РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

14.08.2019Справа № 910/7963/19
Господарський суд міста Києва у складі судді Грєхової О.А., розглянувши у спрощеному позовному провадженні справу

за позовом Моторного (транспортного) страхового бюро України

до Приватного акціонерного товариства «Просто-Страхування»

про стягнення 31 907,21 грн.

Без повідомлення (виклику) сторін.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Моторне (транспортне) страхове бюро України звернулось до Господарського суду міста Києва із позовними вимогами до Приватного акціонерного товариства «Просто-Страхування» про стягнення 31 907,21 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на підставі пп. а п. 41.1 ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» позивачем виплачено відшкодування власнику пошкодженого автомобіля марки «Toyota Camry», д.н.з. НОМЕР_1 , а тому, відповідно до ст. 993 Цивільного кодексу України та ст. 27 Закону України «Про страхування», позивач отримав право зворотної вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду. Оскільки цивільна відповідальність власника транспортного засобу - «Deawoo Lanos», д.н.з. НОМЕР_2 , водій якого є винним у скоєнні ДТП, застрахована відповідачем, позивач направив останньому заяву про відшкодування шкоди. Відповідач вказану заяву не задовольнив, у зв`язку з чим позивач звернувся з даним позовом до суду.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.06.2019 позовну заяву прийнято судом до розгляду та відкрито провадження у справі № 910/7963/19. Приймаючи до уваги малозначність справи в розумінні частини 5 статті 12 Господарського процесуального кодексу України, враховуючи ціну позову, характер спірних правовідносин та предмет доказування, господарським судом вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, у зв`язку з чим надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву, а позивачу - для подання відповіді на відзив.

02.07.2019 представником відповідача подано відзив на позовну заяву, у якому відповідач, заперечуючи проти позову, зазначає, що в порушення п. 35.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», жоден з учасників ДТП не звертався до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування, позивач в свою чергу, звернувся до відповідача із претензією лише 05.03.2018, тобто майже через сім років після ДТП.

При цьому, відповідач зазначає, що оскільки цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «Deawoo Lanos», д.н.з. НОМЕР_2 на момент настання ДТП була застрахована в АТ «Просто-Страхування», у позивача були відсутні правові підстави для виплати страхового відшкодування по вищезазначеній події.

Також, у відзиві на позовну заяву відповідачем подано заяву про застосування строків позовної давності.

Позивач в свою чергу, правом на подання відповіді на відзив не скористався, водночас, 11.07.2019 представником позивача подано заяву про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:

05 грудня 2011 року о 15:30 год. в м. Харків, по вул. Челюскінців, на перехресті з вул. Матюшенко, водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом марки «Deawoo Lanos» д.н.з. НОМЕР_2 , не надав перевагу в русі та допустив зіткнення з автомобілем марки «Toyota Camry» д.н.з. НОМЕР_1 , що рухався по головній дорозі.

Постановою Київського районного суду міста Харкова від 16 грудня 2011 року ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за статтею 124 КпАП України та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 340 грн.

Відповідно до Висновку експертного автотоварознавчого дослідження № 491 від 22.03.2012, вартість відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу марки «Toyota Camry» д.н.з. НОМЕР_1 , з урахування коефіцієнту фізичного зносу, складає 37 223,71 грн.

22.03.2012 власник автомобіля марки «Toyota Camry», д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_2 звернувся до Моторного (транспортного) страхового бюро України (далі - позивач) із заявою про відшкодування оціненої шкоди, заподіяної в результаті ДТП, що сталася 05.12.2011.

Згідно з наказом №1621 від 24.05.2012 відповідно до статті 41 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" Моторним (транспортним) страховим бюро України призначено до виплати ОСОБА_2 31 019,76 грн. за шкоду, заподіяну в результаті ДТП.

На підставі наказу №1621 від 24.05.2012, МТСБУ сплатило суму страхового відшкодування у розмірі 31 019,76 грн. на рахунок ОСОБА_2 , що підтверджується наявною в матеріалах справи копією платіжного доручення №2533 від 28.05.2012.

В подальшому, позивач звернувся до Київського районного суду м. Харкова з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу.

Заочним рішенням Київського районного суду м. Харкова від 12.08.2015 по справі № 640/8148/15-ц позовні вимоги Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних з виплатою страхового відшкодування задоволено.

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 09.11.2015 заочне рішення Київського районного суду м. Харкова від 12.08.2015 року за позовом Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних з виплатою страхового відшкодування скасовано. Справу призначено до розгляду в загальному порядку.

Разом з цим позивачем подано уточнену позовну заяву, відповідно до змісту якої позивач просив суд стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ПрАТ «Просто Страхування» суму страхового відшкодування. В обґрунтування позовних вимог в частині заявленої до стягнення суми виплаченого страхового відшкодування з ПрАТ «Просто Страхування» позивачем зазначено, що відповідно до централізованої бази страхових полісів транспортний засіб НОМЕР_2 станом на 05.12.2011, яким керував ОСОБА_1 був забезпечений полісом серії АВ №034877, оформленим у ПрАТ «Просто Страхування».

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 18.02.2016 по справі № 640/8148/15-ц, залишеним буз змін ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 09.11.2016 у задоволенні позову Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 , Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Просто Страхування» про відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних з виплатою страхового відшкодування відмовлено.

Вказаним рішенням встановлено, що 01.12.2011 між АТ «Просто Страхування» та ОСОБА_1 було укладено договір страхування зі строком з 02.12.2011 по 01.12.2012 р., ліміт відповідальності за шкоду завдану майну 50000 грн., що підтверджується полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності наземних транспортних засобів № АВ/0324877.

Оскільки цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «Daewoo Lanos» ОСОБА_1 на момент настання дорожньо-транспортної пригоди була застрахована в АТ «Просто Страхування», то у МТСБУ не виникло обов`язку здійснювати виплату по вищезазначеній події. Крім того, саме в системі МТСБУ міститься вся необхідна інформація по застрахованим автомобілям та компаніях, в яких вони були застраховані. Ця інформація є відкритою і повинна була бути перевірена МТСБУ під час прийняття рішення про визнання чи не визнання події страховою. МТСБУ взяла на себе обов`язок здійснити незаконну виплату коштів ОСОБА_2 , потерпілому унаслідок ДТП, тим самим позбавивши АТ «Просто Страхування» права самостійно здійснювати розслідування причин та обставин дорожньо-транспортної пригоди.

Постановою Верховного суду від 30.01.2018 у справі № 640/8148/15-ц рішення Київського районного суду міста Харкова від 18 лютого 2016 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 09 листопада 2016 року в частині позову Моторного (транспортного) страхового бюро України до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Просто Страхування» про відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних з виплатою страхового відшкодування, скасовано, провадження в цій частині закрито. Скасовуючи вказані судові рішення Верховний Суд у своїй постанові зазначив, що зазначена справа в частині позовних вимог МТСБУ до ПрАТ «СК «Просто Страхування» про відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних з виплатою страхового відшкодування, не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Предметом даного судового розгляду є вимога МТСБУ до ПрАТ «СК «Просто Страхування» про стягнення 31907,21 грн. страхового відшкодування на підставі ст. 993 Цивільного кодексу України та ст. 27 Закону України «Про страхування», оскільки МТСБУ відповідно до Закону здійснило регламентну виплату за водія транспортного засобу, який спричинив ДТП і, як було встановлено, мав на дату ДТП договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Відповідач, заперечуючи проти задоволення позову у своєму відзиві зазначає, що в порушення п. 35.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», жоден з учасників ДТП не звертався до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування, позивач в свою чергу, звернувся до відповідача із претензією лише 05.03.2018, тобто майже через сім років після ДТП.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.

Згідно зі статтею 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частинами першою та другою статті 1187 Цивільного кодексу України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до пунктів 1, 3 частини 1 статті 1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою, а за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

За змістом вказаних норм, у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципі вини.

05 грудня 2011 року о 15:30 год. В .м. Харків, по вул. Челюскінців, на перехресті з вул. Матюшенко, водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом марки «Deawoo Lanos» д.н.з. НОМЕР_2 , не надав перевагу в русі та допустив зіткнення з автомобілем марки «Toyota Camry» д.н.з. НОМЕР_1 , що рухався по головній дорозі.

Постановою Київського районного суду міста Харкова від 16 грудня 2011 року ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за статтею 124 КУпАП України та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 340 грн.

Відповідно до Висновку експертного автотоварознавчого дослідження № 491 від 22.03.2012, вартість відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу марки «Toyota Camry» д.н.з. НОМЕР_1 , з урахування коефіцієнту фізичного зносу, складає 37 223,71 грн.

22.03.2012 власник автомобіля марки «Toyota Camry», д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_2 звернувся до Моторного (транспортного) страхового бюро України (далі - позивач) із заявою про відшкодування оціненої шкоди, заподіяної в результаті ДТП, що сталася 05.12.2011.

Згідно з наказом №1621 від 24.05.2012 відповідно до статті 41 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" Моторним (транспортним) страховим бюро України призначено до виплати ОСОБА_2 31 019,76 грн. за шкоду, заподіяну в результаті ДТП.

На підставі наказу №1621 від 24.05.2012, МТСБУ сплатило суму страхового відшкодування у розмірі 31 019,76 грн. на рахунок ОСОБА_2 , що підтверджується наявною в матеріалах справи копією платіжного доручення №2533 від 28.05.2012.

Закон України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі - обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності) і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Пунктом 44.1 статті 41 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" унормовано, що МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння:

а) транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі;

б) невстановленим транспортним засобом, крім шкоди, яка заподіяна майну та навколишньому природному середовищу;

в) транспортним засобом, який вийшов з володіння власника не з його вини, а у результаті протиправних дій іншої особи;

г) особами, на яких поширюється дія пункту 13.1 статті 13 цього Закону;

ґ) у разі недостатності коштів та майна страховика - учасника МТСБУ, що визнаний банкрутом та/або ліквідований, для виконання його зобов`язань за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності;

д) у разі надання страхувальником або особою, відповідальність якої застрахована, свого транспортного засобу працівникам міліції та медичним працівникам закладів охорони здоров`я згідно з чинним законодавством;

е) за інших обставин, визначених законодавством про цивільно-правову відповідальність власників наземних транспортних засобів.

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема Листа позивача № 10488/3-2-05 та обставин, зазначених позивачем у позовній заяві, виплата ОСОБА_2 суми страхового відшкодування відбулась на підставі пп. а п. 41.1 ст. 41 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Однак, як вбачається з матеріалів справи, станом на дату ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 була застрахована Приватним акціонерним товариством «Просто-Страхування» згідно з Договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземного транспорту (поліс) №АВ/0324877, що виключає правомірність застосування позивачем пп. а п. 41.1 ст. 41 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

При цьому, пунктами 55.1 та 55.2 статті 55 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" визначено, що з метою організації обміну інформацією про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності та контролю за його здійсненням створюється єдина централізована база даних, яка містить відомості про чинні та припинені договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страхові випадки, що мали місце, транспортні засоби та їх власників.

Оператором єдиної централізованої бази даних є МТСБУ. Користування інформаційними ресурсами єдиної централізованої бази даних є вільним і загальнодоступним, за винятком інформації, яка відповідно до законодавства є інформацією обмеженого доступу.

Відтак, оскільки МТСБУ є оператором централізованої бази даних, яка містить відомості про чинні та припинені договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, позивач зобов`язаний був перевірити наявність у ОСОБА_1 чинного на дату ДПТ Договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземного транспорту (полісу).

Таким чином, оскільки цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 була застрахована Приватним акціонерним товариством «Просто-Страхування» згідно з Договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземного транспорту (поліс) №АВ/0324877, про що, позивач як тримач такої інформації, був обізнаний станом на дату звернення до нього ОСОБА_2 із заявою про виплату страхового відшкодування, у позивача були відсутні правові підстави самостійно виплачувати страхове відшкодування ОСОБА_2 .

Посилання ж позивача на пп. 38.2.3 п. 38.2 ст. 38 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" відповідно до якого, МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страховика, якщо забезпечений транспортний засіб, що заподіяв шкоду, було встановлено та страховик був зобов`язаний, але не виплатив страхове відшкодування у порядку, встановленому цим Законом, судом відхиляються, з огляду на наступне.

Згідно з пунктом 22.1 статті 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Виплата страхового відшкодування за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (порядок, умови, розмір, тощо) регулюється положеннями Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та умовами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності - полісом.

В силу п. 35.1 ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування.

Відповідно до п. 36.1 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик, керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування або про відмову у здійсненні страхового відшкодування. Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку.

Страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його; у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) (п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Таким чином, враховуючи викладене, для отримання страхового відшкодування за договором обов`язкового страхування потерпілий повинен подати страховику за договором обов`язкового страхування заяву на виплату страхового відшкодування у порядку, передбаченому п. 35.1. ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

При цьому, враховуючи положення ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик зобов`язаний не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його; у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05.06.2018 у справі № 910/7449/17 зробила наступний висновок щодо застосування норм права: «Закріплене в положеннях підпункту 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» право страховика за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ відмовити у здійсненні виплати страхового відшкодування у випадку пропуску встановленого строку на звернення до нього із заявою про його виплату не залежить від суб`єкта звернення з відповідною заявою та підлягає застосуванню, в тому числі у випадку, коли з такою заявою звертається не безпосередньо потерпілий, а особа, яка здійснила відшкодування потерпілому завданого внаслідок пошкодження належного йому транспортного засобу збитку на підставі договору добровільного майнового страхування.».

Як вбачається з положень п. 37.1.4 ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, з моменту скоєння ДТП.

Судом встановлено, що дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої було пошкоджено автомобіль марки «Toyota», д.н.з. НОМЕР_1 , сталася 05.12.2011.

Однак, будь-яких доказів звернення як ОСОБА_2 , так і позивача або іншої особи до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування у межах однорічного строку, матеріали справи не містять.

А відтак, у даному випадку, до моменту подання ОСОБА_2 заяви про виплату страхового відшкодування та спливу строку, наданого відповідачу для розгляду такої заяви, останній не вважається зобов`язаним, в зв`язку з чим, посилання позивача на пп. 38.2.3 п. 38.2 ст. 38 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" є необґрунтованими.

Поряд з цим, суд зазначає, що як вбачається з наказу позивача, виплата ОСОБА_2 відбувалась саме на підставі пп. а п. 41.1 ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», що також свідчить про необґрунтованість посилання позивача на пп. 38.2.3 п. 38.2 ст. 38 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Відтак, оскільки виплата позивачем страхового відшкодування була здійснена без наявності на те правових підстав, а також з огляду на відсутність звернень до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування у межах однорічного строку, позовні вимоги є необґрунтованими.

При цьому, суд також відхиляє посилання позивача на положення ст. 993 Цивільного кодексу України та ст. 27 Закону України "Про страхування", з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону України "Про страхування" договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Дана норма кореспондується з положеннями ст. 979 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), якою визначено, що за договором страхування страховик зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити страхувальникові або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 20 Закону України "Про страхування" страховик зобов`язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк.

Статтею 9 вказаного Закону передбачено, що страховою виплатою є грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. Розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством. Страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник.

У ч. 1 ст. 25 Закону України "Про страхування" визначено, що здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

Згідно зі ст. ст. 512, 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою у випадках, встановлених законом.

Таким законом, зокрема, є норми ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України "Про страхування", відповідно до яких до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Тобто у таких правовідносинах відбувається передача (перехід) права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика. Нового зобов`язання з відшкодування збитків при цьому не виникає, оскільки відбувається заміна кредитора: потерпілий (страхувальник) передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. Отже, страховик виступає замість потерпілого у деліктному зобов`язанні.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Новий кредитор набуває прав та обов`язків свого попередника.

Відповідно, заміною кредитора деліктне зобов`язання не припиняється, оскільки відповідальна за спричинену шкоду особа свій обов`язок із відшкодування шкоди не виконала.

Таким чином, страхувальник, який зазнав майнової шкоди в деліктному правовідношенні, набув право вимоги відшкодування до заподіювача. У зв`язку з виплатою страхового відшкодування до страховика перейшло право вимоги (права кредитора, яким у деліктному зобов`язанні є потерпілий) до заподіювача у межах фактичних витрат.

Відтак, основною характерною ознакою суброгації є збереження того зобов`язання, яке виникло із заподіяння шкоди і у зв`язку з яким було виплачене страхове відшкодування, й зміна в ньому кредитора. Натомість регрес - право відповідальної особи, яка здійснила відшкодування шкоди, заподіяної не її діями, звернутися з вимогою про повернення виплаченого до боржника, з вини якого заподіяно шкоду. Регрес характеризується тим, що правовідношення, за яким відповідальна особа здійснила відшкодування, припинилося, у зв`язку з чим і виникло нове - пов`язане саме з регресною вимогою.

Завдання майнової шкоди страхувальнику слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором майнового страхування, в якому кредитором є страхувальник, а боржником - страховик.

Деліктне зобов`язання - первісне, основне зобов`язання, підставою виникнення якого є завдання шкоди. Одержання страхувальником повного відшкодування збитків від особи, яка їх завдала, припиняє деліктне зобов`язання, що тягне за собою припинення обов`язку страховика здійснити страхову виплату (п. 4 ч. 1 ст. 991 ЦК України), але не навпаки.

Виплата страховиком страхувальнику страхового відшкодування є обов`язком страховика за договором (ст. 988 ЦК України). Така виплата не припиняє деліктного зобов`язання і не може вважатися відшкодуванням шкоди потерпілому в цьому зобов`язанні, оскільки страховик у правовідносинах добровільного майнового страхування не є боржником у деліктному зобов`язанні. Тобто заподіювач шкоди залишається зобов`язаним відшкодувати завдану ним шкоду незалежно від того, чи звертався до нього з відповідною вимогою сам потерпілий, чи страховик після виплати потерпілому відшкодування за договором майнового страхування.

Враховуючи викладене, правовідносини, що виникли між сторонами у даній справі не є суброгацією, а відтак положення ст. 993 Цивільного кодексу України та ст. 27 Закону України "Про страхування" у даному випадку застосуванню не підлягають.

В свою чергу, подана відповідачем заява про застосування строків позовної давності залишаться судом без розгляду, оскільки суд відмовляє у задоволенні позовних вимог з огляду на їх необґрунтованість.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За таких обставин, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову у задоволені позовних вимог, з покладенням судового збору на позивача в порядку ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 74, 76-80, 129, 236 - 242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову відмовити повністю.

2. Витрати по сплаті судового збору покласти на позивача.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Згідно з ч. 1 ст. 256 та підпунктом 17.5 пункту 17 Розділу XI «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд протягом двадцяти днів з дня його проголошення.

Повне рішення складено: 14.08.2019.

Суддя О.А. Грєхова