно до статті 31 Закону України «Про оренду землі», договір оренди припиняється в разі, зокрема, закінчення строку, на який його було укладено.

Пунктом 8 договору оренди землі від 27.08.2007 передбачено, що орендар має право на продовження дії цього договору на новий строк, при цьому він повинен повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію.

Це положення договору узгоджується із загальною нормою частини першої статті 777 Цивільного кодексу України та статтею 33 Закону України «Про оренду землі».

Так, у частині першій статті 777 Цивільного кодексу України законодавець закріпив переважне право наймача, який належно виконує свої обов`язки за договором, на укладення договору на новий строк та передбачив певну процедуру здійснення цього права.

Стаття ж 33 Закону України «Про оренду землі» фактично об`єднує два випадки пролонгації договору оренди.

Так, статтею 33 Закону України «Про оренду землі» регламентовано поновлення договору оренди землі на новий строк як у випадку реалізації переважного права орендаря перед іншими особами (частини перша - п`ята цієї норми), так і у випадку, коли орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди (частина шоста цієї норми).

Частиною шостою статті 33 зазначеного Закону врегульовано пролонгацію договору на той самий строк і на тих самих умовах, що були передбачені договором, за наявності такого фактичного складу: користування орендарем земельною ділянкою після закінчення строку оренди і відсутність протягом одного місяця заперечення орендодавця проти такого користування (що можна кваліфікувати як «мовчазну згоду» орендодавця на пролонгацію договору).

При цьому необхідно звернути увагу, що повідомлення орендарем орендодавця про намір скористатися правом на поновлення договору оренди землі з підстав, передбачених частиною шостою статті 33 Закону України «Про оренду землі», не вимагається. Суть поновлення договору оренди згідно з цією частиною статті саме і полягає у тому, що орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку оренди, а орендодавець, відповідно, не заперечує у поновленні договору, зокрема у зв`язку з належним виконанням договору оренди землі.

Відсутність такого заперечення, як уже зазначалося, може мати прояв у «мовчазній згоді».

У контексті поновлення договору оренди землі з підстав, передбачених частиною шостою статті 33 Закону України «Про оренду землі», необхідно зауважити, що такий договір може бути поновлено виключно на тих самих умовах і на той самий строк. Тобто орендар не може вимагати поновлення договору оренди землі на інших умовах. Щодо прав та обов`язків орендодавця слід акцентувати, що він має право заперечити стосовно поновлення згідно із цією частиною шостою статті 33 Закону України «Про оренду землі», і таке заперечення має бути заявлено саме протягом одного місяця після закінчення дії договору оренди землі, що безпосередньо випливає зі змісту частини шостої зазначеної статті.

У подальшому, якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення дії договору оренди і орендодавець не надав заперечень стосовно поновлення цього договору протягом одного місяця після його закінчення, орендар має право звернутися із вимогою про визнання укладеною угоди про поновлення договору на тих самих умовах і на той самий строк. Орендодавець, у свою чергу, в будь-який час до укладення додаткової угоди стосовно поновлення договору на той самий строк і на тих самих умовах може звернутися із вимогою про звільнення земельної ділянки. Тобто договір оренди землі вважатиметься поновленим лише у разі укладення додаткової угоди, про що безпосередньо зазначено у частині восьмій статті 33 Закону України «Про оренду землі». При цьому відмову або зволікання в укладенні додаткової угоди до договору оренди землі може бути оскаржено у суді.

Правову позицію щодо розрізнення цих підстав було сформульовано Верховним Судом України, зокрема у постанові від 25.02.2015 у справі № 6-219цс14 і Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 10.04.2018 у справі № 594/376/17-ц.

Відповідно до статті 3 Цивільного кодексу України, принципи справедливості, добросовісності та розумності є однією із фундаментальних засад цивільного права, спрямованою, у тому числі, на утвердження у правовій системі України принципу верховенства права. При цьому добросовісність означає прагнення особи сумлінно використовувати цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків, що зокрема підтверджується змістом частини третьої статті 509 Цивільного кодексу України. Отже, законодавець, навівши у тексті Цивільного кодексу України зазначений принцип, установив у такий спосіб певну межу поведінки учасників цивільних правовідносин, тому кожен із них зобов`язаний сумлінно здійснювати свої цивільні права та виконувати цивільні обов`язки, у тому числі передбачати можливість завдання своїми діями (бездіяльністю) шкоди правам та інтересам інших осіб. Цей принцип не є суто формальним, оскільки його недотримання призводить до порушення прав та інтересів учасників цивільного обороту. Саме тому у конкретних правовідносинах, зокрема щодо поновлення договору оренди землі на підставі статті 33 Закону України «Про оренду землі», добросовісність орендодавця по суті становить гарантію дотримання прав менш захищеної сторони, якою у спірних правовідносинах є орендар.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

За обставинами справи «Стретч проти Сполученого Королівства» вирішуючи питання про те, чи був дотриманий сторонами справедливий баланс між інтересами суспільства та правами заявника Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 24.06.2003р. відзначив, що місцева влада отримала узгоджену з заявником орендну плату і не стояло питання про те, що дії органу влади були спрямовані проти інтересів суспільства чи що порушувалися інтереси якоїсь третьої сторони, або що продовження терміну оренди могло бути всупереч з якою-небудь передбаченою законом функцією органу влади. Оскільки сама місцева влада при укладенні договору вважала, що вона має право продовжити термін його дії, то заявник міг на розумних підставах сподіватися на виконання цих умов. Він не тільки мав право законного очікування отримання майбутніх доходів від зроблених ним капіталовкладень, але можливість продовження терміну дії договору оренди була важливим елементом його підприємницької діяльності з огляду на зобов`язання, взяті ним на себе, і взагалі періоду часу, що скоротився, за який він міг розраховувати на відшкодування своїх витрат.

Пункт 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Афанасьєв проти України» від 05.04.2005 року (заява № 38722/02) ЕСПЛ зазначив, що стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року гарантує доступність на національному рівні засобу захисту, здатного втілити в життя сутність прав та свобод за Конвенцією, у якому б вигляді вони не забезпечувались у національній правовій системі.

Тим не менше, засіб захисту, що вимагається статтею 13, має бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (рішення «Айдин (Aydin) проти Туреччини» від 22 вересня 1997 року, Звіти 1997-VI, сс. 1895-96, параграф 103 та «Кайя (Kaya) проти Туреччини» від 19 лютого 1998 року, звіти 1998-1, сс. 329-30, параграф 106).

В силу положень статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» врахування у контексті розгляду даної справи висловлену Європейським судом з прав людини у рішеннях від 14.01.2011 року у справі «Щокін проти України» та від 07.10.2011 року у справі «Серков проти України» в частині необхідності застосування національного законодавства у разі допущення можливості його неоднозначного тлумачення, тлумачення здійснюється у найсприятливіший для заявника спосіб.

Якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення дії договору оренди, а орендодавець не надав заперечень стосовно поновлення цього договору протягом одного місяця після його закінчення, орендар має право звернутися із вимогою про визнання укладеною угоди про поновлення договору на тих самих умовах і на той самий строк. Орендодавець, у свою чергу, в будь-який час до укладення додаткової угоди стосовно поновлення договору на той самий строк і на тих самих умовах може звернутися із вимогою про звільнення земельної ділянки.

Тобто договір оренди землі вважатиметься поновленим лише у разі укладення додаткової угоди, про що безпосередньо зазначено у частині восьмій статті 33 Закону України «Про оренду землі». При цьому відмову або зволікання в укладенні додаткової угоди до договору оренди землі може бути оскаржено у суді.

Наведеної правової позиції дотримується Верховний Суд у постановах від 06.02.2019 у справі № 922/703/18 та від 29.01.2019 у справі № 922/1032/18.

Як вже зазначалося раніше, згідно акту приймання-передачі від 25.01.2008 та відповідних кадастрових планів земельних ділянок, які є додатками до договору оренди № 02, позивачу були передані у оренду земельні ділянки, зокрема з кадастровими номерами: НОМЕР_1 ; НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , НОМЕР_4 , НОМЕР_5 , НОМЕР_6 , НОМЕР_7 , НОМЕР_8 , НОМЕР_9 , НОМЕР_10 , НОМЕР_11 .

За змістом частини першої статті 34 Закону України «Про оренду землі», повернення земельних ділянок здійснюється у тому ж самому порядку - шляхом укладення актів приймання-передачі. Оскільки такі акти сторонами не укладено, то земельні ділянки не вибули з володіння та користування позивача.

При цьому надані позивачем докази доводять, що станом на 25.01.2018 (термін закінчення строку договору) предметом договору оренди (об`єктом цивільних прав) було право оренди сформованих та зареєстрованих у Державному земельному кадастрі 11 земельних ділянок державної власності з кадастровими номерами: НОМЕР_1 ; НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , НОМЕР_4 , НОМЕР_5 , НОМЕР_6 , НОМЕР_7 , НОМЕР_8 , НОМЕР_9 , НОМЕР_10 , НОМЕР_11 .

Таким чином, з позовною заявою суду надані всі необхідні і достатні докази та повідомлені всі обставини вчинення сторонами конклюдентних дій - волевиявлення позивача щодо продовження оренди 11 спірних земельних ділянок після закінчення строку договору оренди землі та «мовчазної згоди» відповідача (орендодавця) на таке продовження, що повинно мати наслідком визнання договору поновленим (укладеним) на тих самих умовах і на той самий строк, у відповідності до частини шостої статті 33 Закону України «Про оренду землі».

Щодо позиції відповідача про неможливість поновлення договору через істотні умови договору суд зазначає, що позивач просить суд визнати поновленим договір оренди на тих самих умовах, на яких він був укладений.

Щодо твердження відповідача про додержання ним справедливого балансу між суб`єктами господарювання та Державою суд зазначає наступне.

Суд приймає до уваги висновки, викладені у рішеннях Європейського суду з прав людини: за обставинами справи «Стретч проти Сполученого Королівства» вирішуючи питання про те, чи був дотриманий сторонами справедливий баланс між інтересами суспільства та правами заявника Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 24.06.2003 відзначив, що місцева влада отримала узгоджену з заявником орендну плату і не стояло питання про те, що дії органу були спрямовані проти інтересів суспільства чи що порушувалися інтереси якоїсь третьої сторони, або що продовження терміну оренди могло бути всупереч з якою-небудь передбаченою законом функцією органу влади. Оскільки сама місцева влада при укладенні договору вважала, що вона має право продовжити терміни його дії, то заявник міг на розумних підставах сподіватися на виконання цих умов. Він не тільки мав право законного очікування отримання майбутніх доходів від зроблених ним капіталовкладень, але можливість продовження терміну дії договору оренди була важливим елементом його підприємницької діяльності з огляду на зобов`язання, взяті ним на себе, і взагалі періоду часу, що скоротився, за який він міг розраховувати на відшкодування своїх витрат; у рішенні Європейського суду з прав людини від 24.06.2003 у справі «Стретч проти Об`єднаного Королівства Великобританії та Північної Ірландії» встановлено, що особа (орендар) мала принаймні законне сподівання на реалізацію передбаченого договором права на продовження договору оренди і в цілях статті 1 Першого протоколу таке сподівання можна вважати додатковою частиною майнових прав, наданих їй муніципалітетом за орендним договором.

У ході розгляду справи судом був встановлений факт вчинення орендарем конклюдентних дій, які полягають у продовженні користування спірною земельною ділянкою, внесення відповідної орендної плати після закінчення строку дії договору, що свідчить про намір скористатися своїм переважним правом та поновити договір оренди землі.

Так, позивач після закінчення строку дії договору оренди належним чином виконує свої обов`язки за спірним договором, продовжує використовувати спірну земельну ділянку та має намір у подальшому нею користуватись за цільовим призначенням, сплачуючи орендну плату.

При цьому, відповідач у відповідь на звернення позивача рішення про відмову в поновленні договору приймав виходячи за рамки норм, зокрема як вимог так і строків, передбачених статтею 33 Закону України «Про оренду землі».

Крім того, відповідач не спростовував факту продовження належного користування позивачем земельною ділянкою після закінчення терміну дії договору.

Відповідно до частини першої статті 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставини, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до частин першої, третьої статті 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За таких обставин позовні вимоги позивача про визнання укладеною додаткової угоди до договору оренди земельної ділянки є правомірними, обґрунтованими і підлягаючими задоволенню.

Щодо розподілу судових витрат суд зазначає наступне.

Статтею 123 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається: 1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; 2) у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судовий збір, від сплати якого позивач у встановленому порядку звільнений, стягується з відповідача в дохід бюджету пропорційно розміру задоволених вимог, якщо відповідач не звільнений від сплати судового збору. Якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судового збору, судовий збір, сплачений відповідачем, компенсується за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Виходячи з фактичних обставин даної справи, враховуючи, що спір між сторонами виник в результаті неправомірних дій відповідача, відповідно до вимог статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір в сумі 1921,00 грн. покладається на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись статтями 73, 74, 76-79, 91, 123, 129, 185, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Відмовити в задоволенні клопотання представника відповідача - Головного управління Держгеокадастру у Сумській області (вул. Петропавлівська, буд. 108, м. Суми, 40021, ідентифікаційний код 39765885) б/н, б/д (вх. № 6392 від 06.08.2019) про відкладення розгляду справи.

2. Позовні вимоги задовольнити.

3. Визнати поновленим (укладеним) договір оренди землі від 17.08.2007, зареєстрований 25.01.2008 у Сумській регіональній філії ДП «Ценрт ДЗК» за № 02, зі змінами від 18.10.2010, зареєстрованими у Сумській регіональній філії ДП «Ценрт ДЗК» за № 00, в частині земельних ділянок з кадастровими номерами НОМЕР_1 ; НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , НОМЕР_4 , НОМЕР_5 , НОМЕР_6 , НОМЕР_7 , НОМЕР_8 , НОМЕР_9 , НОМЕР_10 , НОМЕР_11 , на умовах додаткової угоди в наступній редакції:

Додаткова угода

м. Глухів « » 20 року

Орендодавець - Головне управління Держгеокадастру у Сумській області, в особі ______________________________________________, що діє на підставі ____________________________________________________________________, та

Орендар - Товариство з обмеженою відповідальністю «Велетень», в особі директора Вайло Надії Олексіївни, що діє на підставі Статуту, керуючись частинами шостою, восьмою статті 33 Закону України «Про оренду землі», уклали цю угоду про поновлення договору оренди землі від 17.08.2007 року, зареєстрованого 25.01.2008 року у Сумській регіональній філії ДП «Центр ДЗК» за № 02, зі змінами від 18.10.2010 року, зареєстрованими у Сумській регіональній філії ДП «Центр ДЗК» за № 00 (далі по тексту - Договір), в частині земельних ділянок з кадастровими номерами НОМЕР_1 ; НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , НОМЕР_4 , НОМЕР_5 , НОМЕР_6 , НОМЕР_7 , НОМЕР_8 , НОМЕР_9 , НОМЕР_10 , НОМЕР_11 , на наступних умовах:

1. Договір є поновленим (укладеним) на тих самих умовах і на той самий строк -10 років (до 25.01.2028 року).

2. Договір є поновленим (укладеним) з 26.01.2018 року.

РЕКВІЗИТИ СТОРІН

ОРЕНДОДАВЕЦЬ ОРЕНДАР

Головне управління Держгеокадастру Товариство з обмеженою

у Сумській області відповідальністю «Велетень»

Код ЄДРПОУ: 3976885 Код

Місцезнаходження: Місцезнаходження:

40021, м. Суми, 41400, Сумська область,

вул. Петропавлівська, буд. 108. м. Глухів, вул. Матросова, буд. 16,

р/р НОМЕР_15 в ПАТ «Райффайзен

Банк Аваль» м. Київ, МФО 380805,

ІПН 41,

Платник: єдиного податку 4-ї групи,

тел., факс (05444) 2-41-41,

E-mail:

Керівник Директор

______________ ________ _____________Н.О. Вайло

4. Стягнути з Головного управління Держгеокадастру у Сумській області (вул. Петропавлівська, буд. 108, м. Суми, 40021, ідентифікаційний код 39765885) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Велетень» (вул. Матросова, буд. 16, м. Глухів, Сумська область, 41400, ідентифікаційний код 03778450) витрати по сплаті судового збору в сумі 1921,00 грн.

5. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

6. Згідно статті 241 Господарського процесуального кодексу України, рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

7. Відповідно до статті 256 Господарського процесуального кодексу України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, а на ухвалу суду - протягом десяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; 2) ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 261 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 07 серпня 2019 року.

Суддя С.В. Заєць