СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" серпня 2019 р. Справа № 905/2262/18

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Медуниця О.Є., суддя Барбашова С.В. , суддя Чернота Л.Ф.

при секретарі Казаковій О.В.

за участю прокурора - Хряк О.О., посвідчення № 028256 від 15.08.14 р.,

та представників сторін:

позивача - не з`явився,

відповідача - ОСОБА_1 , (голова ФГ), паспорт серія НОМЕР_1 від 11.10.06 р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщення східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу прокурора (вх.1621) на рішення господарського суду Донецької області від 15.04.2019 (суддя Матюхін В.І.., повний текст складено 18.04.2019) у справі №905/2262/18

за позовом Заступника керівника Красноармійської місцевої прокуратури Донецької області, в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області (позивач), м. Костянтинівка

до Фермерського господарства "Колос-249/1" , с. Урожайне, Великоновосілківський район, Донецька обл.

про повернення земельної ділянки площею 13 гектарів

ВСТАНОВИЛА:

Заступник керівника Красноармійської місцевої прокуратури Донецької області, в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області звернувся до господарського суду Донецької області з позовом до Фермерського господарства "Колос-249/1", в якому просив суд зобов`язати відповідача повернути у розпорядження держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області земельну ділянку сільськогосподарського призначення, площею 13 га, яка розташована на території Старомайорської сільської ради Великоновосілківського району Донецької області та перебувала у постійному користуванні ОСОБА_2 , відповідно до державного акту на право постійного користування землею серія НОМЕР_2 , виданого на підставі рішення Великоновосілківської районної ради народних депутатів Донецької області від 20.01.1993р.

В обгрунтування позову прокурор посилається на те, що 20.01.1993 ОСОБА_2 отримав земельну ділянку на підставі державного акту на право постійного користування землею та 23.11.1993 зареєстрував фермерське господарство "Колос-249/1". Далі прокурор зазначає про те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер, втім, з квітня 2014 року та по теперішній час ФГ "Колос-249/1" продовжує використовувати спірну земельну ділянку на праві постійного користування , але належі правові підстави для цього відсутні. В позові прокурор, посилаючись на приписи ст.ст.19,20, 23 Закону України «Про фермерське господарство», ст.ст.1216, 1218 Цивільного кодексу України, ст.92 Земельного кодексу України, вказує на те, що дія державного акту на право постійного користування землею фактично припинилась ІНФОРМАЦІЯ_1 зі смертю засновника ФГ «Колос-249/1» - ОСОБА_2 , належне йому право постійного користування землею до спадкоємців не перейшло. На підставі наведеного, прокурор вважає, що ФГ «Колос-249/1» згідно вимог ст.1212 Цивільного кодексу України, зобов`язане повернути спірну земельну ділянку в розпорядження держави.

Рішенням господарського суду Донецької області від 15.04.2019 у справі №905/2262/18 в задоволенні позовних вимог відмовлено.

В наведеному рішенні суд першої інстанції дійшов висновку про те, що надання ОСОБА_2 в довічне успадковуване користування земельної ділянки для ведення селянського господарства за рішенням Великоновосілківської районної ради народних депутатів від 29.02.1992, узгоджувалось з приписами чинного на той час законодавства. Місцевий господарський суд врахував, що Фермерське господарство "Колос-249/1" з квітня 2014 року продовжує користуватися земельною ділянкою, яка була надана померлому чоловіку керівника господарства в постійне пожиттєве користування і з правом успадкування; дружина померлого прийняла спадщину на законних підставах, у тому числі і щодо постійного спадкоємного користування земельною ділянкою площею 13,0 га; фермерське господарство виплачувало податки у повному обсязі протягом усіх років користування. Також господарський суд Донецької області вказав на те, що в ст.412 Цивільного кодексу України відсутня така підстава для припинення права користування земельною ділянкою як «смерть землекористувача». На підставі викладеного, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову прокурора.

Прокурор із вказаним рішенням не погодився та звернувся до Східного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить це рішення скасувати та прийняти нове, яким позов задовольнити.

В апеляційній скарзі прокурор не погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що ОСОБА_2 отримав земельну ділянку у довічне успадковуване користування, оскільки рішенням Великоновосілківської районної ради від 20.01.1993 змінено рішення районної ради від 29.02.1992 «Щодо надання земель ОСОБА_2 для ведення фермерського господарства» та вирішено надати ОСОБА_2 земельну ділянку у постійне користування, тобто, вже без довічного успадковуваного користування. Прокурор вказує на те, що ОСОБА_2 не скористався наданим йому правом на переоформлення права постійного користування землею відповідно до п.6 розділу Х «Перехідні положення» Земельного кодексу України, а тому після його смерті право землекористування припинилось. Крім того, прокурор зазначає про те, що суд першої інстанції не надав оцінки акту перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 08.08.2019, складеному управлінням з контролю за використанням та охороною земель Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області та не прийняв до уваги, що вказаним управлінням складено також припис про звільнення громадянкою ОСОБА_1 земельної ділянки.

Відповідач надав суду відзив на апеляційну скаргу, в якому проти доводів апеляційної скарги заперечує, вважає рішення суду першої інстанції законним та обгрунтованим, прийнятим із правильним застосуванням норм матеріального права. Відповідач зазначає про те, що прокурором не доведено факт використання ФГ «Колос-249/1» земельної ділянки без належних правових підстав. Просить апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду - без змін.

Позивач відзив на апеляційну скаргу суду не надав.

В судове засідання 01.08.2019 позивач свого представника не направив, хоча належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення.

Відповідно до ч.12 ст.270 ГПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Оскільки судом апеляційної інстанції створено всі необхідні умови для реалізації позивачем своїх процесуальних прав, належним чином повідомлено позивачем про час та місце розгляду справи, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника позивача.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення прокурора та представника відповідача, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду встановила наступне.

Рішенням Великоновосілківської районної ради народних депутатів Донецької області від 29.02.1992 громадянину ОСОБА_2 надано в довічне успадковуване користування для ведення селянського господарства земельну ділянку площею 13,0 га, у тому числі ріллі - 13,0 га, у відповідності з проектом відведення (а.с.136 т.1).

Вказане рішення містить посилання на ст.ст.5, 6, 7 Закону України "Про селянське (фермерське) господарство", ст.ст.18, 31, 50, 51, 52 Земельного кодексу України.

На підставі зазначеного рішення, ОСОБА_2 отримав державний акт на право постійного користування землею серія НОМЕР_2 (а.с.22-24 т.1), яким посвідчено його безстрокове, безоплатне та успадковуване право користування земельною ділянкою, площею 13 га.

Рішенням Великоновосілківської районної ради народних депутатів Донецької області від 20.01.1993 внесено зміни до рішення Великоновосілківської районної ради народних депутатів Донецької області від 29.02.1992 та викладеного його в наступній редакції: "Надати громадянину ОСОБА_2 в постійне користування для ведення фермерського господарства земельну ділянку площею 13,0 га, у тому числі ріллі - 13,0 га згідно проекту, розробленого УкрНДІземпроект (а.с.21 т.1).В наведеному рішенні 1993 року вказано про те, що 13.03.1992 року прийнято Земельний кодекс України в новій редакції, в якому відсутнє поняття - «надання земель в пожиттєве успадковуване володіння».

23.11.1993 ОСОБА_2 заснував фермерське господарство "Колос-249/1", що підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців (а.с.41 т.1) та п.3 Статуту ФГ «Колос-249/1» (а.с.33 т.1).

Відповідно до п.4 Статуту ФГ «Колос-249/1»,зареєстрованому 08.02.2013 головою господарства є ОСОБА_1 . Членами господарства є: ОСОБА_2 - засновник та ОСОБА_1 - дружина засновника( а.с. 32;33 т.1).

Отже, до смерті засновника господарства, його дружина ОСОБА_3 стала членом та головою цього господарства.

Кадастровий номер спірній земельній ділянці не присвоєно, дані про неї до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно не внесено, що підтверджується листом Міськрайонного управління у Великоновосілківському районі та м. Донецьку ГУ Держгеокадастру у Донецькій області №1053/112-18 від 12.07.2018 (а.с.18 т.1).

ІНФОРМАЦІЯ_1 засновник ФГ «Колос -249/1» помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть № НОМЕР_3 (а.с.114 т.1).

Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб станом на 30.05.2018, ОСОБА_1 (дружина ОСОБА_2 ) є головою ФГ «Колос-249/1» (а.с.28 т.1).

За інформацією Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області (лист №1875/10/05-99-49-10 від 04.06.2018) ФГ «Колос-249/1» є діючим підпиємством та своєчасно сплачує податки (а.с.31 т.1).

До матеріалів справи додано докази сплати ФГ «Колос-249/1» земельного податку у 2015-2018 роках (а.с.43-70 т.1).

До матеріалів справи прокурором надано акт обстеження земельної ділянки №1 від 12.06.2018Б складений Старомайорською сільською радою, яким зафіксовано факт використання ОСОБА_1 (як користувачем на підставі державного акту про право постійного користування НОМЕР_2 ) земельної ділянки для вирощування сільськогосподарських культур (а.с.75 т.1).

Прокурором також надано акт №287-ДК/345/АП/08/01-18 від 08.08.2018 та акт обстеження земельної ділянки №287-ДК/297/АО/10/01/-18 від 08.08.2018 складені Управлінням з контролю за використанням та охороною земель Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області за результатами перевірки дотримання вимог земельного законодавства(а.с.80 -81, 86-87 т.1).

Вказаним актом зафіксовано, що земельна ділянка сільськогосподарського призначення державної форми власності площею 13,00 га, що розташована за межами населених пунктів на території Старомайорської сільської ради Великоновосілківського району Донецької області, самовільно зайнята та засіяна (люцерною, третікале та соняшником) громадянкою ОСОБА_1 , що є порушенням ст.ст. 125, 126 ЗК України.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення №287-ДК/0122П/07/01/-18 від 08.08.2018 та постанови про накладення адміністративного стягнення №287-ДК/0126По/08/01/-18 від 21.08.2018 ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за самовільне зайняття земельної ділянки (а.с.82-84, 88-93 т.1).

Також Управлінням з контролю за використанням та охороною земель Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області складено припис №287-ДК/0176Пр/03/01/-18 від 21.08.2018 про звільнення ОСОБА_1 земельної ділянки, що самовільно зайнята (а.с.94-95 т.1).

Прокурор, звертаючись до суду з цим позовом, посилається на те, що з квітня 2014 року та по теперішній час ФГ "Колос-249/1" продовжує використовувати спірну земельну ділянку на праві постійного користування без належних для цього підстав, у зв`язку з чим вона підлягає поверненню у розпорядження держави на підставі ст.1212 Цивільного кодексу України.

Судова колегія враховує наступне.

Специфіка даного спору полягає в тому, що правовідношення сторін регулювалися як нормативними актами, які на даний час втратили чинність (ЗУ "Про селянське (фермерське) господарство", ЗКУ ред. 1990 року); так і нормативними актами, які в період дії спірних правовідносин були визнані неконституційними (п. 6 розділу Х Перехідні положення Земельного кодексу України ред. 2001 року).

Відповідно до ст. 2 Закону України "Про селянське (фермерське) господарство" (в редакцій, чинній на дату створення ФГ «Колос-249/1»), селянське (фермерське) господарство є формою підприємництва громадян України, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, займатися її переробкою та реалізацією.

Членами селянського (фермерського) господарства можуть бути подружжя, їх батьки, діти, які досягли 16-річного віку, та інші родичі, які об`єдналися для роботи в цьому господарстві. Головою селянського (фермерського) господарства є його засновник або особа, яка є його правонаступником.

Згідно з ч. 1, ст. 5 Закону України "Про селянське (фермерське) господарство" (у редакції, чинній на дату створення ФГ «Колос-249/1») земельні ділянки для ведення селянського (фермерського) господарства надаються громадянам за їх бажанням у довічне успадковуване володіння, приватну власність або в оренду. Надання земельної ділянки у довічне успадковуване володіння, приватну власність або в оренду здійснюється із земель запасу, а також земель, вилучених у порядку, визначеному у пункті 1 статті 7 цього Закону.

Громадяни, які виявили бажання вести селянське (фермерське) господарство (включаючи й тих, хто переїздить з іншої місцевості), для одержання земельної ділянки у довічне успадковуване володіння, у власність або в оренду подають до районної, міської, в адміністративному підпорядкуванні якої є район, Ради народних депутатів за місцеположенням земельної ділянки заяву, яку підписує голова селянського (фермерського) господарства, що створюється (ч.4 ст.5 Закону України "Про селянське (фермерське) господарство" у відповідній редакції).

Рішення про надання земель громадянам для ведення селянського (фермерського) господарства або про відмову у наданні землі районні, міські, в адміністративному підпорядкуванні яких є район, Ради народних депутатів приймають на найближчій сесії (п. 3. ч. 5 ст. 5 Закону України "Про селянське (фермерське) господарство" у відповідній редакції)

Відповідно до ч. 1 ст. 23, ст. 47 Земельного кодексу України 1990 року, право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів; землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для потреб сільського господарства або призначені для цих цілей.

Згідно ч.1 ст.8 Закону України "Про селянське (фермерське) господарство" (у редакції, чинній на дату створення ФГ «Колос-249/1»), після одержання державного акта на право довічного успадковуваного володіння землею селянське (фермерське) господарство підлягає державній реєстрації в районній, міській Раді народних депутатів, що надала земельну ділянку у довічне успадковуване володіння…

За приписами ч.2 ст.8 "Про селянське (фермерське) господарство" (у редакції, чинній на дату створення позивача), після відведення земельної ділянки і одержання державного акту на право довічного успадковуваного володіння землею та державної реєстрації, селянське (фермерське) господарство набуває статусу юридичної особи.

Отже, зазначеними вище законодавчими нормами, які діяли на час створення ФГ «Колос-247/1» встановлено особливий порядок створення таких юридичних осіб як фермерське господарство.

Особливостями правового статусу фермерського (селянського) господарства є те, що :

- їх засновниками та учасниками (членами) можуть бути виключно громадяни України;

- для створення фермерського господарства як юридичної особи громадянин України повинен спочатку отримати у користування або власність земельну ділянку з цільовим призначенням «для ведення фермерського господарства», а потім вже зареєструвати фермерське господарство;

- з моменту створення фермерського (селянського) господарства воно набуває виключне право на використання земельної ділянки, яка була надана громадянину України - його голові (засновнику) на будь-якому праві для ведення фермерського господарства.

Таким чином, законодавець встановив спеціальну мету надання земельної ділянки у довічне успадковуване володіння - для створення фермерського (селянського) господарства, а також закріпив у законі неможливість створення фермерського (селянського) господарства без отримання землі на праві власності, оренди чи довічного успадковуваного володіння.

З наведених вище положень законодавства вбачається, що можливість реалізації громадянином права на створення фермерського господарства безпосередньо пов`язана з отриманням ним, зокрема, права користування земельною ділянкою, що є передумовою для державної реєстрації останнього.

Одержання земельної ділянки є обов`язковою передумовою для набуття селянським (фермерським) господарством правосуб`єктності.

Отже, після державної реєстрації фермерського господарства у правовідносинах користування земельними ділянками, наданими на підставі Закону України «Про селянське (фермерське) господарство», відбувається фактична заміна землекористувача, й обов`язки користувача земельної ділянки переходять до фермерського господарства з моменту його державної реєстрації.

Вказане узгоджується з правовими висновками, які були неодноразово зазначені Великою Палатою Верховного Суду в постановах від 31.10.2018 у справі №677/1865/16, від 16.01.2019 у справі №483/1863/17, від 13.03.2019 у справі №691/1148/17, від 27.03.2019 у справі №376/331/16.

Як свідчать матеріали справи, ФГ «Колос-249/1» (відповідач) було зареєстровано ОСОБА_2 23.11.1993 після отримання останнім (як засновником фермерського господарства) державного акту на право постійного користування землею серія НОМЕР_2 , виданого на підставі рішення Великоновосілківської районної ради народних депутатів Донецької області від 29.02.1992.

Таким чином, при створенні ФГ «Колос-249/1» було дотримано положення діючого на той час Закону України "Про селянське (фермерське) господарство" щодо порядку створення фермерського господарства.

Відповідно до п.30 Статуту ФГ «Колос-249/1» до складу майна господарства входить, зокрема, право користування землею.

Земельна ділянка була надана ОСОБА_2 саме для ведення фермерського (селянського) господарства, що підтверджується змістом вказаного вище рішення районної ради народних депутатів та державного акту на право постійного користування землею.

При цьому, ОСОБА_2 як суб`єкт права постійного користування земельною ділянкою в силу спеціальних приписів Закону України «Про селянське (фермерське) господарство» не мав права використовувати цю земельну ділянку самостійно, у зв`язку з чим виконав свій обов`язок щодо цільового використання земельної ділянки створеним ним Фермерським господарством «Колос-249/1».

Чинне на час створення фермерського господарства законодавство не визначало порядок подальшого переходу та реєстрації речового права на земельну ділянку, надану її засновку за фермерським господарством, а також не встановлювало обов`язку здійснити державну реєстрацію (перереєстрацію) права на цю земельну ділянку за фермерським господарством.

Разом із тим, особливості правового статусу фермерського господарства свідчать про те, що з моменту його створення фермерське господарство отримує право на користування землею, що була надана громадянину - його засновнику, без укладення договору між цим громадянином та фермерським господарством.

Отже, ФГ «Колос-249/1» є землекористувачем з часу реєстрації фермерського господарства.

Враховуючи мету надання земельної ділянки, судова колегія приходить до висновку, що з 23.11.1993 року створене громадянином України ОСОБА_2 Фермерське господарство «Колос-249/1» виконувало обов`язки землекористувача земельної ділянки площею 13 га, розташованої за межами населених пунктів на території Старомайорської сільської ради Великоновосілківського району Донецької області.

Враховуючизазначену вище правову позицію Великої Палати Верховного Суду, після державної реєстрації ФГ «Колос-249/1», останній набув право постійного користування спірною земельною ділянкою.

Пунктом 10 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про Державний земельний кадастр" № 3613-VI, встановлено, що документи, якими було посвідчено право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, видані до набрання чинності цим Законом, є дійсними.

Судова колегія звертає увагу, що після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 (свідоцтво про смерть 12.03.2014, а.с.114), право постійного користування фермерського господарства згідно державного акту на право постійного користування землею НОМЕР_2 не припинилось, оскільки на цю дату ФГ «Колос-249/1» набуло права постійного користування земельною ділянкою відповідно до наведених норм Закону України «Про селянське (фермерське) господарство».

Про вказане свідчить також виконанням ФГ «Колос-249/1» обов`язків землекористувача, зокрема, зі сплати податків у 2015-2018 роках (а.с.43- 70 т.1).

Право користування земельною ділянкою зберігається за фермерським господарством до моменту припинення його діяльності.Підстави припинення діяльності Селянського (фермерського ) господарства встановлено в ст. 29 Закону № 2009-XII.

Смерть засновника не є підставою для припиненення діяльності господарства, тоді як позбавлення фермерського господарства земельної ділянки має наслідком припинення його діяльності( що випливає із змісту наведеної вище норми права).

Відповідно до ст. 396 ЦК України , особа , яка має речове право на чуже майно, зокрема право володіння, має право на захист, цього права, у тому числі і від власника майна.

Право постійного користування не може бути звужене. Земельні ділянки одержані засновником для створення селянського (фермерського) господарства не є земельними ділянками цієї особи.

Частина 3 статті 3 Закону передбачає, що держава гарантує дотримання і захист майнових та інших прав і законних інтересів селянського(фермерського) господарства.

Втручання в господарську або іншу діяльність господарства з боку державних чи інших органів, а також службових осіб не допускається.

Приймаючи до уваги загальне тлумачення щодо способу існування речового права у часі, викладене у рішенні КСУ від 22.09.2005 № %-рп/2005 у справі № 1-17/2005, колегія суддів приймає до уваги, що право постійного користування, що належить господарству може бути переоформлене тільки за бажанням користувача. Таке переоформлення не є обов`язковим.

При цьому, обставини щодо успадкування права постійного користування земельною ділянкою на підставі ст.ст.1216, 1218 Цивільного кодексу України стосуються фізичних осіб - дружини засновника ФГ «Колос-249/1» - ОСОБА_1 та членів його сім`ї. Натомість, відповідачем у цій справі є ФГ «Колос-249/1».

Тобто, у справі, яка розглядається, встановлюється факт переходу прав землекористувача від громадянина, на ім`я якого видався державний акт, до селянського (фермерського) господарства.

Отже, доводи прокурора в позові та в апеляційній скарзі щодо обставин переходу спадщини (зокрема, чи є право постійного користування успадковуваним) не досліджуються в межах розгляду цієї справи, оскільки не стосуються юридичної особи - ФГ «Колос-249/1».

Судова колегія приймає до уваги, що право землекористувача (відповідача) використовувати спірну земельну ділянку на підставі акту на постійне користування землею становило «майно», яке підпадає під захист статті 1 Першого Протоколу «див., рішення від 24.06.2003 року у справі «Стретч проти Сполученого Королівства», заява №44277/98, п.п.32-35).

У справі «Рисовський проти України» від 20.10.2011, Європейський суд з прав людини наголосив, що одноосібний власник може вважати себе потерпілим від втручання в його особисті права за статтею 1 Першого Протоколу в результаті дій, спрямованих проти нього.

Заяви прокурора про безпідставне користування спірною земельною ділянкою відповідачем є фактично «позбавленням» його власності в розумінні статті 1 Першого протоколу та ця дія, фактично анулює юридичну підставу, на якій виникло первісне право користування на землю, становить втручання в зазначене право.

У будь-якому випадку цей захід повинен бути законним і спрямованим на досягнення справедливого балансу між інтересами суспільства та інтересами землекористувача (див. Рішення у справі «Стретч проти Сполученого Королівства» та справі «Рисовський проти України»).

Будь-яке втручання держави у власність має відповідати вимозі про наявність законної мети - інтересів суспільства ( ч.1 ст.1 Першого Протоколу до Конвенції).

Інтереси суспільства відображені в ст.ст.3, 9, 14 Закону України «Про селянське (фермерське) господарство».

Отже, відповідач має всі законні сподівання на мирне володіння спірною земельною ділянкою.

Разом із тим, судова колегія враховує, що на даний час ОСОБА_1 є керівником та головою ФГ «Колос-249/1», що підтверджується даними Єдиного реєстру юридичних осіб (а.с.28 т.1) та п.4 Статуту господарства (а.с.33 т.1).

Членами сім`ї фермера ОСОБА_1 є чотири (в тому числі три неповнолітніх) дитини, які є потерпілими від Чорнобильської катастрофи. Вказане підтверджується відповідною довідкою про список багатодітних сімей Великоновосілківського району та посвідченнями дітей, які потерпіли від Чорнобильської катастрофи (а.с.112, 113 т.1).

Судова колегія вважає, що правове становище діючого фермерського господарства, в тому числі, майнова основа господарства, повинно залишатися стабільним незалежно від припинення участі в його діяльності окремих його членів в силу об`єктивної неможливості, зокрема, смерті.

Статтею 14 Закону України «Про селянське (фермерське) господарство» (в редакції, чинній на час створення ФГ «Колос-249/1»), передбачалося, що майно селянського (фермерського) господарства перебуває під захистом держави нарівні з іншими формами власності.

Право фермерського господарства на земельну ділянку його засновника не є об`єктом державної реєстрації, відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», а тому не є речовим правом господарства.

За своєю юридичною природою право фермерського господарства на земельну ділянку його засновника слід розглядати як охоронюваний законом інтерес фермерського господарства у розумінні, викладеному у рішенні Конституційного Суду України №18-рп/2004 від 01.12.2004.

Згідно з вказаним рішенням, поняття «охоронюваний законом інтерес», що вживається в законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям «права» треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Отже, з моменту створення фермерського господарства у нього виникає охоронюваний законом інтерес у використанні землі його засновника, який є правовою підставою для правомірного використання цієї землі фермерським господарством.

При цьому, з моменту виникнення у фермерського господарства охоронюваного законом інтересу щодо використання земельної ділянки його засновника, до фермерського господарства переходять правомочності володіння і користування та юридичні обов`язки щодо використання земельної ділянки.

Чинне на час створення ФГ «Колос-249/1» законодавство передбачало, що державний акт на право постійного користування землею оформлюється на ім`я голови (посадової особи) селянського фермерського господарства.

Отже, державний акт на право постійного користування землею, виданий на ім`я засновника - ОСОБА_2 є тим документом, який закріплює речове право (законний інтерес) ФГ «Колос-249/1» на використання спірної земельної ділянки, відповідно до вимог законодавства, що діяло на момент виникнення речового права.

Судова колегія також враховує, що відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод підлягає застосуванню для захисту правомірних очікувань щодо певного стану речей (у майбутньому), оскільки їх можна вважати складовою частиною майна.

Враховуючи наведене, юридичний факт державної реєстрації ФГ «Колос-249/1» тим самим надає фермерському господарству правомірне очікування набуття ним з моменту державної реєстрації права володіння та користування земельною ділянкою, наданою його засновнику для ведення селянського (фермерського) господарства і ці права можуть бути об`єктом захисту у розумінні статті 15 Цивільного кодексу України.

З огляду на викладене, судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову про повернення спірної земельної ділянки у розпорядження держави.

В апеляційній скарзі прокурор зазначає про те, що суд першої інстанції не надав оцінки акту перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 08.08.2019, складеному управлінням з контролю за використанням та охороною земель Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області та не прийняв до уваги, що вказаним управлінням складено припис про звільнення ОСОБА_1 земельної ділянки.

Вказані доводи прокурора не спростовують висновки суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки вказані документи складені Головним управлінням Держгеокадастру у Донецькій області стосовно громадянки ОСОБА_1 та не є належним доказом на підтвердження факту неправомірного користування земельною ділянкою ФГ «Колос-249/1».

Приймаючи до уваги всі наведені обставини в їх сукупності, судова колегія дійшла висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, що є підставою для залишення апеляційної скарги прокурора без задоволення, а рішення господарського суду Донецької області від 15.04.2019 року у справі №905/2262/18 - без змін.

З урахуванням приписів статті 129 ГПК України, витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на прокурора.

Враховуючи викладене, керуючись ст.270, п.1 ч.1 ст. 275, ст.ст.276, 282, Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення

Рішення господарського суду Донецької області від 15.04.2019 року у справі №905/2262/18 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду в порядку ст.ст.287-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 06.08.2019р.

Головуючий суддя О.Є. Медуниця

Суддя С.В. Барбашова

Суддя Л.Ф. Чернота