РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

07.08.2019Справа № 910/4965/19
Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді - Приходько І.В.

при секретарі судового засідання - Асадові В.В.,

розглянувши у судовому засіданні матеріали

позовної заяви Ковельського об`єднаного управління Пенсійного Фонду України

до Державного підприємства "Укрветсанзавод" в особі Ковельської філії державного підприємства "Укрветсанзавод"

про стягнення 231 833,79 грн.,

за участю представників: не з`явилися.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Ковельське об`єднане управління Пенсійного фонду України звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Державного підприємства "Укрветсанзавод" в особі Ковельської філії державного підприємства "Укрветсанзавод" про стягнення 231 833,79 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням з боку відповідача його зобов`язань з відшкодування витрат на виплату та доставку пільгових пенсій за період з березня 2016 року по січень 2017 року включно та з серпня 2018 року по березень 2019 року включно в сумі 231 833,79 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.05.2019 вказану позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачу строк для усунення її недоліків у десять днів з дня вручення цієї ухвали.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.06.2019 (після усунення недоліків позовної заяви) відкрито провадження, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Судове засідання призначено на 10.07.2019.

08.07.2019 через відділ автоматизованого документообігу суду надійшов відзив на позов, в якому відповідач проти позову заперечив з підстав того, що 15.06.2016 порушено провадження у справі № 910/6968/16 про банкрутство Державного підприємства "Укрветсанзавод", а ухвалою від 16.04.2018 у справі № 910/6968/16 позивача визнано кредитором по відношенню до ДП «Укрветсанзавод». Також, за доводами відповідача, позивачем не вжито заходів досудового врегулювання спору шляхом надсилання вимоги про оплату недоїмки зі сплати страхових внесків, передбаченого Інструкцією про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України. Окрім того відповідач просить закрити провадження в частині розгляду позовних вимог щодо стягнення заборгованості за період з березня 2016 по січень 2017 року, а в іншій частині залишити позов без розгляду.

Представник позивача у судовому засіданні 10.07.2019 надав відповідь на відзив, в якому повністю заперечив проти доводів відповдача.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.07.2019 розгляд справи відкладено на 07.08.2019.

Представники сторін у судове засідання 07.08.2019 не з`явилися, заяв та клопотань до суду не направили. Про час та місце судового засідання були повідомлені належним чином, направленням на адреси місцезнаходження учасників справи копій ухвали суду від 10.07.2019.

Крім того, судом також враховано, що за приписами частини 1 статті 9 Господарського процесуального кодексу України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом. Відповідно до частини 2 статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 3 Закону України "Про доступ до судових рішень", для доступу до судових рішень загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч. 1 ст. 4 Закону України "Про доступ до судових рішень").

Враховуючи наведене, господарський суд зазначає, що відповідач не був позбавлений права та можливості ознайомитись з ухвалами суду у Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

Відповідно до ч. 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд зазначає, що в силу вимог частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. у справі "Смірнова проти України).

Відповідно до Листа Верховного Суду України головам апеляційних судів України №1-5/45 від 25 січня 2006, у цивільних, адміністративних і господарських справах перебіг провадження для цілей статті 6 Конвенції розпочинається з моменту подання позову і закінчується винесенням остаточного рішення у справі.

Критерії оцінювання "розумності" строку розгляду справи є спільними для всіх категорій справ (цивільних, господарських, адміністративних чи кримінальних). Це - складність справи, поведінка заявника та поведінка органів державної влади (насамперед, суду). Відповідальність держави за затягування провадження у справі, як правило, настає у випадку нерегулярного призначення судових засідань, призначення судових засідань з великими інтервалами, затягування при передачі або пересиланні справи з одного суду в інший, невжиття судом заходів до дисциплінування сторін у справі, свідків, експертів, повторне направлення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд.

Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, а збільшення кількості звернень до Європейського суду з прав людини не лише погіршує імідж нашої держави на міжнародному рівні, але й призводить до значних втрат державного бюджету.

Згідно із ч. 1 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Разом з цим, згідно з ч. 2 ст.178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Приймаючи до уваги, що відповідач у визначений судом строк подав відзив на позов, однак не направив повноважного представника у судові засідання, за висновками суду, у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа з метою дотримання процесуальних строків вирішення спору може бути розглянута за наявними у ній документами.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд,-

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.06.2016 порушено провадження у справі № 910/6968/16 про банкрутство Державного підприємства "Укрветсанзавод".

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.04.2018 у справі № 910/6968/16, яка набрала законної сили, відмовлено Ковельському об`єднаному управлінню Пенсійного фонду України в прийнятті заяви про стягнення заборгованості по відшкодуванню витрат на виплату та доставку пенсій за віком, призначених на пільгових умовах, в межах справи №910/6968/16 про банкрутство Державного підприємства "Укрветсанзавод". Вказана ухвала господарського суду мотивована тим, що позивачем заявлено позовні вимоги про стягнення грошового зобов`язання, яке не може розглядатись в межах справи про банкрутство, а підлягає розгляду в окремому позовному провадженні з урахуванням вимог ст. 17 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

При цьому, ч. 8 ст. 23 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" встановлено, що поточні кредитори з вимогами до боржника, які виникли після відкриття провадження (проваджень) у справі про банкрутство, можуть пред`явити такі вимоги після прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури. До визнання боржника банкрутом спори боржника з кредиторами, які мають поточні вимоги до боржника, вирішуються шляхом їх розгляду у позовному провадженні господарським судом, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство.

За визначенням ст. 1 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" поточні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, які виникли після відкриття провадження (проваджень) у справі про банкрутство.

Заборгованість, яка є предметом спору в даній справі, частково охоплює 2016, 2017, 2018 та 2019 роки, тобто, переважна частина заявленого боргу виникла після порушення провадження у справі про банкрутство Державного підприємства "Укрветсанзавод" (15.06.2016), а відтак є поточною в розумінні норм Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Станом на час розгляду даної справи в суді, провадження у справі про банкрутство Державного підприємства "Укрветсанзавод" перебуває на стадії санації боржника, введеної ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.04.2018.

У зв`язку з наведеним, суд дійшов висновку про відсутність підстав для закриття провадження або залишення позовної заяви без розгляду, оскільки заявлені позовні вимоги підлягають розгляду Господарським судом міста Києва, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, втім в окремому позовному провадженні, що в повному обсязі узгоджується із нормою ч. 8 ст. 23 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

При цьому, судом також враховано, що відмова у розгляді даної справи може призвести до позбавлення позивача конституційного права на судовий захист та на справедливий суд, гарантований Конвенцією про захист прав людини й основоположних свобод, оскільки ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 26.03.2018 провадження у справі №826/8373/17 за позовом Ковельського об`єднаного управління Пенсійного фонду України до Державного підприємства "Укрветсанзавод" в особі Ковельської філії про стягнення 73170,48 грн. закрито, а ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.04.2018 у справі № 910/6968/16 відмовлено Ковельському об`єднаному управлінню Пенсійного фонду України в прийнятті заяви про стягнення заборгованості по відшкодуванню витрат на виплату та доставку пенсій за віком, призначених на пільгових умовах, в межах справи №910/6968/16 про банкрутство відповідача, що позбавляє права на повторне звернення з таким самим позовом чи заявою у вказаних справах.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Ковельська філія державного підприємства "Укрветсанзавод" є відокремленим підрозділом державного підприємства "Укрветсанзавод" без права юридичної особи та перебуває на обліку в Ковельському об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України.

Ковельським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України відповідно до п. "б" - "з" ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" призначені пільгові пенсії особам, які працювали у Ковельській філії державного підприємства "Укрветсанзавод", а саме: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .

Відповідно до розрахунків фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, призначених відповідно до ч. 2 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" в частині пенсій, призначених відповідно до п. "б" - "з" ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення", сформованих Ковельським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України, за Ковельської філією державного підприємства "Укрветсанзавод" рахується заборгованість із відшкодування витрат на виплату та доставку пільгових пенсій в сумі 231 833,79 грн., а саме:

За березень 2016 року - 9 695,08 грн., за квітень 2016 року - 13 983,68 грн., за травень 2016 року - 11 049,73 грн., за червень 2016 року - 13 014,03 грн., за липень 2016 року - 12 031,94 грн., за серпень 2016 року - 12 031,94 грн. за вересень 2016 року - 12 031,94 грн., за жовтень 2016 року - 12 031,94 грн., за листопад 2016 року - 12 046,11 грн., за грудень 2016 року - 12 366,23 грн., за січень 2017 року - 12 525,55 грн., за серпень 2018 року - 14 698,70 грн., за вересень 2018 року - 14 698,70 грн., за жовтень 2018 року - 14 698,70 грн., за листопад 2018 року - 14 698,70 грн., за грудень 2018 року - 11 573,16 грн., за січень 2019 року - 10 947,24 грн., за лютий 2019 року - 9 189,16 грн., за березень 2019 року - 8 522,26 грн.

Вказані розрахунки фактичних витрат на виплату та доставку пенсій направлялись Ковельським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України до Ковельської філії державного підприємства "Укрветсанзавод" засобами поштового зв`язку, але зазначена у них сума відповідачем добровільно сплачена не була, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з даним позовом.

Відповідач, в свою чергу, заперечив проти позову з підстав того, що позивачем не вжито заходів досудового врегулювання спору шляхом надсилання вимоги про оплату недоїмки зі сплати страхових внесків, передбачених Інструкцією про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України.

Статтею 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" визначено категорії працівників, які мають право на пенсію за віком на пільгових умовах, а також врегульовано порядок внесення підприємствами та організаціями плати до Пенсійного фонду, що покривала витрати на виплату і доставку пенсій, призначених у відповідності до пп. "б" - "з" цієї статті.

Згідно з ч. 2 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.

До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди, особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбачених Законом України "Про пенсійне забезпечення". При цьому зберігається порядок покриття витрат на виплату і доставку цих пенсій, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Так, підприємства та організації з коштів, призначених на оплату праці, вносять до Пенсійного фонду плату, що покриває фактичні витрати на виплату і доставку пенсій особам, які були зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, крім тих, що були безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт та рудників за списком робіт і професій, затвердженим Кабінетом Міністрів України, починаючи з дня набрання чинності цим Законом, у розмірі 20 відсотків з наступним збільшенням її щороку на 10 відсотків до 100-відсоткового розміру відшкодування фактичних витрат на виплату і доставку цих пенсій до набуття права на пенсію за віком відповідно до цього Закону.

Порядок відшкодування підприємством витрат Пенсійного фонду України на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах відповідно до частини 2 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", встановлено Інструкцією про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України, затвердженою постановою правління Пенсійного фонду України № 21-1 від 19.12.2003 року (далі-Інструкція).

Пунктом 6.1 Інструкції визначено, що відшкодуванню підлягають витрати Пенсійного фонду на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах відповідно до ч. 2 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" в таких розмірах: для платників, зазначених у підпункті 2.1.1 пункту 2.1 цієї Інструкції (крім платників, віднесених до четвертої групи платників єдиного податку, що визначені у підпункті 4 пункту 291.4 статті 291 глави 1 розділу XIV Податкового кодексу України), - також 100 відсотків фактичних витрат на виплату і доставку пенсій, призначених відповідно до абзацу першого частини 2 Прикінцевих положень Закону застрахованим особам, які працювали або працюють на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах; для платників, зазначених у пп. 2.1.1 п. 2.1 цієї Інструкції, - фактичні витрати на виплату і доставку пенсій працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком N 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, крім працівників, що були безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт та рудників за списком робіт і професій, затвердженим Кабінетом Міністрів України, у розмірі, серед іншого, 100 відсотків від фактичних витрат на виплату і доставку цих пенсій, призначених та/або виплачених з 2012 року.

Згідно з п. 6.4 Інструкції розмір сум до відшкодування на поточний рік визначається органами Пенсійного фонду України щорічно у розрахунках фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій, призначених відповідно до ч. 2 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", які надсилаються підприємствам до 20-го січня поточного року та протягом місяця з новопризначених (перерахованих) пенсій.

При цьому, пунктом 6.7 Інструкції встановлено, що підприємства щомісяця до 25-го числа вносять до Пенсійного фонду зазначену в розрахунку місячну суму фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах. У разі зміни розміру пенсії або настання обставин, які впливають на суму відшкодування (смерть пенсіонера, зміна місця проживання тощо), органи Пенсійного фонду повідомляють про це підприємства у розрахунку, який направляється підприємству в місячний строк з дня прийняття рішення про зміну розміру пенсії або про припинення виплати пенсії.

Суми фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій за період з дати призначення пенсії до дати складання розрахунку фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій, призначених відповідно до ч. 2 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", сплачуються одночасно із оплатою фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій за перший поточний місяць.

Отже, підставою для відшкодування підприємством органам Пенсійного фонду витрат на виплату та доставку пільгових пенсій є розрахунки фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій за відповідний період.

Згідно розрахунків фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, призначених відповідно до другої частини Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" в частині пенсій, призначених відповідно до п. "б" - "з" ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" вартість витрат на виплату та доставку пенсій колишнім працівникам відповідача у вищезазначені періоди з складає 231 833,79 грн.

Такі розрахунки щомісячно направлялися відповідачу засобами поштового зв`язку у відповідності із вимогами п. 6.4 Інструкції, втім відповідач добровільно їх не оплатив.

За вказаних обставин у відповідача, відповідно до вимог чинного законодавства, наявний обов`язок відшкодувати органу Пенсійного фонду України витрати на виплату та доставку пенсій, призначених відповідно до п. "б" - "з" ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення", який ним добровільно не виконаний.

Разом з цим, як вбачається з наданого до позовної заяви розрахунку, позивач звернувся з вимогами про відшкодування фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій в тому числі за березень 2016 року - 9695,08 грн., за квітень 2016 року - 13 983,68 грн., за травень 2016 року - 11 049,73 грн., за червень 2016 року - 13 014,03 грн. Однак, як було встановлено судом, провадження у справі № 910/6968/16 про банкрутство Державного підприємства "Укрветсанзавод" порушено ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.06.2016, тоді як в межах даного провадження, в силу вимог ч. 8 ст. 23 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" можуть бути розглянуті виключно поточні вимоги кредитора до боржника, тобто вимоги, які виникли після відкриття провадження (проваджень) у справі про банкрутство.

Враховуючи викладене, позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача 47 741,52 грн. заборгованості за період березень-червень 2016 року не підлягають задоволенню, оскільки такі вимоги не є поточними вимогами до боржника в розумінні ч. 8 ст. 23 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст.ст. 76-79 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Втім, відповідач не надав суду доказів відшкодування витрат позивача на виплату та доставку пільгових пенсій, контррозрахунок заявленої позивачем до стягнення суми боргу не навів та наявність заборгованості не спростував.

При цьому, суд відхиляє доводи відповідача про порушення позивачем порядку надсилання вимоги про оплату недоїмки зі сплати страхових внесків, передбаченого розділом 8 Інструкції про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України, оскільки суми, які підлягають сплаті страхувальниками в рахунок відшкодування витрат на виплату та доставку пільгових пенсій, не є страховими внесками, недоїмкою, штрафними санкціями чи пенею. Передумовою для звернення до суду Пенсійного органу з позовом про відшкодування фактичних витрат на виплату та доставку пенсій є надсилання підприємству до 20-го січня поточного року розрахунку фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій та не внесення до Пенсійного фонду підприємством до 25-го числа суму фактичних витрат на виплату та доставку пенсій зазначену в повідомленні (розрахунку).

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 13 лютого 2018 року у справі № 812/1347/17, від 06 березня 2018 року у справі № 812/1112/17, від 11 квітня 2018 року у справі № 808/1672/17 та від 21 червня 2018 року у справі №804/9020/13-а.

З огляду на викладене, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача 184 092,27 грн. заборгованості з відшкодування витрат на виплату і доставку пенсій, призначених на пільгових умовах за період з липня 2016 року по січень 2017 року включно та з серпня 2018 року по березень 2019 року включно. В частині позовних вимог про стягнення 47 741,52 грн. заборгованості за період березень-червень 2016 року суд відмовляє, зважаючи на встановлені у даному рішенні обставини.

Згідно з ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись статтями 73-74, 76-79, 86, 129, 233, 237-238, 240-242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Державного підприємства "Укрветсанзавод" в особі Ковельської філії Державного підприємства "Укрветсанзавод" (01001, м. Київ, вул. Б.Грінченка, 1; ідентифікаційний код 38519326) на користь Ковельського об`єднаного управління Пенсійного фонду України (45000, м. Ковель, вул. Незалежності, 101; ідентифікаційний код 37788984) заборгованість з відшкодування витрат на виплату і доставку пенсій, призначених на пільгових умовах, з липня 2016 року по січень 2017 року включно та з серпня 2018 року по березень 2019 року включно у розмірі 184 092 (сто вісімдесят чотири тисячі дев`яносто дві) грн. 27 коп. та судовий збір у розмірі 2 761 (дві тисячі сімсот шістдесят одна) грн. 38 коп.

3. В іншій частині в позові відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення господарського суду може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст.ст. 254, 256-259 ГПК України з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 Розділу XI "Перехідні положення" ГПК України.

Повний текст рішення складено та підписано 12.08.2019.

Суддя І.В. Приходько