ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" серпня 2019 р. м. Київ Справа № 911/1262/19

Господарський суд Київської області у складі судді Бабкіної В.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження матеріали справи

за позовом Приватного акціонерного товариства Макрохім (01133, м. Київ, вул. Верхня, буд. 3)

до Товариства з обмеженою відповідальністю Артель (07832, Київська обл., Бородянський р-н, смт. Бабинці, вул. Заводська, буд. 45А)

про стягнення 20465,49 грн. заборгованості за договором № 74 від 09.01.2018 р., у тому числі 14781,20 грн. пені, 1478,34 грн. 3% річних, 4205,95 грн. інфляційних втрат,

Без виклику представників сторін

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство Макрохім (далі ПрАТ Макрохім, позивач) звернулось до господарського суду Київської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю Артель (далі ТОВ Артель, відповідач) про стягнення 118965,49 грн. заборгованості за договором № 74 від 09.01.2018 р., у тому числі 98500,00 грн. основного боргу, 14781,20 грн. пені, 1478,34 грн. 3% річних, 4205,95 грн. інфляційних втрат.

Вимоги позивача обґрунтовані тим, що між позивачем та відповідачем 09.01.2018 р. було укладено договір поставки № 74, згідно умов якого відповідачеві було поставлено товар на загальну суму 116947,50 грн., який було прийнято останнім, що підтверджується відповідними видатковими накладними та довіреностями на отримання товарно-матеріальних цінностей. Відповідно, у Товариства з обмеженою відповідальністю Артель виник обов`язок зі сплати вказаного товару. Проте, всупереч вимогам зазначеного договору, відповідачем не було здійснено оплату за поставлений ПрАТ Макрохім товар у повному обсязі, у зв`язку з чим позивач просив суд стягнути з відповідача 118965,49 грн. заборгованості за договором № 74 від 09.01.2018 р., у тому числі 98500,00 грн. основного боргу, 14781,20 грн. пені, 1478,34 грн. 3% річних, 4205,95 грн. інфляційних втрат, і судові витрати покласти на відповідача.

Водночас, ПрАТ Макрохім у позовній заяві було заявлене клопотання про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Беручи до уваги характер спірних правовідносин, предмет, підстави позову і обраний позивачем спосіб захисту, а також категорію та складність справи, обсяг та характер доказів у справі, зважаючи на заявлену позивачем у даному спорі ціну позову, що не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, суд дійшов висновку, що дана справа підлягає розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

Ухвалою господарського суду Київської області від 10.06.2019 р. було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи № 911/1262/19 постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання), а також встановлено позивачу та відповідачу строк - протягом 15-ти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі для подання до суду заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження.

Відповідно до ч. 8 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України, при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.

02.07.2019 р. до господарського суду Київської області від ПрАТ Макрохім надійшла заява б/н від 24.06.2019 р. (вх. № 12937/19 від 02.07.2019 р.) про зменшення позовних вимог, відповідно до якої позивач зазначив, що відповідачем було погашено суму основного боргу, з огляду на що позивач просить суд стягнути з відповідача 14781,20 грн. пені, 1478,34 грн. 3% річних, 4205,95 грн. інфляційних втрат, а також 1921,00 грн. судового збору.

Відповідно до ч. 2 ст. 46 Господарського процесуального кодексу України позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві.

З урахуванням викладеного, суд здійснює розгляд позовних вимог в редакції заяви позивача б/н від 24.06.2019 р. (вх. № 12937/19 від 02.07.2019 р.) про зменшення позовних вимог, а саме - про стягнення з відповідача 14781,20 грн. пені, 1478,34 грн. 3% річних, 4205,95 грн. інфляційних втрат, а також 1921,00 грн. судового збору.

03.07.2019 р. до господарського суду Київської області від ТОВ Артель надійшов відзив б/н від 03.07.2019 р. (вх. № 13072/19 від 03.07.2019 р.), відповідно до якого відповідач зазначив, що до відкриття провадження у даній справі ТОВ Артель виконало свої зобов`язання з оплати товару, поставленого позивачем, у повному обсязі. Поряд з цим, відповідач вказував на те, що розрахунок штрафних санкцій, доданий до позовної заяви, є невірним, оскільки позивачем було невірно визначено момент виникнення заборгованості. З урахуванням викладеного, відповідач просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України, у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши докази та оцінивши їх в сукупності, суд

встановив:

09.01.2018 р. між Приватним акціонерним товариством Макрохім (продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю Артель (покупець) було укладено договір поставки № 74, за умовами п. 1.1 якого продавець зобов`язується передати у власність покупця, а покупець прийняти та оплатити хімічну продукцію в асортименті, кількості та по цінам, викладеним в додатках до цього договору, які є його невід`ємною частиною.

Згідно з п. 1.2 договору під додатками до цього договору розуміються рахунки та видаткові накладні, що видаються продавцем.

Пунктом 4.1 договору визначено, що датою переходу права власності на продукцію від постачальника до покупця є дата поставки.

У відповідності з п. 6.1 договору покупець зобов`язаний здійснити оплату поставленої продукції в строк, що не перевищує 10 календарних днів від дати поставки продукції.

Оплата продукції здійснюється покупцем шляхом безготівкового банківського переказу грошових коштів на поточний рахунок постачальника (п. 6.2 договору).

Відповідно до п. 10.3 договору, у випадку порушення строку оплати продукції, покупець сплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від несплаченої суми за кожен день прострочки.

Згідно з п. 10.7 договору строк, визначений ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, до сторін не застосовується.

Як свідчать матеріали справи, 06.11.2018 р. та 15.11.2018 р. позивачем було виставлено відповідачу рахунки на оплату товару № М0043493 на суму 58447,50 грн. та № М0044741 на суму 58500,00 грн.

На виконання умов договору позивачем було поставлено, а відповідачем прийнято продукцію на загальну суму 116947,50 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи видатковими накладними № МХ030382 від 07.11.2018 р. на суму 58447,50 грн. та № МХ031154 від 15.11.2018 р. на суму 58500,00 грн. Тобто позивач належним чином виконав свої обов`язки з поставки товару за договором № 74 від 09.01.2018 р.

Проте, відповідач розрахувався з позивачем за поставлений товар з порушенням строків, встановлених договором № 74 від 09.01.2018 р., що підтверджується виписками з банківського рахунку ПрАТ Макрохім, а саме від 24.01.2019 р. на суму 6447,50 грн., від 28.01.2019 р. на суму 3000,00 грн., від 30.01.2019 р. на суму 5000,00 грн., від 16.04.2019 р. на суму 4000,00 грн., а також випискою з банківського рахунку ТОВ «Артель» за період з 27.05.2019 р. до 05.06.2019 р., з якої вбачається, що відповідач перерахував на користь позивача 27.05.2019 р. 2000,00 грн., 28.05.2019 р. 20000,00 грн. та 05.06.2019 р. 76500,00 грн.

У зв`язку з порушенням відповідачем строків оплати за поставлений товар, позивач і просить суд про стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат, нарахованих за період прострочення оплати.

Відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 173 ГК України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Приписами ч. 2 п. 1 ст. 193 ГК України передбачено, що до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Пунктом першим статті 193 Господарського кодексу України та статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник) зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України передбачає, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Поряд з цим, приписами статей 73, 74 Господарського процесуального кодексу України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до статей 76-79 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Як вбачається з матеріалів справи, борг відповідача перед позивачем за поставлений згідно договору поставки № 74 від 09.01.2018 р. товар станом на момент подання позову до суду було погашено повністю.

Водночас, позивач просить суд стягнути з відповідача 14781,20 грн. пені, 1478,34 грн. 3% річних, 4205,95 грн. інфляційних втрат за несвоєчасне виконання зобов`язань з оплати отриманого товару за договором поставки № 74 від 09.01.2018 р.

Як зазначалося вище, згідно з п. 10.3 договору у випадку порушення строку оплати продукції, покупець сплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від несплаченої суми за кожен день прострочки. Строк, визначений ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, до сторін не застосовується (п. 10.7 договору).

Статтею 216 Господарського кодексу України передбачено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно з приписами ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до вимог ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

З долученого до матеріалів справи розрахунку пені вбачається, що розмір пені було визначено позивачем в сумі 14781,20 грн., у тому числі - за період з 18.11.2018 р. до 24.01.2019 р. на суму 58447,50 грн. в сумі 3862,34 грн., з 24.01.2019 р. до 28.01.2019 р. на суму 52000,00 грн. в сумі 205,15 грн., з 28.01.2019 р. до 31.01.2019 р. на суму 49000,00 грн. в сумі 144,99 грн., з 31.01.2019 р. до 16.04.2019 р. на суму 44000,00 грн. в сумі 295,89 грн., з 16.04.2019 р. до 07.05.2019 р. на суму 40000,00 грн. в сумі 867,95 грн., з 26.11.2018 р. до 07.05.2019 р. на суму 58500,00 грн. в сумі 9404,88 грн.

Слід зазначити, що частиною 1 ст. 251 ЦК України передбачено, що строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (ст. 252 ЦК України).

Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок (ст. 253 ЦК України).

Строк, що визначений роками, спливає у відповідні місяць та число останнього року строку. Якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день (ч.ч. 1, 5 ст. 254 ЦК України).

Враховуючи зазначені норми Цивільного кодексу України, а також наведені вище умови п. 6.1 договору, термін для оплати продукції розпочинається після спливу 10 календарних днів від дати поставки продукції, у зв`язку з чим і період обчислення пені починається з наступного дня після дати, в якій зобов`язання мало бути виконано.

Виходячи з вірного визначення моменту виникнення заборгованості щодо кожної видаткової накладної окремо, з урахуванням здійснених відповідачем часткових оплат, суд дійшов висновку, що вірний розмір пені у даному випадку становить 17668,25 грн., у тому числі -

Сума боргу (грн)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір облікової ставки НБУРозмір подвійної облікової ставки НБУ в деньСума пені за період прострочення
58447.5019.11.2018 - 13.12.20182518.0000 %0.099 %*1441.17
58447.5014.12.2018 - 24.01.20194218.0000 %0.099 %*2421.17
5200025.01.2019 - 28.01.2019418.0000 %0.099 %*205.15
4900029.01.2019 - 31.01.2019318.0000 %0.099 %*144.99
4400001.02.2019 - 14.03.20194218.0000 %0.099 %*1822.68
4400015.03.2019 - 16.04.20193318.0000 %0.099 %*1432.11
4000017.04.2019 - 25.04.2019918.0000 %0.099 %*355.07
4000026.04.2019 - 07.05.20191217.5000 %0.096 %*460.27
5850026.11.2018 - 13.12.20181818.0000 %0.099 %*1038.58
5850014.12.2018 - 31.01.20194918.0000 %0.099 %*2827.23
5850001.02.2019 - 14.03.20194218.0000 %0.099 %*2423.34
5850015.03.2019 - 25.04.20194218.0000 %0.099 %*2423.34
5850026.04.2019 - 07.05.20191217.5000 %0.096 %*673.15
З урахуванням викладеного, пеня підлягає стягненню з відповідача у визначеному позивачем розмірі 14781,20 грн., тобто в межах заявлених позовних вимог.

Крім того, позивач просив суд стягнути з відповідача 1478,34 грн. 3% річних та 4205,95 грн. інфляційних втрат.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З долученого до матеріалів справи розрахунку 3% річних вбачається, що їх розмір було визначено позивачем у сумі 1478,34 грн., нарахованій на заборгованість відповідача, з урахуванням часткових оплат щодо кожної видаткової накладної окремо, за загальний період з 18.11.2018 р. до 07.05.2019 р., у тому числі - за період з 18.11.2018 р. до 24.01.2019 р. на суму 58447,50 грн. в сумі 321,86 грн., з 24.01.2019 р. до 28.01.2019 р. на суму 52000,00 грн. в сумі 17,10 грн., з 28.01.2019 р. до 31.01.2019 р. на суму 49000,00 грн. в сумі 12,08 грн., з 31.01.2019 р. до 16.04.2019 р. на суму 44000,00 грн. в сумі 271,23 грн., з 16.04.2019 р. до 07.05.2019 р. на суму 40000,00 грн. в сумі 72,33 грн., з 26.11.2018 р. до 07.05.2019 р. на суму 58500,00 грн. в сумі 783,74 грн.

Виходячи з вірного визначення моменту виникнення заборгованості щодо кожної видаткової накладної окремо, з урахуванням здійснених відповідачем часткових оплат, суд дійшов висновку, що вірний розмір 3% річних становить 1475,05 грн., у тому числі -

Сума боргу (грн)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір процентів річнихЗагальна сума процентів
58447.5019.11.2018 - 24.01.2019673 %321.86
5200025.01.2019 - 28.01.201943 %17.10
4900029.01.2019 - 31.01.201933 %12.08
4400001.02.2019 - 16.04.2019753 %271.23
4000017.04.2019 - 07.05.2019213 %69.04
5850026.11.2018 - 07.05.20191633 %783.74
За таких обставин, заявлена позивачем вимога про стягнення 3% річних підлягає частковому задоволенню в сумі 1475,05 грн.

Розмір інфляційних втрат, визначений позивачем, становить 4205,95 грн., нарахованих на заборгованість відповідача з грудня 2018 р. до квітня 2019 р., є обґрунтованим та арифметично вірним, у зв`язку з чим інфляційні втрати підлягають стягненню з відповідача в заявленому позивачем розмірі.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку щодо часткового задоволення позовних вимог Приватного акціонерного товариства Макрохім.

Судові витрати відповідно до п. 2 ч. 1, п. 3 ч. 4, ч. 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 76-80, 123, 129, 232, 233, 236-238, 240, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Артель (07832, Київська обл., Бородянський р-н, смт. Бабинці, вул. Заводська, буд. 45А, код 30554583) на користь Приватного акціонерного товариства Макрохім (01133, м. Київ, вул. Верхня, буд. 3, код 24720905) 14781 (чотирнадцять тисяч сімсот вісімдесят одну) грн. 20 коп. пені, 4205 (чотири тисячі двісті п`ять) грн. 95 коп. інфляційних втрат, 1475 (одну тисячу чотириста сімдесят п`ять) грн. 05 коп. 3% річних, 1920 (одну тисячу дев`ятсот двадцять) грн. 69 коп. судового збору.

3. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Згідно з приписами ч.ч. 1, 2 статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення господарського суду може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст.ст. 253, 254, 256-259 ГПК України, з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 Розділу XI "Перехідні положення" ГПК України.

Повне рішення складене 12.08.2019 р.

Суддя В.М. Бабкіна