ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"31" липня 2019 р. м. Вінниця Cправа № 902/314/19

Господарський суд Вінницької області у складі:

головуючий суддя Міліціанов Р.В.

при секретарі Незамай Д.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Регіональне відділення Фонду державного майна України по Вінницькій та Хмельницькій областях, вул. Гоголя, 10, м. Вінниця, 21018, код 13327990

до: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1

про розірвання договору купівлі-продажу та стягнення 6 380,80 грн.

В С Т А Н О В И В :

15.04.2019 року до Господарського суду Вінницької області надійшла позовна заява Регіонального відділення Фонду державного майна України по Вінницькій області до ОСОБА_1 про розірвання Договору купівлі-продажу державного майна від 28.11.2018 року та стягнення 5 525,82 грн., з яких 3 060,00 грн. неустойки, 1 946,82 грн. інфляційних втрат та 519,00 грн. 3% річних.

В якості підстави позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов укладеного Договору в частині сплати грошових коштів за об`єкт приватизації у встановлені строки.

Згідно ч. 6 ст. 176 ГПК України судом було здійснено запит до відповідного органу щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання відповідача - ОСОБА_1 .

24.04.2019 року до суду надійшла інформація управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області № 902/314/19/566/19 від 17.04.2019 року, відповідно до якої ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 (реєстрація з 06.02.2002 року).

Ухвалою суду від 02.05.2019 року відкрито провадження у справі № 902/314/19 у порядку загального позовного провадження та призначено справу до розгляду в підготовчому судовому засіданні на 23.05.2019 року.

15.05.2019 року на електронну адресу суду від Департаменту адміністративних послуг Вінницької міської ради надійшов лист № 04-00-011-24015 від 14.05.2019.

17.05.2019 року до суду від Департаменту адміністративних послуг Вінницької міської ради надійшов лист № 04-00-011-24015 від 14.05.2019, щодо надання інформації стосовно місця проживання ОСОБА_1 .

В судовому засіданні 23.05.2019 року судом постановлено ухвали про продовження строку підготовчого провадження на 30 днів та про відкладення підготовчого засідання у справі № 902/314/19 на 09.07.2019 року, які занесено до протоколу судового засідання.

Ухвалою суду від 28.05.2019 року повідомлено сторін про дату наступного судового засідання.

06.06.2019 року до суду від позивача надійшли письмові пояснення № 10-06/1599 від 05.06.2019 року щодо уточненого розрахунку 3% річних та інфляційних нарахувань.

13.06.2019 року на адресу суду від представника позивача надійшла заява № 10-06/1461 від 11.06.2019 року про збільшення розміру позовних вимог, в якій останній просить суд стягнути з відповідача на користь позивача 3 060,00 грн. неустойки, 815,42 грн. 3% річних та 2 505,38 грн. інфляційних втрат.

08.07.2019 року на адресу суду від представника позивача надійшла заява № 10-5/194 від 05.07.2019 року, в якій останній просить суд замінити позивача Регіональне відділення Фонду державного майна України по Вінницькій області його правонаступником - Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Вінницькій та Хмельницькій областях.

Ухвалою суду від 09.07.2019 року замінено позивача Регіональне відділення Фонду державного майна України по Вінницькій області на його правонаступника Регіональне відділення Фонду державного майна України по Вінницькій та Хмельницькій областях.

Також, даною ухвалою закрито підготовче провадження та призначити справу № 902/314/19 для судового розгляду по суті на 31.07.2019 року.

31.07.2019 року на адресу суду від представника позивача надійшла заява б/н від 31.07.2019 року (вх.канц. № 02.1-34/6121/19), в якій останній зазначає, що підтримує заявлені позовні вимоги повністю та просить суд задоволити позов. Також у заяві представник позивача просить суд проводити розгляд справи за його відсутності.

Відповідач своїм правом участі в судовому засіданні не скористався про причини неявки суду не повідомив, відзиву на позовну заяву не надав.

Суд зазначає, що про дату, час та місце судового засідання сторони були повідомлені належним чином ухвалою суду від 09.07.2019 року, яка надсилалась рекомендованою кореспонденцією.

Обізнаність відповідача про дату судового засідання підтверджується поштовим повідомленням №803, яке наявне в матеріалах справи.

За таких обставин у суду є достатні підстави вважати, що ним вжито належних заходів до повідомлення відповідача про дату, час та місце судового слухання, але останній не скористався своїм правом на участь у судовому засіданні.

При цьому, ст.ст. 42, 46 ГПК України зобов`язують сторони користуватись рівними їм процесуальними правами.

Враховуючи те, що норми ст.ст. 182, 183 ГПК України щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, що необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, а п. 3 ч. 1 ст. 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та заперечень та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів, а тому вважає за можливе розглядати справу за наявними в ній матеріалами і документами.

Положеннями ч. 9 ст. 165, ч. 2 ст. 178 ГПК України визначено, що, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Відповідно ч. 1 ст. 202 ГПК України передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Будь-яких письмових заяв і клопотань на день розгляду справи від відповідача до суду не надійшло.

У зв`язку з вищезазначеним, справа розглядається у відповідності до ч. 9 ст. 165, ч. 2 ст. 178 ГПК України за наявними в ній матеріалами.

Суд, розглянувши матеріали справи, з`ясував фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінив докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступне.

Як вбачається із позовної заяви позивач в якості підстави заявлених позовних вимог посилається на неналежне виконання відповідачем умов укладеного Договору купівлі-продажу державного майна №1251 від 28.11.2019 року в частині сплати грошових коштів за об`єкт приватизації у встановлені строки.

В зв`язку з чим позивач звернувся до суду з позовом про розірвати договір купівлі-продажу від 28.11.2019 року, що укладений між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Вінницькій області та ОСОБА_1 .

Крім того, останній просить суд стягнути з ОСОБА_1 нараховані штрафні санкції в сумі 6 380,80 грн., з яких 3 060,00 грн. неустойки, 2 505,38 грн. інфляційних втрат та 815,42 грн. - 3% річних (з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог № 10-06/1656 від 11.06.2019 року).

Матеріали справи не містять відзиву або будь-якої іншої заяви по суті справи зі сторони відповідача, в яких було б викладено процесуальну позицію останнього з приводу заявленого позову.

Із наявних у справі та досліджених судом доказів слідує, що 28.11.2018 року між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Вінницькій області (Продавець) та громадянином ОСОБА_1 (Покупець) укладено договір купівлі-продажу державного майна, що посвідчено приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Скутельник І.А. та зареєстровано в реєстрі за № 6776 (а.с. 12-14, т.1).

Відповідно до п. 1.1. Договору Продавець зобов`язується передати у власність Покупця об`єкт державної власності малої приватизації, окреме майно - виробничу будівлю складу № 1 літ. "А" загальною площею 94,0 кв.м., розташовану за адресою: АДРЕСА_5), що перебуває на балансі Вінницької філії ПАТ "Укртелеком" (об`єкт приватизації).

Право власності Держава Україна, в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по Вінницькій області на об`єкт приватизації зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, виданого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Кравцовим Д.В., 14.09.2018 року, індексований номер витягу: 137813140. Право власності на об`єкт приватизації за Продавцем в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстровано державним реєстратором - приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Кривцовим Д.В., 07.09.2018 року, номер запису про право власності - 27925641, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 253.

Вартість об`єкта приватизації передбачена у пункті 1.4. Договору та становить 61 200,00 грн., у тому числі ПДВ 10 200,00 грн.

Розділом 2 Договору сторонами встановлено порядок розрахунків за придбаний об`єкт приватизації.

Відповідно п. 2.1. Покупець зобов`язаний сплатити Продавцю у повному обсязі ціну продажу в розмірі 61 200,00 грн., у тому числі ПДВ 10 200,00 грн. за придбаний об`єкт приватизації не пізніше 30 календарних днів з дня підписання цього договору, а саме:

- не пізніше 10 днів з моменту нотаріального посвідчення договору на сплачені Покупцем грошові кошти в розмірі 2 961,00 грн. (гарантійний внесок) Покупець зобов`язаний перерахувати шляхом безготівкового перерахування з рахунку Покупця номер картки: НОМЕР_2 , ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) рахунок одержувача: НОМЕР_3 в ПАТ КБ "ПриватБанк", МФО банку 305299, код за на рахунок Продавця: р/р № НОМЕР_4 в ГУДКСУ у Вінницькій області, МФО 802015, , Регіональне відділення Фонду державного майна України по Вінницькій області ПДВ у розмірі 592,20 грн. (п. 2.1.1. Договору);

- гарантійний внесок в розмірі 2 961,00 грн. без урахування ПДВ, що складає 10 % відсотків стартової ціни об`єкта приватизації, які перераховані Покупцем на рахунок оператора електронного майданчика, через який була подана заява на участь у приватизації ТОВ "ЗАКУПКИ.ПРОМ.УА", після перерахування оператором електронного майданчика на казначейський рахунок, зазначений в інформаційному повідомленні та сплати Покупцем ПДВ, що передбачене п. 2.1.1. цього договору, зараховуються Покупцю в рахунок ціни продажу об`єкта приватизації (п. 2.1.2. Договору);

- грошові кошти в розмірі 57 646,80 грн., у тому числі ПДВ в розмірі 9 607,80 грн. за придбаний об`єкт приватизації сплачуються Покупцем шляхом безготівкового перерахування з рахунку Покупця номер картки: НОМЕР_2 , ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) рахунок одержувача: НОМЕР_3 в ПАТ КБ "ПриватБанк", МФО банку 305299, код за на рахунок Продавця: р/р № НОМЕР_4 в ГУДКСУ у Вінницькій області, МФО 802015, , Регіональне відділення Фонду державного майна України по Вінницькій області, не пізніше 30 календарних днів з моменту нотаріального посвідчення цього договору (п. 2.1.3. Договору).

За змістом п. 2.2. договір є підставою для сплати Покупцем коштів за придбаний Об`єкт приватизації. Датою розрахунку за Об`єкт приватизації за цим Договором є дата зарахування коштів на рахунок Продавця.

Згідно п. 3.1. Договору передача об`єкта приватизації Покупцю здійснюється Продавцем протягом 3-х робочих днів після сплати Покупцем у повному обсязі ціни продажу об`єкта приватизації разом з неустойкою (у разі її нарахування).

Право власності на об`єкт приватизації переходить до покупця після сплати в повному обсязі ціни продажу об`єкта приватизації разом з неустойкою (у разі її нарахування) та державної реєстрації права власності на придбаний об`єкт приватизації (п. 3.3 Договору).

Відповідно п. 5.1 Договору Покупець зобов`язаний не пізніше 10 календарних днів з моменту нотаріального посвідчення договору сплатити суму, визначену в п. 2.1.1. Договору; не пізніше 30 календарних днів з моменту нотаріального посвідчення договору сплатити суму, визначену в п. 2.1.3. Договору; не пізніше 30 календарних днів з моменту нотаріального посвідчення договору сплатити послуги оціночної діяльності за проведення незалежної оцінки об`єкта приватизації на рахунок Продавця: № НОМЕР_5 , Банк ДКСУ м. Київ, МФО 820172, в сумі 2 480,00 грн. без урахування ПДВ (п.п. 5.1.1.-5.1.3. Договору).

В установлений договором строк прийняти об`єкт приватизації за актом передачі з моменту сплати за об`єкт приватизації разом з неустойкою (в разі нарахування) (п. 5.1.4 Договору).

У разі несплати коштів за об`єкт приватизації згідно з договором протягом 30 днів з дня укладання договору та його нотаріального посвідчення Покупець сплачує на користь Продавця неустойку в розмірі 5% відсотків ціни продажу об`єкта. У разі несплати коштів згідно з договором протягом наступних 30 днів договір підлягає розірванню (п. 7.1. Договору).

Відповідно п. 7.2 Договору у разі прострочення строку виконання грошового зобов`язання, Покупець сплачує Продавцю суму боргу з урахуванням індексів інфляції за весь час прострочення та 3% річних за користування коштами, які йому необхідно сплатити Продавцю.

Сплата штрафних санкцій не звільняє Покупця від виконання договірних зобов`язань в період дії умов цього Договору (п. 7.3. Договору).

У разі, якщо Покупець в установлений договором строк не виконав зобов`язання по сплаті коштів, що передбачені пунктами 2.1. та 5.1.3. або не прийняв об`єкт приватизації, Продавець може порушити питання про розірвання цього договору і вимагати відшкодування збитків (п. 7.4 Договору).

У разі розірвання в судовому порядку договору, у зв`язку з невиконанням договірних зобов`язань, об`єкт приватизації підлягає поверненню у державну власність (п. 7.5 Договору).

Відповідно п.11.2. Договору у разі невиконання однією із сторін умов цього Договору від може бути розірваний на вимогу іншої сторони за взаємною згодою сторін або за рішенням суду.

Судом встановлено, що відповідачем здійснено передоплату та сплачено гарантійний внесок на загальну суму 3 553,20 грн. (592,20 грн. + 2 961,00 грн.), факт здійснення яких підтверджується платіжними дорученням № @2PL600154 та виписками з казначейського рахунку позивача № НОМЕР_4 долучена до матеріалів справи (а.с. 15-16, т. 1).

28.01.2019 року Продавцем здійснено перевірку виконання умов договору купівлі-продажу, за результатами якої складено акту №9 та встановлено, що умови договору щодо виконання зобов`язання зі сплати грошових коштів за об`єкт приватизації та витрат за отримані послуги суб`єкта оціночної діяльності у встановленні договором строки не виконані (а.с.17, т. 1).

29.01.2019 року на адресу відповідача надіслано лист № 18-09/302 про розірвання договору купівлі-продажу від 28.11.2018 року в зв`язку з неналежним виконанням договору та наявністю заборгованості із виконання грошового зобов`язання (а.с. 18, т. 1).

Позивачем, з метою підписання акту перевірки на адресу Відповідача надіслано лист № 18-09/319 від 30.01.2019 року, в якості додатків до якого долучено акти перевірки для підписання (а.с. 20, т. 1).

Як стверджує, станом на 12.04.2019 року вищезазначені акти не підписані та заборгованість не погашена.

Неналежне виконання відповідачем умов договору купівлі-продажу державного майна №1251 від 28.11.2019 року в частині сплати грошових коштів за об`єкт приватизації у встановлені строки, слугувало підставою для звернення позивачем з відповідним позовом до суду.

Беручи до уваги встановлені обставини, суд дійшов наступних висновків.

Згідно із п. 3 ч. 1 ст.174 Господарського кодексу України господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

З моменту укладення сторонами договору №1251 від 28.11.2019 року з огляду на його зміст та характер взятих за ним сторонами зобов`язань між ними виникли правовідносини, які регулюються параграфом 1 глави 54 Цивільного кодексу України "Купівля-Продаж".

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Таке ж положення містить і ст.173 Господарського кодексу України, в якій зазначено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до ст.655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ст.692 ЦК України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін (ст.631 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Однак відповідач у встановлений Договором купівлі-продажу державного майна №1251 від 28.11.2019 року строк не сплатив грошових коштів за об`єкт приватизації.

Згідно зі ст.526 Цивільного кодексу України, ст.193 Господарського кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 Цивільного кодексу України, ч.7 ст.193 Господарського кодексу України)

Відповідно ст. 24 ЗУ "Про приватизацію державного і комунального майна" Покупець, який підписав договір купівлі-продажу, сплачує на відповідний поточний рахунок органів приватизації ціну продажу об`єкта приватизації не пізніше ніж протягом 30 днів з дня підписання договору купівлі-продажу.

За несплату коштів за об`єкт приватизації згідно з договором купівлі-продажу протягом 30 днів з дня укладення договору купівлі-продажу нараховується неустойка.

Несплата коштів за об`єкт приватизації згідно з договором купівлі-продажу протягом 60 днів з дня укладення договору купівлі-продажу є підставою для розірвання такого договору відповідно до статті 30 цього Закону.

Розглядаючи вимогу позивач про розірвання договору та угод до нього, судом взято до уваги наступні приписи законодавства.

Згідно із ч.ч.1-4 ст.188 Господарського кодексу України зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором.

Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором.

Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду.

У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

Виходячи з наведеного, суд приходить до висновку про те, що намір змінити або розірвати договір може бути реалізований за погодженням з іншою стороною. У випадках коли сторони не досягли домовленості щодо зміни або розірвання договору, а одностороння зміна/розірвання договору не допускається, заінтересована сторона має право звернутися до суду із відповідним позовом.

Слід зазначити, що навіть недотримання стороною зазначеного порядку при наявності встановлених законом або договором матеріально-правових підстав для розірвання договору не може бути підставою для відмови у захисті судом порушеного цивільного права, оскільки інше суперечило б приписам статті 124 Конституції України.

Як зазначено в резолютивній частині рішення Конституційного Суду України від 9 липня 2002 року у справі щодо офіційного тлумачення положення частини 2 статті 124 Конституції України (справа про досудове врегулювання спорів), положення частини 2 статті 124 Конституції України щодо поширення юрисдикції судів на всі правовідносини, що виникають у державі, в аспекті конституційного звернення необхідно розуміти так, що право особи (громадянина України, іноземця, особи без громадянства, юридичної особи) на звернення до суду за вирішенням спору не може бути обмежене законом, іншими нормативно-правовими актами.

Тобто, недотримання вимог ч. 2 ст. 188 ГК України щодо обов`язку надсилання іншій стороні пропозицій про розірвання договору, у разі виникнення такої необхідності, не позбавляє позивача права звернутися за захистом порушеного права шляхом вчинення прямого позову до відповідача про розірвання договору.

Поряд з цим, частиною 2 статті 651 Цивільного кодексу України встановлено, що договір може бути розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Відповідно до правової позиції, що викладена в постанові судових палат у цивільних та господарських справах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року № 6-75цс13 істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору (абзац другий частини другої статті 651 ЦК України).

Тобто йдеться про таке порушення договору однією зі сторін, яке тягне для другої сторони неможливість досягнення нею цілей договору.

Оцінка порушення договору як істотного здійснюється судом відповідно до критеріїв, що встановлені вказаною нормою. Оціночне поняття істотності порушення договору законодавець розкриває за допомогою іншого оціночного поняття - "значної міри" позбавлення сторони того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Це (друге) оціночне поняття значно звужує сферу огляду суду. Істотність порушення визначається виключно за об`єктивними обставинами, що склалися у сторони, яка вимагає розірвання договору. В такому випадку вина (як суб`єктивний чинник) сторони, що припустилася порушення договору, не має будь-якого значення і для оцінки порушення як істотного, і для виникнення права вимагати розірвання договору на підставі частини другої статті 651 ЦК України.

Іншим критерієм істотного порушення договору закон визнає розмір завданої порушенням шкоди, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору. При цьому йдеться не лише про грошовий вираз завданої шкоди, прямі збитки, а й випадки, коли потерпіла сторона не зможе використати результати договору.

Вирішальне значення для застосування зазначеного положення закону має співвідношення шкоди з тим, що могла очікувати від виконання договору сторона.

Як вбачається з матеріалів справи, сторонами прийнято до виконання зобов`язання за договором купівлі-продажу.

Натомість, відповідач свої зобов`язання в повному обсязі та у встановлений строк не виконав, грошові кошти за придбаний об`єкт приватизації не сплатив.

Крім того у відповідності до п. 7.4 Договору у разі, якщо Покупець в установлений договором строк не виконав зобов`язання по сплаті коштів, що передбачені пунктами 2.1. та 5.1.3. або не прийняв об`єкт приватизації, Продавець може порушити питання про розірвання цього договору і вимагати відшкодування збитків.

У разі розірвання в судовому порядку договору, у зв`язку з невиконанням договірних зобов`язань, об`єкт приватизації підлягає поверненню у державну власність (п. 7.5 Договору).

Таким чином, судом встановлено, що у визначений договором строк не виконані, грошові кошти за об`єкт приватизації в сумі 57 646,80 грн. у тому числі ПДВ 9 607,80 грн. не сплачено; факт не несплати грошових коштів (ціни об`єкту) відповідачем не спростовано; внаслідок порушення умов договору останній, фактично позбавлений того, на що він розраховував при укладенні договору.

Вказані обставини підтверджують істотне порушення відповідачем умов укладеного з позивачем договору купівлі-продажу №1251 від 28.11.2018 року, що стало підставою для звернення позивача із позовом до суду про дострокове розірвання вказаного договору.

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, розірвання договору.

Зважаючи на наведене вище, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині розірвання договору купівлі-продажу №1251 від 28.11.2018 року, укладеного між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Вінницькій області (Продавець) та ОСОБА_1 (Покупець) є обґрунтованими, оскільки підтверджують наявність факту порушення договору зі сторони відповідача, який призвів до того, що позивачем не отримано того результату, на який він розраховував при укладенні договору, що в свою чергу, на думку суду, є поважною причиною для розірвання договору, а тому підлягає задоволенню у повному обсязі.

Також судом розглянуто вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 3 060,00 грн. неустойки, 815,42 грн. 3% річних та 2 505,38 грн. інфляційних втрат (за період з 29.12.2018 року по 11.06.2019 року) (з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог № 10-06/1656 від 11.06.2019 року), за результатами чого суд дійшов наступних висновків.

Перевіряючи обґрунтованість заявлених позивачем до стягнення сум неустойки господарський суд враховує наступне.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно зі статтею 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Частиною 1 статті 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом

Відповідно до статті 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання.

У частині другій статті 9 ЦК України зазначено, що законом можуть бути передбачені особливості регулювання майнових відносин у сфері господарювання.

Частиною першою статті 216 та частиною другою статті 217 ГК України передбачена господарсько-правова відповідальність учасників господарських відносин за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбаченому цим Кодексом, іншими законами та договором, у вигляді відшкодування збитків, штрафних санкцій та оперативно-господарських санкцій.

Статтею 230 Господарського кодексу України встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно з ч. 4 ст. 231 ГК України якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Приписами ч.6 ст.232 ГК України встановлено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Відповідно до ст.ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і справедливості.

З наведених норм вбачається, що сторони договору, за відсутності встановлених спеціальними законами обмежень, не позбавлені права передбачити договором неустойку, що стягується за прострочення не грошового зобов`язання у відсотках до суми невиконаного зобов`язання за кожен день прострочення, та звернутися з вимогою про стягнення такої неустойки у зв`язку з простроченням зобов`язання.

Пунктом 7.1 Договору у разі несплати коштів за об`єкт приватизації згідно з договором протягом 30 днів з дня укладання договору та його нотаріального посвідчення Покупець сплачує на користь Продавця неустойку в розмірі 5% відсотків ціни продажу об`єкта. У разі несплати коштів згідно з договором протягом наступних 30 днів договір підлягає розірванню.

Як встановлено судом, відповідач у встановлений Договором строк оплату не здійснив. Таким чином, суд вважає, що вимоги позивача щодо стягнення неустойки є правомірними, оскільки відповідають умовам укладеного Договору та вимогам чинного законодавства України.

Перевіркою правильності наданого позивачем розрахунку та періодів нарахування неустойки не виявлено помилок, у зв`язку з чим позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню в повному обсязі в сумі 3 060,00 грн.

Також судом розглянуто вимоги позивача про стягнення з відповідача 815,42 грн. 3 % річних та 2 505,38 грн. інфляційних втрат, за результатами чого суд дійшов наступних висновків.

Згідно ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Порушенням зобов`язання, згідно ст.610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом.

Таким чином, заявлені позивачем вимоги про стягнення з відповідача 3 % річних та інфляційних втрат є правомірними та обґрунтованим, оскільки відповідають вимогам чинного законодавства України.

Перевіркою розрахунку 3 % річних та інфляційних втрат судом помилок не виявлено, в зв`язку з чим заявлені вимоги підлягають задоволенню судом у заявлених позивачем розмірах (з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог № 10-06/1656 від 11.06.2019 року).

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч.ч.1-4 ст.13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

При цьому ч. 1 статтею 14 ГПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (ч. 2 вказаної статті).

Приймаючи рішення про задоволення позову в частині розірвання договору купівлі-продажу № 1251 від 28.11.2018 року та стягнення неустойки, 3% річних та інфляційних втрат, судом враховано, що відповідач, будучи належним чином повідомлений про час та місце судового засідання, процесуальним правом захисту своїх інтересів при розгляді справи в суді не скористався, не надав відзив на позов і витребувані судом документи, не брав участі у судових засіданнях, ніяким чином не сприяв всебічному та повному з`ясуванню всіх обставин справи при її розгляді.

Відтак, будучи достеменно обізнаним щодо предмету позовних вимог про розірвання договору та стягнення неустойки, 3% річних та інфляційних втрат, відповідач взагалі не надав жодного документального обґрунтування по суті даного господарського спору, з огляду на що, суд дійшов висновку, що подальше ухилення відповідача від виконання своїх зобов`язань порушує інтереси позивача.

Як визначає ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно із ч.ч. 1, 3 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ст.ст. 76, 77, 78, 79 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Витрати на судовий збір підлягають віднесенню на відповідача відповідно до ст. 129 ГПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 2, 3, 7, 8, 10, 11, 13, 14, 15, 18, 42 45, 46, 73, 74, 76, 77, 78, 79, 80, 86, 91, 113, 118, 123, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 242, 326, 327 Господарського процесуального кодексу України, суд -

У Х В А Л И В :

1. Позов задовольнити повністю.

2. Розірвати договір купівлі-продажу №1251 від 28.11.2019 року, укладений між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Вінницькій області (код 13327990) та ОСОБА_1 (код НОМЕР_1 ).

3. Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) на користь Регіонального відділення Фонду державного майна України по Вінницькій та Хмельницькій областях (вул. Гоголя, 10, м. Вінниця, 21018, код 13327990) - 3 060,00 грн. неустойки, 2 505,38 грн. інфляційних втрат, нарахованих за період з 29.12.2018 по 11.06.2019 р.р., та 815,42 грн. 3% річних, нарахованих за період з 29.12.2018 по 11.06.2019 р.р., а також 3 842,00 грн. судових витрат зі сплати судового збору.

4. Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

5. Копію рішення надіслати сторонам рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, особи, які не брали участь у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити рішення суду протягом 20 днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі апеляційної скарги до Північно-західного апеляційного господарського суду через Господарський суд Вінницької області.

Повний текст судового рішення складено 07 серпня 2019 р.

Суддя Міліціанов Р.В.

віддрук. прим.:

1 - до справи

2 - позивачу (вул. Гоголя, 10, м. Вінниця, 21018)

3,4 - відповідачу АДРЕСА_6