УХВАЛА

м. Київ

05.08.2019Справа № 910/10156/19

Суддя господарського суду міста Києва Ломака В.С., розглянувши

позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Беарс Логістик Центр»

(02094, місто Київ, вулиця Попудренка, будинок 52)

до Публічного акціонерного товариства «БГ Банк» (04112, місто Київ,

вулиця Дегтярівська, будинок 48)

про визнання недійсним Договору іпотеки,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Беарс Логістик Центр» (далі - позивач) звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «БГ Банк» (далі - відповідач) про визнання недійсним Іпотечного договору, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Соколовим О.Є., зареєстрованим в реєстрі за № 1730, на об`єкт розташований за адресою: м. Черкаси, вул. Смілянська, буд. 173/1 , загальною площею 3 518,2 м.кв. - адміністративно-складська будівля з підвалом Д-3, Д-2 (окрім приміщення І-го поверху № 21), п/д Д'-3 (окрім приміщень ІІІ-го поверху № 16, 17, 18).

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги позивач вказує на те, що оспорюваний правочин від імені позивача укладений генеральним директором ОСОБА_1 за відсутності у нього достатнього обсягу повноважень, у зв`язку з чим є підстави для визнання означеного правочину недійсним відповідно до статей 203, 215 Цивільного кодексу України.

Розглянувши матеріали позовної заяви суд вирішив направити її за підсудністю до господарського суду Черкаської області, враховуючи наступне.

Статтею 125 Конституції України передбачено, що судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

Аналогічні положення закріплені в частині 1 статті 17 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Територіальна підсудність - це компетенція із розгляду справ однорідними судами залежно від території, на яку поширюється їх юрисдикція.

Основними видами територіальної підсудності є, зокрема загальна, альтернативна та виключна.

Види підсудності передбачають в одних випадках пільги сторонам при виборі суду, в інших - створення найсприятливіших умов для вирішення справи, забезпечення незалежності та неупередженості суду, захист прав заінтересованих осіб.

Загальна територіальна підсудність встановлюється як загальне правило і застосовується у тому випадку, коли вона не змінена або доповнена іншим видом територіальної підсудності.

Відповідно до статті 1 Господарського процесуального кодексу України цей Кодекс визначає юрисдикцію та повноваження господарських судів, встановлює порядок здійснення судочинства у господарських судах.

Частиною 1 статті 27 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що позов пред`являється до господарського суду за місцезнаходженням чи місцем проживання відповідача, якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Тобто, загальне правило територіальної підсудності щодо пред`явлення позову за місцезнаходженням відповідача застосовується лише у випадку, коли інші правила підсудності не встановлені положеннями Господарського процесуального кодексу України.

Статтею 30 Господарського процесуального кодексу України встановлена виключна підсудність справ.

Так, частина 3 вищевказаної норми процесуального права передбачає, що спори, що виникають з приводу нерухомого майна, розглядаються господарським судом за місцезнаходженням майна або основної його частини.

Перелік позовів, для яких визначено виключну підсудність є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає. Виключну підсудність встановлено, зокрема, для позовів, що виникають із приводу нерухомого майна. Місцезнаходження нерухомого майна має бути підтверджено документально. У разі конкуренції правил підсудності мають застосовуватися правила виключної підсудності.

При цьому, тлумачення частини 3 статті 30 Господарського процесуального кодексу України повинно відбуватися з урахуванням принципу правової визначеності, який, в аспекті даного спору, полягає у забезпеченні здатності вірного тлумачення закону пересічною особою. Зокрема, встановлюючи підхід до тлумачення правових норм, Європейський суд з прав людини у рішенні від 13.07.1995 у справі "Толстой-Милославський" (Tolstoy Miloslavsky) проти Сполученого Королівства (скарга №18139/91), визначаючи зміст терміну "передбачений законом" сформулював наступну умову: положення національного законодавства повинні бути настільки ясними, зрозумілими і визначеними, щоб будь-яка людина, за необхідності скориставшись порадою юриста, могла б повністю зрозуміти зміст закону.

З огляду на зазначений підхід Європейського суду з прав людини до тлумачення правових норм, положення частини 3 статті 30 Господарського процесуального кодексу України означають, що спір має розглядатися за правилами виключної підсудності, коли нерухоме майно, право власності на таке майно або інші вимоги, що стосуються нерухомого майна, є предметом спору.

Водночас, як свідчить правозастосовна практика Великої Палати Верховного Суду, викладена у постанові від 20.09.2018 у справі № 902/919/17, під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення.

Згідно з положеннями статті 181 Цивільного кодексу України до нерухомого майна належать: земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на них, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

За таких обставин, виключна підсудність застосовується до тих позовів, вимоги за якими стосуються нерухомого майна як безпосередньо, так і опосередковано, тобто спір може стосуватися як правового статусу нерухомого майна, так і інших прав та обов`язків, що пов`язані із нерухомим майном.

При цьому, виключна підсудність встановлена з метою забезпечення правильного і своєчасного розгляду справи. Зазначені у законі суди можуть здійснити такий розгляд, оскільки в районі їх діяльності знаходиться основна маса доказів.

Як на тому наголошено у постанові Верховного Суду у справі № 638/1988/17 від 10.04.2019 правила виключної підсудності застосовуються до позовів з приводу нерухомого майна, стосуються позовів з приводу будь-яких вимог, пов`язаних з правом особи на нерухоме майно: земельні ділянки, будинки, квартири тощо, зокрема щодо права власності на нерухоме майно, а також щодо речових прав на нерухоме майно, дійсності (недійсності) договорів щодо такого майна або спорів з приводу невиконання стороною договору, об`єктом якого є нерухоме майно.

Згідно з частиною 4 статті 236 Господарського процесуального кодексу України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, яка викладена у постановах у справі № 460/4286/16-ц від 23.01.2018 та у справі № 640/16548/16-ц від 16.05.2018, до позовів, що виникають з приводу нерухомого майна, належать, зокрема, позови про право власності на таке майно; про право володіння і користування ним (стаття 358 Цивільного кодексу України); про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності та виділ частки із цього майна (статті 364, 367 Цивільного кодексу України); про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності та виділ частки із цього майна (статті 370, 372 Цивільного кодексу України); про право користування нерухомим майном (визначення порядку користування ним); про право, яке виникло із договору найму жилого приміщення, оренди тощо; про визнання правочину з нерухомістю недійсним; про звернення стягнення на нерухоме майно - предмет іпотеки чи застави; розірвання договору оренди землі; стягнення орендної плати, якщо спір виник з приводу нерухомого майна; про усунення від права на спадкування та визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Тобто, чинна процесуальна норма частини третьої статті 30 Господарського процесуального кодексу України (в редакції з 15.12.2017) визначає розширений перелік спорів, до яких застосовуються правила виключної підсудності, в порівнянні з попередньою редакцією Господарського процесуального кодексу України, частина третя статті 16 якого передбачала, що за місцезнаходженням майна розглядаються справи у спорах про право власності на майно або про витребування майна з чужого незаконного володіння чи про усунення перешкод у користуванні майном (тобто лише в спорах про захист речового права, однак не в договірних відносинах).

Як зазначалось вище, предметом позову у даній справі є визнання недійсним Іпотечного договору, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Соколовим О.Є., зареєстрованим в реєстрі за № 1730, на об`єкт розташований за адресою: м. Черкаси, вул. Смілянська, буд. 173/1 , загальною площею 3 518,2 м.кв. - адміністративно-складська будівля з підвалом Д-3, Д-2 (окрім приміщення І-го поверху № 21), п/д Д'-3 (окрім приміщень ІІІ-го поверху № 16, 17, 18).

Судом встановлено, що відповідно до пункту 1.1. Іпотечного договору Іпотекодавець передає, а Іпотекодержатель приймає в наступну іпотеку належне Іпотекодавцю на праві власності нерухоме майно, а саме нежитлові будівлі за номером 173/1 загальною площею 5 634, 30 кв.м., що розташовані в Черкаській області , місто Черкаси по вулиця Смілянська (вул. Комсомольська) , реєстраційний номер за РПВН 14407751 в якості забезпечення в повному обсязі зобов`язань Товариства з обмеженою відповідальністю «БМБ Маргарин», яке розташоване за адресою: 18000, м. Черкаси, Соснівський район, вул. Смілянська, 173/1 за Кредитним договором № 12 (про надання відновлювальної відкличної мультивалютної кредитної лінії) від 22.02.2017, Додатком № 2 від 03.05.2007 до Кредитного договору № 12 (про надання відновлювальної відкличної мультивалютної кредитної лінії) від 22.02.2007, Додатком № 3 від 25.05.2007 до Кредитного договору № 12 (про надання відновлювальної відкличної мультивалютної кредитної лінії) від 22.02.2007, Договором № 1 про внесення змін та доповнень від 20.07.2007 до Кредитного договору № 12 (про надання відновлювальної відкличної мультивалютної кредитної лінії) від 22.02.2007, Договором № 2 про внесення змін та доповнень від 29.08.2007 року до Кредитного договору № 12 (про надання відновлювальної відкличної мультивалютної кредитної лінії) від 22.02.2007 зі всіма можливими змінами та доповненнями до них, включаючи також ті, що можуть бути укладені сторонами в майбутньому, укладеними між Іпотекодержателем та Боржником щодо вчасного та у повному обсязі погашення основної суми боргу за кредитом та будь-якого збільшення цієї суми, яке прямо передбачене умовами Кредитного договору, сплати процентів у розмірі, строки, в порядку та на умовах, передбачених Кредитним договором, сплати неустойки (штрафу, пені) у розмірі та у випадках, передбачених Кредитним договором, відшкодування збитків та витрат, іншої заборгованості, що можуть виникнути у Іпотекодержателя в зв`язку з укладанням та виконанням Кредитного договору.

З огляду на викладене, суд вважає, що спір у даній справі виник з приводу нерухомого майна, оскільки позовні вимоги мають явний, очевидний правовий зв`язок із нерухомим майном, що є предметом іпотеки, відповідно, і позов має розглядатися за правилами виключної підсудності.

Таким чином, дана вимога стосується прав на об`єкт нерухомого майна, а тому підсудність цього спору повинна визначатися за правилами, встановленими статтею 30 Господарського процесуального кодексу України «Виключна підсудність».

З огляду на вищевикладене, враховуючи, що місцезнаходженням нерухомого майна, з приводу передачі іпотечних прав щодо якого виник спір, є місто Черкаси, суд дійшов висновку, що за правилами виключної підсудності вирішення даного спору відноситься до територіальної юрисдикції (підсудності) господарського суду Черкаської області.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Верховного Суду у справі № 760/2648/18 від 27.06.2018.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 31 Господарського процесуального кодексу України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Керуючись статтями 30, 31, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва,-

УХВАЛИВ:

Передати позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Беарс Логістик Центр» до Публічного акціонерного товариства «БГ Банк» про визнання недійсним Іпотечного договору, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Соколовим О.Є., зареєстрованим в реєстрі за № 1730, на об`єкт розташований за адресою: м. Черкаси, вул. Смілянська, буд. 173/1 , загальною площею 3 518,2 м.кв. - адміністративно-складська будівля з підвалом Д-3, Д-2 (окрім приміщення І-го поверху № 21), п/д Д'-3 (окрім приміщень ІІІ-го поверху № 16, 17, 18) до господарського суду Черкаської області.

Згідно з положеннями статті 235 Господарського процесуального кодексу України дана ухвала набирає законної сили негайно після її підписання та відповідно до підпункту 17.5 п. 17 Розділу XI "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України може бути оскаржена в апеляційному порядку до Північного апеляційного господарського суду через господарський суд міста Києва шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня її складання.

Суддя В.С. Ломака