ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

05.08.2019 Справа № 905/1028/19 Господарський суд Донецької області у складі судді Огороднік Д.М., при секретарі судового засідання Папакіній Б.О., розглянувши у судовому засіданні справу

за позовом Акціонерного товариства «Харківський машинобудівний завод «Світло Шахтаря»

до відповідача Приватного акціонерного товариства «Краматорський завод важкого верстатобудування»

про стягнення коштів у розмірі 46500, 00 грн.

За участю представників сторін:

від позивача: адвокат Романченко В.В., свідоцтво №2461 від 19.03.2012;

від відповідача: адвокат Копитова Е.Р., свідоцтво №5024 від 25.04.2018;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Предмет та підстави спору.

На розгляд господарського суду Донецької області передані позовні вимоги Акціонерного товариства «Харківський машинобудівний завод «Світло Шахтаря» до Приватного акціонерного товариства «Краматорський завод важкого верстатобудування» про стягнення коштів на загальну суму 46500, 00 грн, у тому числі 33480,00 грн неустойки та 13020,00 грн штрафу.

Позов обґрунтований тим, що відповідачем порушено зобов`язання за договором поставки № 392/17 від 12.09.2017 в частині строків виконання робіт та постачання товару. На виконання умов договору позивач 03.11.2017 здійснив попереднє перерахування коштів у розмірі 93000, 00 грн, що в свою чергу повинно було бути підставою для виготовлення та передачі відповідачем позивачу товару протягом 75 днів, тобто до 16.01.2018. Відповідач умови договору не виконав, у зв`язку із чим позивач просить стягнути з відповідача штрафні санкції за порушення умов договору.

Правова позиція (заперечення) відповідача.

Відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому заперечує проти заявлених вимог у повному розмірі. Відзив обґрунтований тим, що позивачем недостовірно та не в повному обсязі викладено фактичні обставини справи в частині виконання умов договору поставки №392/17 від 12.09.2017. Порушення строків виконання договору зумовлено тим, що позивачем не було поставлено відповідачу давальницької заготівки, переробка та виготовлення деталі з якої і є предметом договору №392/17 від 12.09.2017.

Відповідачем у листах адресованих позивачу повідомлено про необхідність переміщення строків поставки, яка зумовлена не наданням з боку останнього давальницьких заготівок (повністю оброблених, готових до збірки з заготівкою «кронштейн»). Також листом від 02.02.2018 №23сп/126 відповідач пропонував позивачу «до 15.03.2018 поставити давальницькі заготівки, узгодити строк поставки та підписати додаткову угоду». Окрім того у листі від 14.06.2018 №23тп/828 зазначено, що «строк закінчення виготовлення деталі -15.08.2018, за умови поставки давальницьких виробів до 22.06.2018». Але, позивач проігнорував цю пропозицію та направив претензію від 17.07.2018 №1440 з вимогою про сплату штрафних санкцій, яку відповідач не визнавав. Таким діями, а саме не постачання відповідачу давальницьких заготівок, позивач унеможливив виконання зобов`язань за договором про виготовлення та поставку товару відповідачем.

Нормативно відповідач обґрунтовує свої заперечення ст. 612 Цивільного кодексу України.

Також відповідач вважає, що перебіг позовної давності для стягнення неустойки та штрафу починається зі спливом строку виконання зобов`язань за договором, тобто з 17.01.2017 та закінчується 16.01.2018, а отже заявляє про застосування строків позовної давності передбаченого ст. 258 Цивільного кодексу України.

Хід розгляду справи та процесуальні дії.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 11.06.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №905/1028/19 за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (без проведення судового засідання).

До суду разом із відзивом на позов надійшло клопотання відповідача (вх. № 13239/19 від 04.07.2019) про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Клопотання обґрунтовано тим, що дана справа потребує детального розгляду та з`ясування всіх обставин справи.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 05.07.2019 задоволено клопотання відповідача про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін; судове засідання призначено на 09.07.2019.

Ухвалою суду від 09.07.2019 відкладено судове засідання на 05.08.2019.

У судове засідання 05.08.2019 з`явилися представники позивача та відповідача, правові позиції викладені у заявах по суті спору підтримали у повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, керуючись принципом верховенства права, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд

ВСТАНОВИВ:

Фактичні обставини справи, зміст спірних правовідносин та перевірка їх доказами.

12.09.2017 між Акціонерним товариством «Харківський машинобудівний завод «Світло Шахтаря» (покупець, позивач) та Приватним акціонерним товариством «Краматорський завод важкого верстатобудування» (постачальник, відповідач) підписано договір поставки від 12.09.2017 №392/17, за умовами якого постачальник за заявкою покупця зобов`язується виготовити та поставити (передати у власність) товар, найменування кількість, одиниця виміру, комплектність, ціна та асортимент, строк поставки якого визначений в специфікаціях на кожну окрему партію товару, які є невід`ємними частинами цього договору, а покупець зобов`язується прийняти товар та сплатити за нього на умовах договору.

Відповідно до п. 3.2. договору постачання здійснюється на умовах FCА- ПАТ «КЗВВ» відповідно до вимог Міжнародних правил щодо тлумачення термінів «Інкотермс» /редакція 2010 року/) якщо інше не обумовлено специфікацією. Умови поставки, вказані в специфікації, мають перевагу перед умовами договору. У разі, якщо специфікацією визначено інший базис поставки, витрати та обов`язки сторін визначаються відповідно до зазначеного базису.

Сума договору складається з суми всіх специфікацій, які є невід`ємними частинами цього договору. (п.4.2. договору)

За приписами п. 5.1. договору розрахунки здійснюються за кожну партію товару в безготівковому порядку шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника, вказаний в цьому договорі в два етапи: 50%- попередня оплата протягом 5-ти банківських днів з дати підписання специфікації на підставі виставленого постачальником рахунку; 50%- остаточний розрахунок протягом 5- ти банківських днів після повідомлення про готовність товару до відвантаження зі складу постачальника, якщо інше не передбачено специфікацією.

Відповідно до п. 11.1. договору спори та суперечки, що виникають між сторонами по цьому договору, вирішуються шляхом переговорів.

У випадку неможливості врегулювання спору шляхом переговорів, спір вирішується у судовому порядку за місцем знаходження відповідача. (11.2. договору)

За приписами п. 11.3. договору претензійний порядок вирішення спору є обов`язковим для сторін.

Договір набирає чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін діє до 31.12.2018. Договір не може бути розірваний в односторонньому порядку (п. 12.1. та 12.2. договору)

Згідно з п. 1 специфікації № 1 від 12.09.2017 до договору №392/17 від 12.09.2017 постачальник поставляє покупцю, а покупець сплачує товар: кронштейн кресл. КПД.44.74.000 СБ, у кількості 1 шт, на суму з ПДВ 186000,00 грн.

Пунктом 2 специфікації визначено умови оплати: попередня оплата 50% протягом 5 банківських днів з дати підписання специфікації та отримання рахунку на оплату на електронну пошту; остаточний розрахунок 50% вартості готового товару сплачується покупцем протягом 5 банківських днів з моменту повідомлення щодо готовності товару до відвантаження та отримання рахунку на оплату на електронну пошту.

За умовами п. 3 специфікації строк поставки товару 75 календарних днів і обчислюється від дати зарахування попередньої оплати в розмірі 50% на розрахунковий рахунок постачальника.

Пунктом 6 специфікації погоджено, що покупець надає постачальнику литу заготівку із ст.35ХГСЛ «кронштейн» кресл. КПД.44.74.005 для виготовлення деталі «кронштейн» кресл. КПД.44.74.00 СБ.

На підтвердження виконання позивачем п. 6 Специфікації ним до суду поданий акт приймання передавання до договору №392/17 від 12.09.2017 та специфікації №1 від 12.09.2017, відповідно до якого позивачем переданий відповідачу комплект деталей (ст.35ХГСЛ «кронштейн» кресл. КПД.44.74.005 для виготовлення деталі «кронштейн» кресл. КПД.44.74.00 СБ). (а.с. 24).

Судом досліджений вказаний акт у судовому засіданні, та встановлено, що з поданої до суду копії акту можливо встановити лише день та місяць його складання (12 жовтня) проте у якому році його було складено не вбачається за можливе встановити.

На питання суду поставлене позивачу, стосовно наявності оригіналу такого акту та огляду його у судовому засіданні, позивач вказав, що в матеріалах справи наявна належним чином засвідчена копія акту, а датою складання акту є 12.10.2017.

Позивач у ході судового розгляду справи просив врахувати акт приймання передавання як належний та допустимий доказ яким підтверджується виконання позивачем п. 6 Специфікації та факт передання відповідачу комплекту деталей (ст.35ХГСЛ «кронштейн» кресл. КПД.44.74.005 для виготовлення деталі «кронштейн» кресл. КПД.44.74.00 СБ).

У той же час будь-яких доказів які б могли підтвердити таке твердження позивача до суду не подано.

У ході судового розгляду справи відповідачем висловлено заперечення проти виконання позивачем п. 6 Специфікації та передання комплекту деталей (ст.35ХГСЛ «кронштейн» кресл. КПД.44.74.005 для виготовлення деталі «кронштейн» кресл. КПД.44.74.00 СБ). Також відповідач у судовому засіданні вказав про відсутність у останнього відомостей про підписання такого акту.

Відповідно до ч. 1 статті 78 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Частиною 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. (ч. 2 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України)

За таких обставин, суд дійшов висновку про недоведеність позивачем обставин пов`язаних з переданням відповідачу комплекту деталей, оскільки позивачем не подано суду оригіналу вказаного акту та не надано будь-яких інших належних та допустимих доказів які б дали змогу суду встановити обставини пов`язані з виконанням позивачем п. 6 Специфікації №1, а відповідач заперечує проти таких обставин.

А отже, акт приймання передавання не приймається судом як належний та допустимий доказ передання позивачем відповідачу комплекту деталей, оскільки з наданої копії не можливо встановити рік складення такого акту.

Як зазначає позивач, ним на виконання п. 2 специфікації, 03.11.2017 на користь відповідача перераховано попередню оплату по договору №392/17 від 12.07.2017, у розмірі 50% від суми, що погоджена сторонами у п. 1 специфікації ( 186000,00 -50%) в сумі 93000,00 грн.

У той час у матеріалах відсутні належні та допустимі докази які б підтверджували фактичне перерахування коштів позивачем відповідачу.

Разом з тим судом, у ході розгляду справи встановлено, що відповідачем не заперечується фактичне перерахування попередньої оплати у сумі 93000,00 грн.

Також датою зарахування коштів як позивач так і відповідач визначають 03.11.2017, тобто саме з цієї дати сторони обчислюють строк поставки товару -75 календарних днів, про що зазначається у поданих до суду учасниками справи заявах по суті.

Таким чином факт перерахування попередньої оплати за договором №392/17 від 12.09.2019 позивачем відповідачу не є спірним у даних правовідносинах та визнається всіма учасниками справи, що встановлено судом у ході судового засідання 05.08.2019.

Відповідно до ч. 1 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, можуть бути зазначені в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Отже судом приймається посилання позивача на сплату 03.11.2017 50% вартості товару (робіт) у сумі 93000,00 грн на виконання умов договору №392/17 від 12.07.2017; та твердження відповідача про зарахування відповідних коштів на його рахунок 03.11.2017 за договором №392/17 від 12.07.2017.

Таким чином, відповідно до умов договору поставки та Специфікації №1, з моменту зарахування попередньої оплати в розмірі 50% (03.11.2017) протягом 75 календарних днів (до 16.01.2018) відповідач зобов`язувався поставити виготовлену деталь «кронштейн» кресл. КПД.44.74.00 СБ.

Листом від 02.02.2018 за №23сп/126 відповідач повідомив позивача про те, що у разі постачання останнім давальницької заготівки (повністю оброблених, готових до збирання з заготівкою «кронштейн» кресл. КПД.44.74.05) у строк до 15.03.2018 відповідач виготовить деталь «кронштейн» кресл. КПД.44.74.00 СБ. до 30.03.2018. У зв`язку із чим у наведеному листі відповідач запропонував позивачу погодити додатковою угодою строк поставки товару.

Листом №23сп/273 від 02.03.2018 відповідач просив погодити строки закінчення робіт, зокрема за договором №392/17 від 12.09.2017 до 15.04.2018.

Листом №23 тп/828 від 14.06.2018 повідомлено позивача, що строк закінчення робіт з виготовлення деталі за договором №392/17 від 12.09.2017 (специфікація №1 від 12.09.2017) 15.08.2018, за умови поставки позивачем давальницьких виробів.

З метою досудового врегулювання спору та на виконання п. 11.3. договору позивачем направлено відповідачу претензію від 17.07.2018 №1440, зі змісту якої вбачається, що станом на 17.07.2018 товар на адресу покупця не поставлений, прострочення виконання умов договору становить 181 день. У зв`язку із чим, на підставі п. 10.2. та 10.5. договору постачальник зобов`язаний сплатити покупцю штраф за недопоставку товару у розмірі 13020,00 грн та неустойку у розмірі 33666,00 грн, разом 46686,00 грн.

Відповіді на вказані претензію та вимогу матеріали справи не містять.

У зв`язку з незадоволенням відповідачем вимог позивача про сплату штрафних санкцій, посилаючись на невиконання відповідачем своїх зобов`язань з поставки товару, позивач звернувся до господарського суду з позовом про стягнення заборгованості у розмірі 46500, 00 грн, у тому числі 33480,00 грн неустойки та 13020,00 грн штрафу.

Оцінка аргументів учасників справи та мотиви рішення суду.

Оцінивши зміст зазначеної угоди, з якої виникли цивільні права та обов`язки сторін, суд дійшов висновку, що укладений правочин за своїм змістом та правовою природою містить елементи договору поставки та підряду, який підпадає під правове регулювання норм ст. 712 Цивільного кодексу України та ст.ст. 264-271 Господарського кодексу України, ст. 837- 864, Цивільного кодексу України. В частині, що не суперечить договору, до вказаного правочину також застосовуються норми Цивільного кодексу України, які регулюють правила купівлі-продажу (ст.ст. 655-697 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Статтею 712 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Як визначено положеннями ст. 526 Цивільного кодексу України та ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до умов укладеного договору.

При цьому, приписи ч.7 ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 525 Цивільного кодексу України встановлюють загальне правило щодо заборони односторонньої відмови від зобов`язання або односторонньої зміни його умов, що кореспондується із вимогами ст. 629 Цивільного кодексу України щодо обов`язковості договору для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 849 Цивільного кодексу України передбачено, що замовник має право у будь-який час перевірити хід і якість роботи, не втручаючись у діяльність підрядника. Якщо підрядник своєчасно не розпочав роботу або виконує її настільки повільно, що закінчення її у строк стає явно неможливим, замовник має право відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму п.1. ст. 655 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч. 2 ст. 693 Цивільного кодексу України якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Статтями 611, 612 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки, відшкодування збитків. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов`язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Судом встановлено, що умовами договору сторонами чітко погоджений строк протягом якого відповідач зобов`язаний поставити позивачу товар, а саме протягом 75 календарних днів з моменту отримання передоплати. Позивач попередню оплату здійснив 03.11.2017 на суму 93000,00 грн. Умовами договору та специфікації №1 до договору не погоджена залежність строку виконання та поставки позивачу товару від моменту передання позивачем відповідачу заготівки, жодної умови щодо строків передачі заготівок також сторонами не погоджено. Тому суд відхиляє доводи відповідача про те, що прострочення виконання зобов`язання відповідача сталося з вини позивача, оскільки умови договору складені таким чином, що зобов`язання з виготовлення та поставки залежало тільки від дати попередньої оплати а не від дати передання позивачем відповідачу заготівки. Відповідачем не надано доказів внесення змін до договору.

Відповідно до ч. 2 ст. 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Таким чином, відповідач мав можливість своєчасно приступити до виконання робіт та заявити про будь-які перешкоди для їх виконання до закінчення строку виконання робіт, тобто до 16.01.2018. Однак, докази у справі свідчать про те, що відповідач звертався до позивача з проханням продовжити строк виконання робіт після закінчення узгодженого строку їх виконання, а саме 02.02.2018, 02.03.2018 та 14.06.2018.

Положеннями ст. 664 Цивільного кодексу України визначено, що обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

Як встановлено судом вище, виходячи з умов договору №392/17 від 12.09.2017 та специфікації №1 від 12.09.2017 відповідач був зобов`язаний виготовити та поставити позивачу виготовлену деталь кронштейн кресл. КПД.44.74.000 СБ, у кількості 1 шт, у строк до 16.01.2018 включно.

Відповідачем не виконано передбачене договором зобов`язання з виготовлення та поставки товару , що власне не заперечується ним самим у ході судового розгляду справи.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що матеріалами справи підтверджено порушення відповідачем умов договору в частині порушення строків виконання робіт, неможливість своєчасного виконання яких відповідачем не доведено; обставини, які звільняють останнього від відповідальності за несвоєчасне виконання зобов`язань у справі відсутні.

Враховуючи те, що відповідач мав здійснити роботи та поставити товар до 16.01.2018, позивач користуючись правом, наданим йому п. 10.2. договору, просить стягнути з відповідача неустойку у розмірі 0,1 відсоток від суми невиконаного зобов`язання, тобто від 186000,00 грн. за 180 днів починаючи з 17.01.2018 по 15.07.2018.

Відповідно до п. 10.2. договору у випадку порушення строків поставки товару, передбачених договором, постачальних сплачує покупцю неустойку в розмірі 0,1 % від вартості партії товару за кожен день прострочення поставки такої партії.

Приписами п. 10.5 договору визначено, що за порушення зобов`язань відносно якості, комплектності її кількості товару, який поставляється, постачальник сплачує покупцю штраф у розмірі 7% вартості неякісних і/або некомплектних, недопоставлених товарів.

За приписами ч.1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Таке невиконання зобов`язань кваліфікується судом як порушення згідно ст. 610 Цивільного кодексу України, а відповідач вважається таким, що прострочив виконання зобов`язання.

Як встановлено ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Пенею є вид неустойки, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання;

Частиною 1 статті 230 Господарського кодексу України передбачено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно ч. 4 ст. 231 Господарського кодексу України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

У відповідності до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Оскільки судом встановлено не виконання відповідачем зобов`язань по договору, а саме невиконання зобов`язань з виготовлення та поставки товару , то вимоги позивача про стягнення штрафних санкцій за порушення зобов`язання у розмірі передбаченому договором, є правомірними.

Судом перевірений та визнаний арифметично вірним розрахунок позивача суми пені від суми невиконаного зобов`язання у розмірі 186000,00 грн. за період з 17.01.2018 по 15.07.2018 становить 33480,00 грн. із розрахунку: 186000,00 грн. х 0,1% (розмір пені) х 180 (кількість днів прострочення з 17.01.2018 по 15.07.2018).

Судом перевірений та визнаний арифметично вірним розрахунок позивача суми штрафу від суми невиконаного зобов`язання у розмірі 186000 грн*7% від вартості непоставленого товару

Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги про стягнення пені у розмірі 33480,00 грн та штрафу у розмірі 13020,00 грн є правомірними.

Разом з тим, відповідачем подана заява про застосування строків позовної давності до вимог про стягнення неустойки та штрафу.

Відповідно до приписів статті 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 Цивільного кодексу України).

Статтею 258 Цивільного кодексу України передбачено, що для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність, зокрема скорочена. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

У статті 260 Цивільного кодексу України зазначено, що позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253 - 255 цього Кодексу. Порядок обчислення позовної давності не може бути змінений за домовленістю сторін.

Відповідно до статті 253 Цивільного кодексу України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини 1, 5 статті 261 Цивільного кодексу України).

Згідно частини 4 статті 267 Цивільного кодексу України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідач наполягає на застосуванні спеціальної позовної давності, як до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

З урахуванням того, що пеня нараховуються на суму боргу, який виник у зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань по договору, відповідно судом досліджуються умови договору та норми чинного законодавства про настання строку порушення права замовника за порушення виконавцем термінів виконання робіт.

У зобов`язальних правовідносинах, в яких визначено строк виконання зобов`язання, перебіг позовної давності починається з дня, наступного за останнім днем, у який відповідне зобов`язання мало бути виконане.

Як було встановлено судом вище, відповідач зобов`язався здійснити виготовлення та поставку товару до 16.01.2018.

Отже, відповідач вважається таким, що порушив строк виконання зобов`язання з виготовлення та поставки товару та відповідно строк позовної давності починається з 17.01.2018.

З урахуванням положень ст. ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, пеня

нараховується та позивач її нараховував з 17.01.2018 по 15.07.2018 (період визначений позивачем).

За таких обставин, позовну давність необхідно обчислювати щодо кожного дня окремо за попередній 1 рік до дня подання позову. Позовна заява подана до суду 06.06.2019.

Статтею 264 Цивільного кодексу України встановлено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку.

Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Згідно роз`яснень наведених у постанові Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 № 10 «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів», зокрема в пунктах 4.4 та 4.4.1 встановлено, що правила переривання перебігу позовної давності (стаття 264 Цивільного кодексу України) застосовуються господарським судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останній є докази, що підтверджують факт такого переривання. При цьому господарським судом слід мати на увазі таке.

У дослідженні обставин, пов`язаних із вчиненням зобов`язаною особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку (частина перша статті 264 Цивільного кодексу України), господарському суду необхідно у кожному випадку встановлювати, коли конкретно вчинені боржником відповідні дії, маючи на увазі, що переривання перебігу позовної давності може мати місце лише в межах строку давності, а не після його спливу.

До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати: визнання пред`явленої претензії; зміна договору, з якої вбачається, що боржник визнає існування боргу, а так само прохання боржника про таку зміну договору; письмове прохання відстрочити сплату боргу; підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звірки взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір; письмове звернення боржника до кредитора щодо гарантування сплати суми боргу; часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій.

У матеріалах справи наявні листи відповідача до позивача, в яких відповідач просить змінити строки виконання зобов`язання, а саме від 02.02.2018 за №23сп/126 про зміщення строків поставки та необхідністю надання позивачем давальницьких заготівок; та погодження нового строку поставки товару; від 02.03.2018 №23сп/273 про погодження строків закінчення робіт, зокрема за договором №392/17 від 12.09.2017 до 15.04.2018; від 14.06.2018 №23тп/828 про повідомлення строку закінчення робіт з виготовлення деталі за договором №392/17 від 12.09.2017 (специфікація №1 від 12.09.2017) 15.08.2018, за умови поставки позивачем давальницьких виробів.

Вказані листи відповідача до позивача, свідчать про переривання строку позовної давності щодо виконання зобов`язання відповідача з виготовлення та постачання позивачу товару, вони надіслані відповідачем в межах строку позовної давності.

Останній лист відповідача датований 14.06.2018. Тобто саме з цієї дати необхідно рахувати строк позовної давності з 14.06.2018, що в розумінні частини першої статті 261 Цивільного кодексу України є моментом початку перебігу строку позовної давності. За таких обставин, строк протягом якого позивач має право звернутись до суду з позовом про стягнення пені та штрафу закінчується 14.06.2019, а позивач звернувся до суду 06.06.2019.

З огляду на викладене, заява відповідача про застосування строків позовної давності задоволенню не підлягає, оскільки позов поданий у строки передбачені нормами чинного законодавства.

Відповідно до ст.129 Конституції України та ст.13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Згідно ст.ст.73, 74, 77, 79 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Судові витрати у відповідності до вимог ст. 129 Господарського процесуального кодексу України стягуються з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 7, 13, 42, 86, 123, 129, 210, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Краматорський завод важкого верстатобудування» (84306, Донецька обл., м. Краматорськ, вул. Олекси Тихого, буд. 6, ) на користь Акціонерного товариства «Харківський машинобудівний завод «Світло Шахтаря» (61001, м. Харків, вул. Світло Шахтаря, 4/6, ) неустойку у розмірі 33480 (тридцять три тисячі чотириста вісімдесят) грн. 00 коп; штраф у розмірі 13020 (тринадцять тисяч двадцять) 00 грн та судовий збір 1921 (одна тисяча дев`ятсот двадцять одна) грн. 00 коп.

3. Видати наказ після набрання рішенням суду законної сили.

Згідно з ст.241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення господарського суду Донецької області набирає законної сили за правилами, встановленими статтею 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржене до Східного апеляційного господарського суду в порядку, передбаченому главою 1 розділу ІV Господарського процесуального кодексу України.

У судовому засіданні 05.08.2019 проголошено та підписано вступну та резолютивну частини рішення. Повний текст рішення складено та підписано 12.08.2019.

Суддя Д.М. Огороднік