ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" липня 2019 р. Справа №921/512/18

м. Львів

Західний апеляційний господарський суд в складі колегії:

головуючий суддя: Бойко С.М.,

суддів: Хабіб М.І.,

Якімець Г.Г.,

секретар судового засідання Гураль К.О.,

явка учасників справи:

від позивача: Саранюк В.М. (довіреність №14-156 від 23.04.2019);

від відповідача: Цукорник С.Г. (довіреність №52 від 29.07.2019);

розглянув апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Тернопільоблгаз» № 169 від 21.03.2019

на рішення Господарського суду Тернопільської області від 22.02.2019, суддя: Чопко Ю.О., м. Тернопіль, повний текст рішення складено 04.03.2019

за позовом Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м. Київ

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Тернопільоблгаз», м.Тернопіль

про стягнення суми

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог.

У грудні 2018 року Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (далі по тексу ПАТ «НАК «Нафтогаз України») звернулось до Господарського суду Тернопільської області з позовом, в якому просило стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Тернопільоблгаз» (далі по тексту ТОВ «Тернопільоблгаз») 177 952 840,83 грн., з яких: 146 910 522,55 грн. основного боргу, 14 088 106,42 грн. - пені, 3 622 162,19 грн. 3% річних та 13 471 567,88 грн. інфляційних втрат, які нараховані за період з 01.08.2017 по 02.03.2018.

В ході розгляду справи позивач зменшив позовні вимоги, які прийняті судом першої інстанції згідно з рішенням Господарського суду Тернопільської області від 22.02.2019, за змістом яких просив стягнути з ТОВ «Тернопільоблгаз» 14 088 106,42 грн. пені, 3 622 162,19 грн. 3% річних, 13 471 567,88 грн. інфляційних втрат. Вказані суми нараховані за прострочення з оплати основної суми заборгованості в період з 01.08.2017 по 02.03.2018.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач за отриманий природний газ згідно укладеного договору за №16-467-Н від 22.08.2016, не розрахувався у встановлені договором строки.

Правовою підставою позову позивач зазначає ст.ст. 11-16, 258, 509, 525, 526, 530, 549, 610-612, 625, 629, 655, 692 712 Цивільного кодексу України та ст.ст. 20, 173-175, 193, 216-218, 230, 231, 264-265 Господарського кодексу України.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Господарського суду Тернопільської області від 22.02.2019 позовні вимоги задоволено. Стягнуто з ТОВ «Тернопільоблгаз» на користь ПАТ «НАК «Нафтогаз України» 14 088 106, 42 грн. пені, 3 622 162,19 грн. 3% річних, 13 471 567,88 грн. інфляційних втрат і 467 727,54 грн. судового збору. Закрито провадження по справі в частині стягнення основного боргу. Повернуто ПАТ «НАК «Нафтогаз України» з Державного бюджету України 148 972,46 грн. надмірно сплаченого судового збору.

Рішення суду першої інстанції обґрунтоване тим, що відповідач, в порушення покладеного на нього обов`язку за договором, своє зобов`язання щодо оплати за поставлений природний газ виконав невчасно, у зв`язку з чим суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Також, місцевий господарський суд дійшов висновку про закриття провадження по справі в частині стягнення основного боргу у зв`язку з відсутністю предмету спору, оскільки відповідачем сплачено суму основної заборгованості, під час розгляду справи в суді першої інстанції.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі ТОВ «Тернопільоблгаз» (відповідач) просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким в позові відмовити повністю, в зв`язку з порушенням норм матеріального та процесуального права, неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Місцевий господарський суд не враховував, що сторони здійснювали розрахунки згідно з Порядком перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України №20 від 11.01.2005 (шляхом підписання спільних протокольних рішень) та Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України №256 від 04.03.2002 (шляхом надання субвенцій), тим самим змінили договірний порядок і строк проведення розрахуків за природний газ, поставлений за договором від №16-467-Н від 22.08.2016.

З цих підстав, суд першої інстанції помилково дійшов до висновку, що оплата за поставлений природний газ була здійснена поза межами порядку і строків, визначених спільними протокольними рішеннями й актами звіряння наданих субвенцій, а відтак і про наявність підстав для застосування ст. 549 ЦК України, ч. 2 ст. 625 ЦК України, якими передбачено стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат.

Позивач не скористався надним йому згідно ст. 263 ГПК України правом на подання відзиву.

В судове засідання 30.07.2019 представники сторін з`явились.

До початку судового засідання представник позивача просив відкласти розгляд справи для надання можливості надати уточнені розрахунки позовних вимог.

Представник відповідача заперечив проти зазначеного клопотання вказавши на те, що розгляд справи неодноразово відкладався і в позивача було достатньо часу для надання уточнених розрахунків.

Заслухавши міркування сторін з приводу заявлено клопотання, суд апеляційної інстанції ухвалив відмовити в клопотанні позивача, погодившись з запереченнями відповідача та з врахуванням того, що позивачу вже надавався строк для подання розрахунку.

Також, головуючий доповів, що 19.07.2019 на адресу Західного апеляційного господарського суду надійшов контррозрахунок апелянта за змістом якого заявлені до стягнення суми пені, 3% річних та інфляційних втрат, які є предметом спору, нараховані позивачем без урахування того, що оплата основної заборгованості охоплювалась Порядком перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України №20 від 11.01.2005 (шляхом підписання спільних протокольних рішень) та Порядком фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України №256 від 04.03.2002 (шляхом надання субвенцій), якими змінено порядок і строки розрахунків. Відповідальність за зміст та правильність контррозрахунку у судовому засіданні підтвердив представник апелянта.

Вказаний контррозрахунок долучений до матеріалів справи.

Згідно з ст. 269 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наведені в апеляційній скарзі доводи і заперечення, перевіривши матеріали справи щодо правильності застосування судом першої інстанцій норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Згідно встановлених судом першої інстанції та неоспорених обставин, а також обставин, встановлених судом апеляційної інстанції, і визначених відповідно до них правовідносин вбачається, що 10.04.2017 між ПАТ «НАК «Нафтогаз України», в особі начальника Департаменту реалізації газу Лужанського ОСОБА_1 , який діяв на підставі довіреності №14-195 від 28.12.2016 (далі продавець) та ТОВ «Тернопільоблгаз» в особі заступника директора ОСОБА_2 , який діяв на підставі довіреності №2356 від 24.06.2015 (далі покупець), укладено договір №17-246-Н купівлі-продажу природного газу та додаткову угоду до нього №1 від 23.08.2017 (надалі договір).

Відповідно до договору сторони взяли на себе зобов`язання: продавець зобов`язується передати покупцеві у 2017 році природний газ, а покупець зобов`язався прийняти та оплатити його на умовах договору (п.1.1. договору).

Природний газ, що передається за договором, використовується Покупцем виключно постачання побутовим споживачам (п. 1.2. договору).

Пунктом 2.1. договору сторони погодили, що продавець передає покупцеві з 01 квітня 2017 року по 30 вересня 2017 року (включно) природний газ обсягом до 50000,00 тис. куб.м., у тому числі за місяцями (тис куб.м.): квітень 20000,00; травень 8000,00; червень 6000,00; липень 5000,00; серпень 5000,00 та вересень 6000,00.

Обсяги природного газу, які планується передати згідно договору, можуть змінюватися сторонами протягом місяця поставки в установленому порядку (п. 2.1.1. Договору).

Відповідно до п.3.3. договору покупець зобов`язується подати не пізніше 08 числа місяця, що настає за місяцем купівлі-продажу природного газу, Продавцеві підписані та скріплені печаткою покупця (за її наявності) два примірники акта приймання-передачі природного газу, де зазначаються фактичні обсяги переданого природного газу згідно з цим Договором у розрахунковому місяці, його фактична ціна та вартість.

Пунктом 5.1. договору, сторони погодили, що з 01.04.2017 ціна н природний газ становить 4942,00 грн. за 1000 куб.м., крім того податок на додану вартість 20%. Всього до сплати за 1000 куб.м. природного газу 5930,40 грн з ПДВ.

Згідно п. 6.1 Договору оплата за природний газ здійснюється покупцем виключно коштами шляхом 100-відсоткової поточної оплати протягом місяця купівлі-продажу природного газу.

Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ, крім фактично переданого природного газу, визначеного абзацом третім цього пункту, здійснюється до 25 числа (включно) місяця, що настає за місяцем поставки газу.

Остаточний розрахунок з оплати вартості придбаного природного газу на суму наданих побутовим споживачам пільг, субсидій та компенсацій проводиться за процедурою, визначеною Порядком перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсації, затвердженим постановою КМУ від 11.01.205 №20 і має бути здійснений протягом 90 днів з 1 числа місяця, що настає за місяцем купівлі продажу природного газу. У разі, якщо Продавець протягом 5 робочих днів з дати надходження спільного протокольного рішення не підпише його, зазначений строк оплати вартості природного газу продовжується на кількість днів, що дорівнює кількості днів які перевищують цей 5 денний строк.

У разі невиконання Покупцем п.6.1 Договору він зобов`язується сплатити Продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день його прострочення (п.7.2. Договору).

Пунктом п.11.1 сторони погодили, що Договір набирає чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін (за наявності), поширює свою дію на відносини, що фактично склались між сторонами з 01.04.2017, і діє в частині продажу природного газу до 30 вересня 2017 (включно), а в частині проведення розрахунків до повного їх здійснення.

Додатковою угодою №1 від 23.08.2017р. сторони погодили викласти п. 2.1. в наступній редакції: «Постачальник передає Споживачу з 01 квітня 2017 року по 30 вересня 2017 року (включно) природний газ обсягом до 52106,002 тис. куб.м., у тому числі за місяцями (тис. куб.м.): квітень 24840,661; травень 8030,906; червень 3991,259; липень 4243,176; серпень 5000,00 та вересень 6000,00».

На виконання умов укладених між сторонами договору №17-246-Н від 10.04.2017, позивач поставив, а відповідач прийняв природний газ, що підтверджується відповідними актами приймання-передачі природного газу за квітень 2017 на суму 147 315 055,99 грн., травень 2017 на суму 47 626 484,94 грн., червень 2017 на суму 23 669 762,38 грн., липень 2017 на суму 25 163 730,95 грн., серпень 2017 на суму 23 841 008,60 грн. та вересень 2017 на суму 30 387 067,15 грн., а всього на суму 298 003 110,01 грн., підписаними представниками сторін та завіреними печатками сторін, копії яких знаходяться в матеріалах справи.

Спір по справі стосується стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем договору купівлі-продажу природного газу №17-246-Н від 10.04.2017 щодо оплати отриманого газу.

Оскільки доводи апеляційної скарги не стосуються рішення суду першої інстанції в частині закриття провадження по справі щодо вимоги про стягнення основної заборгованості, то апеляційний господарський суд в силу ч. 1 ст. 269 ГПК України переглядає рішення суду першої інстанції лише в межах вимог про стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат.

Апеляційним господарським судом встановлено, що позивачем на підставі умов договору та з урахуванням додаткової угоди до нього, нараховано та заявлено до стягнення з відповідача на свою користь 14 088 106,42 грн. пені, 3 622 162,19 грн. 3% річних, 13 471 567,88 грн. інфляційних втрат. Вказані суми нараховані за прострочення з оплати основної суми заборгованості в період з 01.08.2017 по 02.03.2018.

Відповідно до ст.ст. 11, 629 ЦК України договір є однією з підстав виникнення зобов`язань та є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з ст. 526 ЦК України, яка кореспондуються із ст. 193 ГК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 653 цього Кодексу у разі зміни договору зобов`язання сторін змінюються відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання тощо.

Статтею 12 ГК України передбачено, що держава для реалізації економічної політики, виконання цільових економічних та інших програм і програм економічного і соціального розвитку застосовує різноманітні засоби і механізми регулювання господарської діяльності. Основними засобами регулюючого впливу держави на діяльність суб`єктів господарювання є, зокрема, регулювання цін і тарифів; надання інвестиційних, податкових та інших пільг; надання дотацій, компенсацій, цільових інновацій та субсидій.

В матеріалах справи наявне спільне протокольне рішення №2854 від 13.06.2017 (а.с.57-60,т.2) згідно з яким позивачу перераховано 47 000 000,00 грн. Здійснення цієї оплати також підтверджується випискою з рахунку (а.с.61,т.2).

Заявлені до стягнення суми нараховані на суму боргу, яка була сплачена зокрема за рахунок укладеного між сторонами спільного протокольного рішення, а розрахунок побудовано з урахуванням строків та умов, які визначені п. 6.1 договору.

Наслідком підписання спільних протокольних рішень на виконання постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 №20 є фактична зміна визначеного у договорі №17-246-Н від 10.04.2017 (враховуючи умови додаткової угоди) порядку і строку проведення розрахунків за природний газ відносно сум, які охоплюються такими рішеннями, оскільки підписавши спільні протокольні рішення про організацію взаєморозрахунків, НАК "Нафтогаз України" у такий спосіб виявило згоду зі зміною порядку та строків проведення розрахунків за наданий ним газ за договором від №17-246-Н від 10.04.2017.

Крім того, відповідно до Порядку від 11.01.2005 №20 держава взяла на себе бюджетне зобов`язання із відшкодування частини витрат підприємств паливно-енергетичного комплексу, пов`язаних із газопостачанням населенню, яке використовує субсидії та має пільги з оплати комунальних послуг, а саме витрат на придбання природного газу, його транспортування магістральними та переміщення розподільчими газопроводами.

Запроваджуючи механізм взаємних розрахунків між підприємствами паливно-енергетичного комплексу, визначений Порядком, держава забезпечує відшкодування частини витрат підприємств паливно-енергетичного комплексу, пов`язаних із газопостачанням населенню, яке використовує житлові субсидії та має пільги з оплати комунальних послуг. Тобто держава офіційно визнає неспроможність підприємств паливно-енергетичного комплексу забезпечити вчасні розрахунки в цій частині (залежно від рівня наданих пільг і субсидій, отриманих населенням на відповідній ліцензованій території діяльності).

Визнаючи неможливість розрахунків у цій частині підприємствами паливно-енергетичного комплексу, держава, приймаючи відповідні нормативно-правові акти, змінює характер регулювання відповідних правовідносин, що склалися між сторонами на підставі укладених між ними договорів.

Тобто правовідносини щодо проведення розрахунків між сторонами в цій частині (у розмірі наданих пільг і субсидій, отриманих населенням на відповідній території діяльності відповідача) зазнають імперативного регулівного впливу держави, яка приймає законодавчі акти щодо виділення відповідних субвенцій на фінансування пільг та субсидій; соціального захисту відповідних категорій громадян та їх гарантій. На виконання таких законодавчих актів держава в особі відповідних державних органів приймає підзаконні нормативні акти, до яких належить і Порядок від 11.01.2005 №20.

Отже, незалежно від того, що правовідносини між сторонами виникли на підставі господарського договору, грошові зобов`язання між сторонами договору в частині, яку держава компенсуватиме за рахунок коштів державного бюджету, регулюються відповідними нормами законодавства, зокрема адміністративного (бюджетного), застосування, чинність яких не залежить від того, чи передбачали сторони у договорі відповідні умови.

Аналогічного правового висновку дійшла об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 31.05.2018 у справі №924/296/18.

Крім того, 08.11.2017 Кабінетом Міністрів України прийнято постанову №951, на підставі якої з 01.01.2018 втратила чинність Постанова КМУ №20, та внесено зміни до Постанови КМУ від 04.03.2002 №256.

З 01.01.2018 припинено розрахунки з використанням спільних протокольних рішень, що укладалися відповідно до Постанови КМУ №20, а в подальшому розрахунки здійснювалися у відповідності до п.8.1 Постанови №256 від 04.03.2002.

В матеріалах справи містяться акти звіряння за надані населенню послуги, на які надаються субсидії (а.с.41-318,т.1) та виписки з рахунків (а.с.71-89,т.2) з яких вбачається, що відповідач здійснив повну оплату за поставлений природний газ в порядку, який визначений Постановою КМУ від 04.03.2002 №256.

Постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 №256 запроваджено новий механізм фінансування субвенцій на надання пільг та житлових субсидій населенню.

Затверджений постановою №256 Порядок визначає, зокрема, що відповідно до статті 102 Бюджетного кодексу України механізм фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення щодо надання пільг та житлових субсидій населенню на оплату електроенергії, природного газу (в тому числі послуг з транспортування, розподілу та постачання).

Згідно з ч.ч. 2, 3 ст. 13 ГПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

За приписами ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Позивач доказів зворотнього не подав, з врахуванням принципу змагальності сторін, суд приймає до уваги поданий апелянтом розрахунок заборгованості за змістом якого вбачається, що суму боргу перед позивачем за спірний період здійснено на підставі вищенаведеного порядку розрахунків передбачених у вищезазначених постановаї КМУ.

Отже, позивач нарахував компенсаційні суми й на заборгованість, яка була погашена на виконання постанови Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 №256 "Про затвердження Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету", що не відповідає вимогам законодавства.

Врахувавши зазначені вище обставини, суд апеляційної інстанції дійшов до висновку, що нарахування сум пені, 3% річних та інфляційних втрат за порушення відповідачем строків оплати за поставлений газ має бути здійснено на суму боргу, яку відповідач сплатив власними коштами, з порушенням строків оплати, поза межами дії Постанов КМУ №20 та №256.

З вищенаведеного вбачається, що судом першої інстанції при вирішенні спору не враховано, що частина розрахунків здійснювалась відповідачем із призначенням платежу "згідно постанови Кабінету Міністрів України №20 та спільними протокольними рішеннями", а частина - "згідно постанови Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 №256", тобто, за рахунок коштів, що виділялись у вигляді субвенцій на оплату пільг та житлових субсидій населенню щодо послуг з постачання природного газу. Суд першої інстанції не врахував, що дані правовідносини не регламентуються вимогами ЦК України та ГК України, та безпідставно застосував норми матеріального права, що регламентують порядок відповідальності за невиконання грошових зобов`зань за договором.

З урахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції, здійснивши власний перерахунок сум пені, 3% річних та інфляційних втрат, нарахованих позивачем за порушення відповідачем строків оплати за надані послуги, дійшов до висновку, що заявлені позивачем суми пені, 3% річних та інфляційних втрат - стягненню не підлягають, оскільки нараховані без урахуванням правовідносин сторін, що склалися, зокрема, без урахування укладених між сторонами спільних протокольних рішень та порядку погашення заборгованості, яка передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 №256 "Про затвердження Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету».

Вказані висновки також узгодужються з контррозрахунком апелянта (т. 2 а.с. 158-163), який зроблено з урахуванням укладених між сторонами спільних протокольних рішень та порядку погашення заборгованості, яка передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 №256 "Про затвердження Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету».

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Апелянтом спростовано наведені висновки суду першої інстанції, що тягне за собою наслідки у вигляді скасування прийнятого судового рішення в частині задоволених вимог.

Доводи апеляційної скарги спростовують встановлені місцевим господарським судом обставини по справі та його висновки, а тому апеляційна скарга ТОВ «Тернопільоблгаз» підлягає задоволенню, а рішення Господарського суду Тернопільської області від 22.02.2019 - скасуванню, з прийняттям нового про відмову в задоволенні позову.

Заперечення позивача щодо правильності стягнення суми з позивача не знайшло підтвердження за встановленими обставинами по справі, а тому не прийняті до уваги апеляційним судом.

Відповідно до ст. 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 191 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1-3 статті 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи задоволення апеляційної скарги, апеляційний господарський суд дійшов до висновку про стягнення з позивача на користь відповідача судового збору за розгляд апеляційної скарги в розмірі 701 591,31 грн., який сплачений згідно з платіжними дорученнями за №422 від 17.04.2019.

Керуючись ст. ст. 236, 269, 270, 275, 277, 281-284 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Тернопільоблгаз" № 169 від 21.03.2019 задоволити.

Рішення Господарського суду Тернопільської області від 22.02.2019 у справі №921/512/18 скасувати.

Відмовити в задоволенні позовних вимог публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (м. Київ, вул. Б.Хмельницького, 6 ідентифікаційний код 20077720) до відповідача товариства з обмеженою відповідальністю "Тернопільоблгаз" (м. Тернопіль, вул. Чернівецька, 54А ідентифікаційний код ) про стягнення 4 088 106 грн 42 коп. пені, 3 622 162 грн. 19 коп. 3% річних та 13 471 567 грн 88 коп. інфляційних втрат.

Стягнути з публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (м. Київ, вул. Б.Хмельницького, 6 ідентифікаційний код 20077720) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Тернопільоблгаз" (м. Тернопіль, вул. Чернівецька, 54А ідентифікаційний код ) 701 591,31 грн. за перегляд судового рішення в апеляційному порядку.

Місцевому господарському суду видати судові накази в порядку ст. 327 ГПК України.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня її проголошення згідно зі ст.ст. 286-289 ГПК України.

Справу скерувати на адресу місцевого господарського суду.

Головуючий-суддя: Бойко С.М.

Судді: Хабіб М.І.

Якімець Г.Г.

Повний текст постанови складено 09.08.2019.