УХВАЛА

м. Київ

09.08.2019Справа № 910/17150/18

За заявоюДержавного підприємства "Наш Дім"
провідстрочення виконання рішення
у справі № 910/17150/18
за позовомДочірнього підприємства "КиївГазЕнерджи"
доДержавного підприємства "Наш Дім"
простягнення 170 260, 91 грн
Суддя Підченко Ю.О.
Секретар судового засідання Лемішко Д.А.

Представники сторін:
від позивача:Курганов Д.О. - представник за довіреністю;
від заявника (відповідача):Дьоміна С.С. - представник за довіреністю.

ВСТАНОВИВ:

Дочірнє підприємство "КиївГазЕнерджи" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Державного підприємства "Наш дім" про стягнення 170 260, 91 грн основного боргу.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 15.02.2019 у справі № 910/17150/18 позовні вимоги Дочірнього підприємства "КИЇВГАЗЕНЕРДЖИ" задоволено повністю. Стягнуто з Державного підприємства "Наш дім" на користь Дочірнього підприємства "КИЇВГАЗЕНЕРДЖИ" основний борг в розмірі 170 260, 91 грн та витрати зі сплати судового збору в розмірі 2 553, 91 грн.

15.03.2019 на виконання вказаного рішення Господарським судом міста Києва видано відповідний наказ.

Відповідно до Постанови Північного апеляційного господарського суду від 03.06.2019 Апеляційну скаргу Державного підприємства "Наш дім" на рішення Господарського суду міста Києва від 15.02.2019 у справі № 910/17150/18 залишено без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 15.02.2019 у справі № 910/17150/18 - без змін.

16.07.2019 р. через загальний відділ діловодства Господарського суду міста Києва від Державного підприємства "Наш Дім" надійшла заява про відстрочення виконання рішення суду від 15.02.2019 по справі № 910/17150/18 на один рік.

Згідно з ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.07.2019 вказану заяву прийнято до розгляду та призначено до розгляду в судовому засіданні 09.08.2019.

23.07.2019 через загальний відділ діловодства суду від ДП "КиївГазЕнерджи" надійшли письмові заперечення на заяву про відстрочення виконання рішення Господарського суду міста Києва від 15.02.2019 по справі № 910/17150/18.

Безпосередньо в судовому засіданні 09.08.2019 представник відповідача наполягав на задоволенні заяви про відстрочку виконання рішення, а представник відповідача проти вказаної заяви заперечував у повному обсязі.

Розглянувши заяву Державного підприємства "Наш Дім" про відстрочку виконання рішення, заслухавши пояснення сторін, господарський суд встановив.

Заяву мотивовано тим, що ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.06.2010 порушено провадження у справі № 50/371-Б про банкрутство ДП «Наш дім».

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.04.2019 року по справі №50/371-6 про банкрутство ДП «Наш дім» (повний текст зазначеної Ухвали викладено в ЄДРСР) задоволено клопотання керуючого санацією Державного підприємства «Наш дім» арбітражного керуючого Козловської Діани Валеріївни про затвердження змін до плану санації. Затверджено зміни до плану санації Державного підприємства "Наш дім", погоджені Загальними зборами кредиторів Державного підприємства "Наш дім", що відображено в Протоколі від 21.01.2019 року №17 та погоджені Міністерством економіки та торгівлі України згідно з листом №3242-10/13856-07 від 02.04.2019 (далі - План санації).

План санації ДП «Наш дім» чітко визначає заходи з відновлення платоспроможності боржника, черговість та строки їх виконання.

В розділі VIII (Прогноз соціально-економічних наслідків проведеної санації) Плану санації задекларована наступна мета заходів: «Внаслідок проведеної санації боржник - ДП «НАШ ДІМ» має стати фінансово платоспроможним, розрахуватися з конкурсними кредиторами і поточними кредиторами та вийти на беззбитковий рівень господарювання.».

Крім того заявник стверджує, що виконання рішення суду до виконання Плану санації призведе до вкрай негативних наслідків - порушить виконання затвердженого органом управління (Міністерством економічного розвитку і торгівлі України) та Господарським судом м. Києва Плану санації державного підприємства «Наш дім», що сприятиме збільшенню рівня збитковості підприємства та негативних наслідків для його кредиторів.

На думку відповідача, виконання рішення суду до виконання Плану санації суперечитиме ст. 18 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» в редакції до 19.01.2013 року, що застосовується в процедурах банкрутства ДП «Наш дім», а також ст. ст. 28, 29 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» в редакції з 19.01.2013 року.

У свою чергу, позивач вважає, що знаходження ДП «Наш дім» в процедурі санації не перешкоджає виконанню рішенню суду, а відповідачем не надано жодних доказів, що рішення буде виконано після спливу терміну відстрочки. У той же час, позивач вимагає стягнення з відповідача заборгованості тільки на виконання рішення у даній справі, а не всієї суми дебіторської заборгованості, що обліковується за боржником.

Відповідно до ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Статтею 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" передбачено, що судові рішення, які набрали законної сили, є обов`язковими до виконання усіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Статтею 326 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Виконання судового рішення здійснюється на підставі наказу, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції (ч.1 ст. 237 Господарського кодексу України).

Згідно з мотивувальною частиною рішення Конституційного Суду України №16-рп/2009 від 30.06.2009 р., виконання всіма суб`єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової держави.

Конституційний Суд України неодноразово зазначав, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (п. 2 мотивувальної частини рішення від 13.12.2012 р. Конституційного суду України по справі №18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (п. 3 мотивувальної частини рішення від 25.04.2012 р. Конституційного суду України по справі №11-рп/2012). Аналогічну позицію наведено в рішенні від 26.06.2013р. Конституційного Суду України по справі №1 7/2013.

Виходячи з того, що згідно із ст. 1 Конституції України Україна є правовою державою, обов`язковість виконання судових рішень є обов`язковою гарантією, дотримання якої є визначальним для утвердження авторитету України.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і неупередженим судом. У рішенні Європейського суду з прав людини від 20.07.2004 р. по справі "Шмалько проти України" (заява №60750/00) зазначено, що для цілей ст. 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід`ємна частина "судового розгляду". У рішенні від 17.05.2005 р. по справі "Чіжов проти України" (заява №6962/02) Європейський суд з прав людини зазначив, що позитивним обов`язком держави є організація системи виконання рішень таким чином, щоб переконатися, що неналежне зволікання відсутнє та що система ефективна і законодавчо, і практично, а нездатність державних органів ужити необхідних заходів для виконання рішення позбавляє гарантії, передбаченої параграфом 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

З урахуванням викладеного, відповідно до вимог Конституції України судове рішення по справі № 910/17150/18, яке набрало законної сили, є обов`язковим до виконання та має бути виконане.

Між тим, частиною 1 ст. 331 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Відповідно до частин 3 та 4 ст.331 Господарського процесуального кодексу України підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Приписами ч. 5 ст. 331 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

Пунктом 7.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" №9 від 17.10.2012 р. встановлено, що підставою для відстрочки можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. При цьому слід мати на увазі, що згоди сторін на вжиття заходів, передбачених статтею 121 Господарського процесуального кодексу України, ця стаття не вимагає, і господарський суд законодавчо не обмежений будь-якими конкретними термінами розстрочки виконання рішення.

При цьому, вирішуючи питання про відстрочку виконання рішення господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

У той же час, підставами для задоволення заяви про відстрочку, розстрочку виконання рішення можуть бути обставини, якими його виконання ускладнюється чи видається неможливим.

Господарським процесуальним кодексом України не визначено переліку обставин, які свідчать про неможливість виконання рішення чи ускладнення його виконання, а тому суд повинен оцінювати докази, що підтверджують зазначені обставини та за наявності обставин, які ускладнюють виконання рішення чи унеможливлюють його, господарський суд має право, зокрема, відстрочити виконання рішення, ухвали, постанови.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За приписами ст.ст. 76, 77, 78, 79 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Особа, яка подала заяву про розстрочку або відстрочку виконання рішення, повинна довести наявність обставин, що ускладнюють або роблять неможливим виконання рішення господарського суду у даній справі.

У той же час, доказів відсутності грошових коштів для погашення заборгованості за рішенням суду від 15.02.2019 р. по справі № 910/17150/18 відповідачем не надано.

Крім того, для надання відстрочки відповідач має навести та обґрунтувати обставини можливості виконання рішення суду після настання строку відстрочки, однак ДП «Наш дім» не надано жодного доказу в підтвердження наявності підстав для надання відстрочки саме на 1 рік та можливості виконання судового рішення після спливу відстрочки.

Таким чином, відповідачем не надано жодних належних доказів на підтвердження обставин, що істотно ускладнюють виконання рішення або робить його неможливим, а знаходження відповідача в процедурі санації не є тими виключними обставинами, які б давали підстави для відстрочення виконання рішення суду.

З огляду на наведені вище обставини суд дійшов висновку про відмову в задоволенні заяви Державного підприємства "Наш Дім" про відстрочку виконання рішення Господарського суду міста Києва від 15.02.2019 по справі № 910/17150/18 на один рік.

За таких обставин, керуючись ст.ст. 234, 331 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

1. У задоволенні заяви Державного підприємства "Наш Дім" про відстрочку виконання рішення Господарського суду міста Києва від 15.02.2019 по справі № 910/17150/18 на один рік відмовити повністю.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський протягом десяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст ухвали буде складено 14.08.2019 року.

Суддя Ю.О. Підченко