ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.08.2019м. ДніпроСправа № 910/7463/19

за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова група "ТАС", м. Київ

до Товариства з додатковою відповідальністю "Страхове товариство "ДОМІНАНТА", м. Дніпро

про стягнення коштів 6748, 42 грн

Суддя Ярошенко В.І.

Без повідомленням (виклику) представників сторін

ПРОЦЕДУРА

Приватне акціонерне товариство "Страхова група "ТАС" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з додатковою відповідальністю "Страхове товариство "ДОМІНАНТА" про стягнення 6748, 42 грн, з яких: 5600, 00 грн - виплачене страхове відшкодування в порядку регресу, 880, 55 грн - інфляційні втрати, 267, 87 грн - 3% річних.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.06.2019 позовну заяву Приватного акціонерного товариства "Страхова група "ТАС" було передано за підсудністю до Господарського суду Дніпропетровської області.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 08.07.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 910/7463/19. Вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Частиною 3 статті 120 Господарського процесуального суду України, передбачено, що виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.

Відповідно до статті 93 Цивільного кодексу України, місцезнаходженням юридичної особи є фактичне місце ведення діяльності чи розташування офісу, з якого проводиться щоденне керування діяльністю юридичної особи (переважно знаходиться керівництво) та здійснення управління і обліку.

Згідно з пунктом 10 частини 2 статті 9 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань", місцезнаходження юридичної особи фіксується в Єдиному держаному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (далі - ЄДР).

Згідно з ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального суду України, днем вручення судового рішення є, зокрема, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Ухвала суду про відкриття провадження у справі від 08.07.2019 була надіслана відповідачу на його юридичну адресу вказану в ЄДР, а саме: 49000, м. Дніпро, вул. Василя Макухи, будинок 1, з урахуванням Нормативів і нормативних строків пересилання поштових відправлень, затверджених наказом Міністерства інфраструктури України від 28.11.2013 № 958, що підтверджується штемпелем суду про відправлення вихідної кореспонденції на звороті відповідних судових процесуальних документів.

В матеріалах справи міститься конверт, в якому було надіслано на адресу відповідача ухвалу суду від 08.07.2019 про відкриття провадження у справі. Даний конверт не було вручено адресатові та повернуто на адресу суду із поштовою відміткою "за закінченням терміну зберігання" (арк. с. 63-65).

За таких обставин суд має достатньо підстав вважати, що ним вжито належних заходів до повідомлення відповідача про дату, час та місце судового слухання, але останній не скористався своїм правом на участь його представника у судовому засіданні та на подання відзиву на позов.

Відповідно до частини 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Згідно статті 248 Господарського процесуального кодексу України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

За викладених обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами.

АРГУМЕНТИ СТОРІН

Позиція позивача

Позовні вимоги обґрунтовані відмовою відповідача сплатити позивачу грошові кошти виплаченого страхового відшкодування в порядку регресу.

Так, 21.02.2017 в с. Софіївка Борщагівка Києво-Святошинського району Київської області сталася дорожньо-транспортна пригода за участю ОСОБА_1 , який керував автомобілем Renault Magnum та здійснив наїзд на перешкоду - рекламний щит, який на момент ДТП і на даний час перебуває в комплексі АЗС № 90 в строковому володінні та користуванні Приватного підприємства «Укрпалетсистем», згідно договору оренди майна № 02/11-2015 від 02.11.2015. Відповідно до постанови Києво-Святошинського районного суду Київської області від 06.03.2017 винним у скоєнні ДТП визнано ОСОБА_1 . Комплекс АЗС № 90 був застрахований у позивача. На підставі страхового акту на користь страхувальника позивачем було виплачено страхове відшкодування у розмірі 6600, 00 грн. Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 була застрахована у відповідача. У зв`язку із чим позивач звернувся до відповідача із вимогою про відшкодування сплаченого ним страхового відшкодування (в порядку регресу), яка була залишена відповідачем без задоволення.

Позиція відповідача

Відповідач не скористався своїм процесуальним правом на подання відзиву на позов.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ ТА ДОКАЗИ, ЩО ЇХ ПІДТВЕРДЖУТЬ

Як встановлено постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 06.03.2017, 21.02.2017 близько 12:20 год. В Київській області, Києво-Святошинського районі, в с. Софіївка Борщагівка, по вулиці В. Кільцева, 9 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю ОСОБА_1 , який керував автомобілем Renault Magnum, державний номерний знак НОМЕР_1 , та здійснив наїзд на перешкоду - рекламний щит. Врезультаті чого автомобіль та рекламний щит отримали пошкодження (арк. с. 12-13).

На момент скоєння ДТП і на даний час рекламний щит перебуває в комплексі АЗС № 90 в строковому володінні та користуванні Приватного підприємства «Укрпалетсистем» (далі - страхувальник), згідно договору оренди майна № 02/11-2015 від 02.11.2015 (арк. с. 27-30).

Відповідно до постанови Києво-Святошинського районного суду Київської області від 06.03.2017, винним у скоєнні ДТП визнано ОСОБА_1 (арк. с. 12-13).

Комплекс АЗС № 90 (конструкція з оздобленням, рухоме майно, товари в обігу) за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Софіївка, Борщагівка, Кивське півкільце автодороги Т 10-27, на момент скоєння ДТП був застрахований в Приватному акціонерному товаристві «Страхова група «ТАС» (далі - позивач) за договором добровільного страхування майна № А498962 від 09.12.2016, укладеного з ПП «Укрпалетсистем» (арк. с. 19-26).

22.02.2017 ПП «Укрпалетсистем» звернулось до позивача із заявою про настання події з застрахованим майном (арк. с. 16-18).

На підставі страхового акту № 11356В/07/2017 від 25.05.2017 (арк. с. 42-43) на користь страхувальника позивачем було виплачено страхове відшкодування у розмірі 6600, 00 грн., що підтверджується платіжним дорученням від 29.05.2017 № 20435 (арк. с. 44).

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 була застрахована у Товариства з додатковою відповідальністю "Страхове товариство "ДОМІНАНТА" (далі - відповідач), відповідно до полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АК/0639625 від 19.07.2016 (арк. с. 14).

За даними Централізованої бази «Моторного (транспортного) страхового бюро України, поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АК/0639625 від 19.07.2016 передбачає франшизу у розмірі 1000 грн (арк. с. 15).

У зв`язку із чим позивач 01.08.2017 звернувся до відповідача із заявою про відшкодування шкоди в порядку регресу, зі зменшенням її на розмір франшизи, тобто у сумі 5600 грн (арк. с. 45). Відповідач отримав вказану заяву 02.08.2017, що підтверджується відповідним поштовим повідомленням про вручення цінного листа (арк. с. 46), та залишив дану вимогу без задоволення, що й стало причиною виникнення спору.

ОЦІНКА АРГУМЕНТІВ СТОРІН, ВИСНОВКИ СУДУ

Щодо правовідносин сторін

При зверненні до суду з даними позовом про стягнення з відповідача страхового відшкодування позивач посилається статтю 27 Закону України "Про страхування" та статтю 993 Цивільного кодексу України та зазначає про виникнення у нього до відповідача права вимоги у порядку регресу

Однак, суд вважає, що позивачем неправильно визначений характер спірних правовідносин та змішано поняття "регрес" та "суброгація" з огляду на наступне.

Основною характерною ознакою суброгації є збереження того зобов`язання, яке виникло із заподіяння шкоди і у зв`язку з яким було виплачене страхове відшкодування, й зміна в ньому кредитора. Натомість регрес - право відповідальної особи, яка здійснила відшкодування шкоди, заподіяної не її діями, звернутися з вимогою про повернення виплаченого до боржника, з вини якого заподіяно шкоду. Регрес характеризується тим, що правовідношення, за яким відповідальна особа здійснила відшкодування, припинилося, у зв`язку з чим і виникло нове - пов`язане саме з регресною вимогою. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 20.04.2018 року у справі № 910/8982/17.

Перехід права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика називається суброгацією. Під час суброгації нового зобов`язання із відшкодування збитків не виникає - відбувається заміна кредитора: потерпілий, яким є страхувальник або вигодонабувач, передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. Внаслідок цього страховик виступає замість потерпілого (вказаної правової позиції притримується Верховний Суд у постановах від 29.01.2018 у справі № 910/2351/17 та від 05.04.2018 у справі № 910/3165/17).

У випадку суброгації відбувається лише заміна осіб у вже наявному зобов`язанні (заміна активного суб`єкта) зі збереженням самого зобов`язання. У такому разі страхувальник передає свої права страховикові на підставі договору і сприяє реалізації останнім прийнятих суброгаційних прав. У випадку регресу одне зобов`язання замінює собою інше, але переходу прав від одного кредитора до іншого не відбувається. При цьому регрес регулюється загальними нормами цивільного права (зокрема, статтею 1191 ЦК України), а також статтею 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а для суброгації відповідно до статті 993 ЦК України і статті 27 Закону України «Про страхування» встановлено особливий правовий режим. При суброгації перебіг строку позовної давності починає обчислюватися з моменту виникнення страхового випадку, а при регресі - з того моменту, коли страховик виплатив страхове відшкодування. Розмір страхового відшкодування визначається за правилами, встановленими у договорі страхування. Оскільки при суброгації відбувається заміна особи в зобов`язанні, то з урахуванням положення статті 515 Цивільного кодексу України суброгація застосовується лише до майнового страхування. Правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 183/791/16-ц та від 28.02.2018 року у справі № 521/16989/13-ц.

Завдання майнової шкоди страхувальнику слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором майнового страхування, в якому кредитором є страхувальник, а боржником - страховик.

Деліктне зобов`язання - первісне, основне зобов`язання, підставою виникнення якого є завдання шкоди. Одержання страхувальником повного відшкодування збитків від особи, яка їх завдала, припиняє деліктне зобов`язання, що тягне за собою припинення обов`язку страховика здійснити страхову виплату (пункт 4 частини 1 статті 991 Цивільного кодексу України ), але не навпаки.

Виплата страховиком страхувальнику страхового відшкодування є обов`язком страховика за договором (стаття 988 Цивільного кодексу України). Така виплата не припиняє деліктного зобов`язання і не може вважатися відшкодуванням шкоди потерпілому в цьому зобов`язанні, оскільки страховик у правовідносинах добровільного майнового страхування не є боржником у деліктному зобов`язанні. Тобто, заподіювач шкоди залишається зобов`язаним відшкодувати завдану ним шкоду незалежно від того, чи звертався до нього з відповідною вимогою сам потерпілий, чи страховик після виплати потерпілому відшкодування за договором майнового страхування.

Враховуючи викладене, правовідносини, що виникли між сторонами у даній справі є суброгацією, а не регресом.

Відповідно до статті 262 Цивільного кодексу України, заміна кредитора у зобов`язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності.

Тобто, страхувальник, який зазнав майнової шкоди в деліктному правовідношенні, набув право вимоги відшкодування до заподіювача й строк такої вимоги почав спливати з моменту заподіяння шкоди. У зв`язку з погашенням шкоди коштами страхового відшкодування до страховика перейшло право вимоги (права кредитора, яким у деліктному зобов`язанні є потерпілий) до заподіювача із залишком строку позовної давності.

Суд вказує, що право страховика за договором страхування на подання до суду позову про стягнення з винної особи коштів, виплачених страховиком, як страхове відшкодування, виникає з моменту сплати такого відшкодування, а не з моменту виникнення страхового випадку.

Відповідно до частини 1 статті 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (стаття 16 Цивільного кодексу України).

Відповідно до частини 1 статті 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суди здійснюють правосуддя на основі Конституції і законів України та на засадах верховенства права (частини 1 статті 6 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

У випадку помилкового посилання позивача не на ту норму закону, суд, встановивши підстави позову, застосовує норму закону, яка регулює правовідносини сторін, незалежно від згоди на це позивача чи відповідача.

Так, предметом позову у даній справі є відшкодування шкоди, заданої джерелом підвищеної небезпеки. Неправильне зазначення позивачем правової норми на обґрунтування позову та некоректне формулювання позовної вимоги з посиланням на виникнення права вимоги у порядку регресу, не є визначальним для суду при вирішенні питання про те, яким законом необхідно керуватись при захисті права зворотної вимоги страховика до винної у спричиненні ДТП особи (аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 28.02.2018 у справі № 521/16989/13-ц).

Відповідно до приписів частин 5-6 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

З врахування вищевикладеного, суд дійшов до висновку про відсутність підстав для відмови в задоволенні позовних вимог.

За статтею 27 Закону України «Про страхування», до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Відповідно до статті 993 Цивільного кодексу України, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Відповідно до частини 1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Таким чином, до спірних правовідносин є обґрунтованим застосування статті 993 Цивільного кодексу України та статті 27 Закону України «Про страхування».

Щодо суми страхового відшкодування

Як встановлено судом вище, цивільно-правова відповідальність за шкоду, заподіяну майну третіх осіб внаслідок експлуатації транспортного засобу Renault Magnum, державний номерний знак НОМЕР_1 застрахована Товариством з обмеженою відповідальністю «Страхов5е товариство «Домінанта» за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АК/0639625 від 19.07.2016.

У відповідності до вищевказаних норм, до позивача перейшло право вимоги, яке страхувальник мав до відповідача, як страховика цивільної відповідальності за шкоду, заподіяну внаслідок експлуатації ОСОБА_1 транспортного засобу Renault Magnum, державний номерний знак НОМЕР_1 .

Страхувальник має право вибору страховика для укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 14 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

З урахуванням положень пункту 21.3 цієї статті на території України забороняється експлуатація транспортного засобу (за винятком транспортних засобів, щодо яких не встановлено коригуючий коефіцієнт в залежності від типу транспортного засобу) без поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, чинного на території України, або поліса (сертифіката) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, укладеного в іншій країні з уповноваженою організацією із страхування цивільно-правової відповідальності, з якою МТСБУ уклало угоду про взаємне визнання договорів такого страхування (пункт 21.1 статті 21 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

У відповідності до статті 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Відповідно до статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Таким чином, на підставі зазначених вище норм та у зв`язку з укладенням відповідачем полісу страхування цивільно-правової відповідальності за шкоду, заподіяну майну третіх осіб внаслідок експлуатації транспортного засобу Renault Magnum, державний номерний знак НОМЕР_1 , відповідач прийняв на себе обов`язок відшкодовувати завдану ОСОБА_1 шкоду, заподіяну майну третіх осіб внаслідок експлуатації вищевказаного транспортного засобу.

Згідно частини 2 підпункту 12.1 статті 12 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Враховуючи викладене та те, що полісом № АК/0639625 від 19.07.2016 встановлено ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну в розмірі 100000 грн і франшизу в сумі - 1000 грн, суд дійшов висновку про обґрунтованість доводів позивача про те, що стягненню з відповідача підлягає сума страхового відшкодування за шкоду, заподіяну внаслідок експлуатації транспортного засобу Renault Magnum, державний номерний знак НОМЕР_1 , в розмірі - 5600 грн.

Щодо 3% річних та інфляційних втрат

У зв`язку з невідшкодуванням відповідачем шкоди у розмірі 5600 грн, позивач нарахував йому інфляційні втрати у розмірі 880, 55 грн за період листопад 2017 - квітень 2019 та 3% річних у розмірі 267, 87 грн за період з 30.10.2017 по 04.06.2019.

Відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши розрахунок позивача, суд вважає його вірним, а вимогу про стягнення з відповідача інфляційних втрат у розмірі 880, 55 грн та 3% річних у розмірі 267, 87 грн обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

СУДОВІ ВИТРАТИ.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати у розмірі 1921 грн покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 2, 73, 74, 76, 77-79, 86, 91, 129, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю "Страхове товариство "ДОМІНАНТА" (49000, м. Дніпро, вул. Василя Макуха, 1; ідентифікаційний код 35265086) на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова група "ТАС" (03062, м. Київ, пр. Перемоги, 65; ідентифікаційний код 30115243) 5600 грн страхового відшкодування, 880, 55 грн інфляційних втрат, 267, 87 грн 3% річних та 1921 грн витрат зі сплати судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення двадцятиденного строку з дня складання повного судового рішення і може бути оскаржено до Центрального апеляційного господарського суду через Господарський суд Дніпропетровської області.

Повне рішення складено 19.08.2019

Суддя В.І. Ярошенко