ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 серпня 2019 року

м. Київ

Справа № 903/680/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Львова Б.Ю. (головуючий), Бенедисюка І.М. і Селіваненка В.П.,

за участю секретаря судового засідання Крапивної А.М.,

представників учасників справи:

позивача - Квартирно-експлуатаційного відділу м. Володимир-Волинський (далі - Відділ) - не з`явився,

відповідача - фермерського господарства «Західний Буг» Юнака Сергія Петровича (далі - Фермерське господарство) - Самчука А.М.,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Відділу

на рішення господарського суду Волинської області від 15.01.2019 (суддя Шум М.С.),

та постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 13.05.2019 [колегія суддів: Василишин А.Р. (головуючий), судді Філіпова Т.Л., Розізнана І.В.]

зі справи № 903/680/18

за позовом Відділу до Фермерського господарства про стягнення 1 487 508,57 грн.

ІСТОРІЯ СПРАВИ

1. Короткий зміст позовних вимог

1.1. Відділ звернувся до господарського суду Волинської області з позовом до Фермерського господарства про стягнення 1 487 508,57 грн. заборгованості за договором від 10.05.2017 № 01-СО-2017, у тому числі: 1 341 114,87 грн. основної заборгованості, 124 785,87 грн. пені, 18 926,10 грн. 3 % річних та 2 682,23 грн. інфляційних втрат.

1.2. Позов обґрунтовано тим, що сторонами 10.05.2017 укладено договір про спільну обробку землі з вирощування сільськогосподарської продукції № 01-СО-2017 (далі - Договір), на виконання умов якого Відділ надав Фермерському господарству послуги з вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур (код 01.11), однак останнє оплатило надані за Договором послуги лише частково, у зв`язку з чим має заборгованість, яка підлягає стягненню в судовому порядку з урахуванням пені, 3 % річних та інфляційних втрат.

2. Короткий зміст рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції

2.1. Рішенням господарського суду Волинської області від 15.01.2019, залишеним без змін постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 13.05.2019, у задоволенні позову відмовлено.

2.2. Зазначені судові рішення мотивовано тим, що укладений сторонами Договір визнано недійсним у судовому порядку, що виключає можливість стягнення спірної заборгованості з підстав порушення Фермерським господарством умов недійсного правочину. За висновками судів попередніх інстанцій, позивачем зі справи обрано неналежний спосіб захисту порушеного права, оскільки правовим наслідком визнання Договору недійсним є право сторін на відшкодування вартості того, що було за ним одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

3. Короткий зміст вимог касаційної скарги

Відділ, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить суд касаційної інстанції скасувати оскаржувані судові рішення та прийняти нове рішення про задоволення позову.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

4. Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

4.1. За твердженнями скаржника, судами попередніх інстанцій надано неправильну правову оцінку встановленим обставинам справи, що призвело до помилкової відмови в позові.

4.2. Суди не врахували обставин того, що укладений сторонами Договір за своєю правовою природою є змішаним договором, який містить у собі елементи різних договорів, у тому числі договору оренди. Фактичне користування майном на підставі договору оренди унеможливлює проведення між сторонами двосторонньої реституції у разі визнання його недійсним, а тому такий договір підлягає визнанню недійсним лише на майбутнє.

4.3. Скаржник вважає неправомірним відхилення судами попередніх інстанцій доказів наявності заборгованості за Договором, наданих ним на підтвердження своїх позовних вимог. Крім того, скаржник не погоджується з наданою судами правовою оцінкою гарантійному листу Фермерського господарства від 13.04.2017 № 69, за яким останній гарантував Відділу належне виконання своїх зобов`язань за Договором, та який є одностороннім правочином із забезпечення Договору.

5. Доводи відповідача

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

6. СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

6.1. 10.05.2017 Відділом та Фермерським господарством укладено Договір, за умовами якого Відділ зобов`язався надавати послуги з вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур (код 01.11) на земельних ділянках, які є власністю держави в особі Міністерства оборони України та належать Відділу на підставі державних актів на право постійного користування землею серії ВЛ від 28.12.1994 № 7 та від 31.07.1980 № 1, а Фермерське господарство зобов`язалося приймати ці послуги і оплачувати їх в розмірах, в порядку та строки, передбачені пунктами 2.1.3-2.1.5 цього договору. Договір є змішаним у розумінні статей 6, 626, 627, 628 Цивільного кодексу України.

6.2. Відповідно до пункту 2.1.3 Договору грошова сума, яку Фермерське господарство перераховує Відділу за надані послуги, складає 3 013 907,93 грн. на рік з ПДВ із розрахунку 3 450,00 грн. на рік за 1 га площі земель, на яких надаються послуги. Загальна сума підлягає уточненню з урахуванням даних технічної документації із землеустрою щодо фактичної площі земельних ділянок, на яких будуть надаватися послуги. Грошова сума, яка підлягає оплаті, не залежить від розміру доходу Фермерського господарства від реалізації сільськогосподарської продукції, отриманого за результатами надання послуг за цим договором.

6.3. За приписами пунктів 2.1.4, 2.1.5 Договору оплата проводиться щомісячно (до 10 числа місяця, що передує розрахунковому) рівними частинами (із розрахунку 1/12 суми договірних зобов`язань) у розмірі 251 159,00 грн на рахунок Відділу. Фермерське господарство сплачує Відділу земельний податок шляхом щомісячного (до 10 числа поточного місяця) перерахування грошових коштів у розмірі, що зазначений у звітній декларації про сплату земельного податку та уточнюючій декларації (у разі її подання) у поточному році. У разі несвоєчасної сплати (компенсації) земельного податку з вини Фермерського господарства, останній сплачує (компенсує) Відділу пов`язані з несвоєчасною сплатою (компенсацією) земельного податку пені, інші обов`язкові платежі, передбачені законодавством України.

6.4. Згідно з пунктом 4.1.9 Договору Фермерське господарство зобов`язане підписувати акти наданих послуг протягом 10 днів з моменту їх отримання. У випадку ненадання Фермерським господарством обґрунтованої відмови від підписання актів наданих послуг дані акти вважаються підписаними.

6.5. Пунктом 5.4 Договору передбачено, що у випадку порушення строків розрахунку з Відділом Фермерське господарство зобов`язане сплатити на його користь пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення платежу.

6.6. На підтвердження факту надання послуг за Договором Відділом до матеріалів справи долучено акти виконаних робіт (надання послуг) від 30.04.2018 № 4, від 31.05.2018 № 5, від 30.06.2018 № 6, від 31.07.2018 № 7, від 31.09.2018 № 8 та від 07.09.2018 № 9, підписані лише з його сторони.

6.7. Згідно з актом звірки взаємних розрахунків від 07.09.2018, підписаним та скріпленим печаткою Відділу, заборгованість Фермерського господарства перед Відділом становить 1 341 114,96 грн.

6.8. Рішенням господарського суду Волинської області від 19.06.2018 зі справи № 903/52/18, залишеним без змін постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 16.07.2018 та постановою Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 14.11.2018, за позовом дочірнього підприємства «Агрофірма Луга-Нова» приватного підприємства «Універсам» укладений Відділом та Фермерським господарством Договір визнано недійсним.

7. ДЖЕРЕЛА ПРАВА Й АКТИ ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ

7.1. Цивільний кодекс України (далі - ЦК України):

пункт 1 частини другої статті 11:

- підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини;

частина перша статті 202:

- правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків;

стаття 204:

- правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним;

частини перша - третя статті 216:

- недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування;

- якщо у зв`язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною;

- правові наслідки, передбачені частинами першою та другою цієї статті, застосовуються, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів;

стаття 236:

- нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення;

- якщо за недійсним правочином права та обов`язки передбачалися лише на майбутнє, можливість настання їх у майбутньому припиняється;

частина друга статті 628:

- сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

7.2. Господарський кодекс України (далі - ГК України):

частина друга статті 208:

- у разі визнання недійсним зобов`язання з інших підстав кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні все одержане за зобов`язанням, а за неможливості повернути одержане в натурі - відшкодувати його вартість грошима, якщо інші наслідки недійсності зобов`язання не передбачені законом.

7.3. Господарський процесуальний кодекс України (далі - ГПК України):

частина перша статті 74:

- кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень;

частина четверта статті 75:

- обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом;

стаття 76:

- належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування;

- предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення;

частина перша статті 86:

- суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів;

частини перша та друга статті 300:

- переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права;

- суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази;

пункт 1 частини першої статті 308:

- суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право, зокрема, залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення;

частина перша статті 309:

- суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

8. Оцінка аргументів учасників справи і висновків попередніх судових інстанцій

8.1. Причиною спору у справі стало питання про наявність чи відсутність підстав для стягнення заборгованості у зв`язку з неналежним виконанням договірного зобов`язання.

8.2. Як було з`ясовано судами попередніх інстанцій, питання відповідності Договору вимогам законодавства України було предметом судового розгляду у справі № 903/52/18. У межах цієї справи рішенням господарського суду Волинської області від 19.06.2018, залишеним без змін в апеляційному та касаційному порядку, Договір визнано недійсним.

Рішеннями Європейського суду з прав людини від 25.07.2002 у справі за заявою № 48553/99 «Совтрансавто-Холдінг» проти України", від 28.10.1999 у справі за заявою № 28342/95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

Оскільки рішення господарського суду Волинської області від 19.06.2018 зі справи № 903/52/18 набрало законної сили, воно не може бути поставлене під сумнів, а інші рішення, в тому числі й у даній справі, не можуть йому суперечити.

Таким чином, Договір, стягнення заборгованості за яким є предметом позову в цій справі, є недійсним з моменту його вчинення і не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

8.3. Правові наслідки недійсності правочину та господарського зобов`язання регулюються спеціальними правовими нормами, а саме статтею 216 ЦК України та статтею 208 ГК України, а тому до таких правовідносин загальні норми про виконання договірних зобов`язань та про відповідальність за їх порушення не застосовуються.

Так, у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні в натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає в користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

8.4. Касаційний господарський суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про те, що позивачем у спірних правовідносинах обрано неналежний спосіб захисту порушеного права, оскільки за результатами визнання Договору недійсним позивач не має належних правових підстав вимагати стягнення заборгованості за названим Договором, а має право на повернення другою стороною у натурі всього одержаного нею на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає в користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

За таких обставин висновки судів попередніх інстанцій щодо відмови в позові є правомірними та обґрунтованими.

8.5. Доводи касаційної скарги, у тому числі в частині посилання на неналежне дослідження судами попередніх інстанцій доказів наявності заборгованості за Договором, наведених висновків не спростовують та не впливають на них.

Посилання Відділу у касаційній скарзі на те, що Договір за своєю правовою природою є змішаним договором, який містить у собі елементи договору оренди, а тому він може бути визнаний недійсним лише на майбутнє, не приймаються Касаційним господарським судом, оскільки відповідні обставини не були встановлені в межах згаданої господарської справи № 903/52/18, судові рішення з якої мають преюдиціальне значення для вирішення даного судового спору (частина четверта статті 75 ГПК України).

Твердження скаржника про те, що належне виконання Фермерським господарством своїх зобов`язань за Договором було забезпечено гарантією останнього на підставі гарантійного листа від 13.04.2017 № 69, який є одностороннім правочином, були предметом дослідження суду апеляційної інстанції та обґрунтовано відхилені ним, оскільки за формою та змістом цей лист не є правочином. Доводи касаційної скарги в цій частині фактично зводяться до переоцінки доказів зі справи, а тому не приймаються Касаційним господарським судом з огляду на межі перегляду справи в суді касаційної інстанції, встановлені статтею 300 ГПК України.

8.6. Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до таких правовідносин. Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для справи, висновки суду стосовно встановлених обставин і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні. Оскаржувані судові рішення зазначеним вимогам відповідають.

9. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

9.1. Доводи Відділу про порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права і неправильне застосування норм матеріального права при прийнятті оскаржуваних судових рішень не знайшли свого підтвердження за результатами перегляду справи в касаційному порядку.

9.2. За таких обставин Касаційний господарський суд дійшов висновку про необхідність залишення касаційної скарги Відділу без задоволення, а судових рішень першої та апеляційної інстанцій - без змін як таких, що ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права.

10. Судові витрати

У зв`язку з тим, що суд відмовляє в задоволенні касаційної скарги та залишає без змін раніше ухвалені судові рішення, суд покладає на скаржника витрати зі сплати судового збору за подання касаційної скарги.

Керуючись статтями 300, 308, 309, 315 ГПК України, Касаційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду Волинської області від 15.01.2019 та постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 13.05.2019 зі справи № 903/680/18 залишити без змін, а касаційну скаргу Квартирно-експлуатаційного відділу м. Володимир-Волинський - без задоволення.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Б. Львов

Суддя І. Бенедисюк

Суддя В. Селіваненко