ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" серпня 2019 р. м. Київ Справа № 911/826/19

Господарський суд Київської області у складі судді Бабкіної В.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю НОРД ЕНЕРДЖІ (04655, м. Київ, вул. Старокиївська, буд. 10 літ. Г)

до Товариства з обмеженою відповідальністю УКРПОЛІМЕРКОНСТРУКЦІЯ (07501, Київська обл., Баришівський р-н, смт. Баришівка, вул. Торф`яна, буд. 28)

про стягнення 2565229,86 грн. заборгованості за договором поставки № 100/1007-2018 від 10.07.2018 р., у тому числі 2109101,25 грн. основного боргу, 251210,50 грн. пені, 42043,15 грн. 3% річних, 162874,96 грн. інфляційних втрат,

секретар судового засідання: Демідова А.А.

Представники сторін:

від позивача: Литвинов В.В. (свідоцтво адвоката КС № 6988/10 від 19.10.2018 р., договір про надання правничої допомоги № 20190115-1 від 15.01.2019 р.);

від відповідача: не з`явився.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю НОРД ЕНЕРДЖІ (далі ТОВ НОРД ЕНЕРДЖІ, позивач) звернулось до господарського суду Київської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю УКРПОЛІМЕРКОНСТРУКЦІЯ (далі ТОВ УКРПОЛІМЕРКОНСТРУКЦІЯ, відповідач) про стягнення 2565229,86 грн. заборгованості за договором поставки № 100/1007-2018 від 10.07.2018 р., у тому числі 2109101,25 грн. основного боргу, 251210,50 грн. пені, 42043,15 грн. 3% річних, 162874,96 грн. інфляційних втрат.

Вимоги позивача обґрунтовані тим, що між позивачем та відповідачем було укладено договір поставки № 100/1007-2018 від 10.07.2018 р., згідно умов якого відповідачеві було поставлено товар, який було прийнято останнім, однак оплачено частково, у зв`язку з чим позивач просить суд стягнути з відповідача 2109101,25 грн. основного боргу, 251210,50 грн. пені, 42043,15 грн. 3% річних, 162874,96 грн. інфляційних втрат, а також судовий збір та витрати на послуги адвоката.

Ухвалою господарського суду Київської області від 12.04.2019 р. було відкрито провадження у даній справі, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 20.05.2019 р.

Підготовче засідання відкладалось.

10.05.2019 р. до господарського суду Київської області від представника відповідача надійшов відзив б/н від 10.05.2019 р. (вх. № 9069/19 від 10.05.2019 р.) на позовну заяву, за змістом якого відповідач зазначає, що визнає основну суму заборгованості перед позивачем в розмірі 2109101,25 грн., а щодо стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат просить суд відмовити у задоволенні вказаних вимог. Обґрунтовуючи свою позицію, відповідач, посилаючись на пункт 8 додаткової угоди № 1 до договору поставки № 100/1007-2018 від 10.07.2018 р., вказує, що в останній було встановлено строк оплати товару, а оскільки пунктом 9 додаткової угоди було встановлено строк її дії до 31.07.2018 р., то після закінчення строку дії такої додаткової угоди оплата товару повинна здійснюватись, на переконання ТОВ УКРПОЛІМЕРКОНСТРУКЦІЯ, після пред`явлення вимоги щодо його оплати, відповідно до ч. 2 ст. 530 Цивільного кодексу України. Поряд з цим, відповідач наголошує, що перебуває у скрутному матеріальному становищі через тяжку фінансову ситуацію в країні, а також через наявність заборгованості у останнього з боку контрагентів перед ним, у зв`язку з чим ТОВ УКРПОЛІМЕРКОНСТРУКЦІЯ неспроможне одразу сплатити всю суму заборгованості перед ТОВ НОРД ЕНЕРДЖІ, а відтак просить суд зменшити штрафні санкції, оскільки стягнення одразу всієї суми боргу і так призведе до невиконання зобов`язань товариства перед співробітниками щодо виплати заробітної плати, сплати податків та зборів до Державного бюджету України, виконання зобов`язань перед контрагентами, та призведе до банкрутства відповідача. Окрім того, ТОВ УКРПОЛІМЕРКОНСТРУКЦІЯ зазначає, що не погоджується з заявленим позивачем розміром судових витрат з огляду на те, що представником ТОВ НОРД ЕНЕРДЖІ адвокатом Литвиновим В.В. не додано до матеріалів справи детальний опис робіт (наданих послуг), що унеможливлює визначення розміру витрат на правову допомогу.

03.06.2019 р. до господарського суду Київської області від представника позивача надійшла відповідь б/н від 03.06.2019 р. (вх. № 11066/19 від 03.06.2019 р.) на відзив, за змістом якої позивач зазначає, що обов`язок оплати за поставлений товар виник у відповідача з моменту отримання останнім такого товару, а право ТОВ НОРД ЕНЕРДЖІ на нарахування пені, 3% річних та інфляційних втрат з моменту прострочення ТОВ УКРПОЛІМЕРКОНСТРУКЦІЯ оплати товару. Поряд з цим, як вказує позивач, долучені до матеріалів позовної заяви акти приймання-передачі повністю відповідають вимогам законодавства України та належно підтверджують факт отримання відповідачем товару.

Щодо зменшення розміру штрафних санкцій позивач наголошував, що, на його думку, відповідачем не надано доказів скрутного фінансового становища товариства, не зазначено в чому полягає невідповідність розміру заявленої позивачем пені в порівнянні з сумою основного боргу та не надано доказів вжиття заходів для уникнення порушення зобов`язання з боку ТОВ УКРПОЛІМЕРКОНСТРУКЦІЯ.

10.06.2019 р. до господарського суду Київської області від представника позивача надійшла заява б/н від 10.06.2019 р. (вх. № 11422/19 від 10.06.2019 р.), за змістом якої позивач просить суд вирішити питання відшкодування витрат останнього на правничу допомогу після подання ТОВ НОРД ЕНЕРДЖІ доказів приймання-передачі юридичних послуг, шляхом ухвалення додаткового рішення в порядку ст. 244 ГПК України.

Ухвалою господарського суду Київської області від 08.07.2019 р. було оголошено перерву у підготовчому засіданні у даній справі до 11.07.2019 р.

У судовому засіданні 11.07.2019 р. представники позивача та відповідача заявили про надання суду всіх наявних у ТОВ НОРД ЕНЕРДЖІ та ТОВ УКРПОЛІМЕРКОНСТРУКЦІЯ доказів, що мають значення для вирішення спору.

Ухвалою господарського суду Київської області від 11.07.2019 р. було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 01.08.2019 р.

У судовому засіданні 01.08.2019 р. представник позивача позовні вимоги підтримував, а також до закінчення судових дебатів клопотав про вирішення судом питання щодо судових витрат на правову допомогу в порядку ст. 244 ГПК України після ухвалення судового рішення; представник відповідача у судове засідання не з`явився. Водночас, про дату, час і місце судового засідання сторони були повідомлені в порядку, передбаченому ГПК України.

У судовому засіданні 01.08.2019 р. було проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази та оцінивши їх в сукупності, суд

встановив:

10.07.2018 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю НОРД ЕНЕРДЖІ (постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю УКРПОЛІМЕРКОНСТРУКЦІЯ (покупець) було укладено договір поставки № 100/1007-2018, відповідно до п. 1.1 якого постачальник постачальник зобов`язується поставити покупцю поліетилен (товар/продукція), асортимент, найменування, кількість, якість, умови поставки та ціна якого погоджуються сторонами у специфікаціях та/або додаткових угодах до цього договору, а покупець зобов`язується приймати та оплачувати товар на умовах цього договору та додаткових угод до нього.

У відповідності з п. 1.2 договору ціна договору визначається як сума вартості всього товару, поставленого згідно з цим договором відповідно до всіх додаткових угод до нього та актів приймання-передачі.

Згідно з п. 3.6 договору постачальник зобов`язаний здійснити поставку товару покупцю протягом 10 (десяти) днів з дати надходження попередньої оплати за товар. Інші умови, у тому числі - строки поставки, можуть бути узгоджені сторонами у специфікаціях та/або додаткових угодах до цього договору.

Умовами п. 3.7 договору передбачено, що разом із товаром постачальник направляє покупцю два підписаних зі свого боку акта приймання-передачі або видаткових накладних на відповідну партію товару, які підписує уповноважена особа покупця, один з примірників залишається у покупця, а другий примірник покупець надсилає на адресу постачальника поштовим відправленням не пізніше ніж через 5 робочих днів від дня отримання покупцем відповідної партії товару.

Датою поставки товару та переходу права власності від постачальника до покупця вважається дата підписання сторонами акту приймання-передачі товару або видаткової накладної (п. 3.8 договору).

Відповідно до п. 4.1 договору умови оплати визначаються сторонами у відповідній додатковій угоді та/або специфікації до цього договору.

Згідно з п. 6.4 договору покупець зобов`язаний оплатити товар відповідно до умов даного договору.

У відповідності з п. 7.2 договору, у разі порушення покупцем термінів оплати товару, покупець, на вимогу постачальника, сплачує йому пеню у розмірі облікової ставки НБУ за кожен день прострочення від суми простроченого платежу. Оплата пені не звільняє покупця від виконання прийнятих на себе зобов`язань за цим договором, специфікаціями та/або додатковими угодами до нього.

Цей договір вступає в силу з дати його підписання сторонами і діє до 31.12.2018 р. включно, а в частині взаєморозрахунків - до їх повного завершення. Закінчення строку дії договору не звільняє винну сторону від відповідальності за його невиконання. Якщо за один календарний місяць до закінчення дії договору жодна зі сторін письмово не заявить про припинення договору, то строк дії договору продовжується на наступний календарний рік без обмеження по кількості разів пролонгації. Датою письмової заяви сторони про припинення договору вважається дата штемпеля відділення поштового зв`язку на описі вкладення до листа про припинення договору (п. 11.1 договору).

10.07.2018 р. між ТОВ НОРД ЕНЕРДЖІ та ТОВ УКРПОЛІМЕРКОНСТРУКЦІЯ було підписано додаткову угоду № 1 до договору поставки № 100/1007-2018 від 10.07.2018 р., відповідно до п. 1 якої постачальник зобов`язується передати у власність, а покупець - прийняти і оплатити товар по цінах та в обсягах, що вказані в таблиці, а саме поліетилен марки HDPE CRP 100 Black в кількості 112,500 тон, автотранспортом у липні 2018 року.

Пунктом 5 угоди передбачено, що кількість товару, що передано у власність за цією додатковою угодою № 1, визначається на підставі актів приймання-передачі товару або видаткових накладних, та є остаточною.

Умови оплати: покупець здійснює 100% попередню оплату партії товару. Умови поставки: постачальник здійснює поставку товару до 15 липня 2018 р., але не раніше отримання 100% попередньої оплати за товар від покупця (п.п. 7, 8 угоди).

Пунктами 9, 10 угоди передбачено, що ця додаткова угода вступає в дію з дати її підписання та діє до 31.07.2018 р. включно (в частині ціни та строків поставки товару), в частині взаєморозрахунків - до їх повного завершення. Ця додаткова угода № 1 є невід`ємною частиною договору поставки № 100/1007-2018 від 10.07.2018 р.

ТОВ УКРПОЛІМЕРКОНСТРУКЦІЯ засобами електронного зв`язку було надіслано ТОВ НОРД ЕНЕРДЖІ заявки на відвантаження товару згідно договору № 100-1007/2018 р. від 10.07.2018 р., у тому числі від 16.07.2018 р. у кількості 11,25 т, від 25.07.2018 р. у кількості 21,25 т, від 07.08.2018 р. у кількості 21,25 т, від 08.08.2018 р. у кількості 21,25 т, від 16.10.2018 р. у кількості 16,250 т.

На виконання умов договору № 100/1007-2018 від 10.07.2018 р. та додаткової угоди № 1 від 10.07.2018 р. ТОВ НОРД ЕНЕРДЖІ було поставлено ТОВ УКРПОЛІМЕРКОНСТРУКЦІЯ товар (поліетилен) на загальну суму 6570757,50 грн., що підтверджується актами приймання-передачі товару, а саме - № 119 від 16.07.2018 р. на суму 622428,75 грн., № 139 від 26.07.2018 р. на суму 1197395,00 грн., № 142 від 07.08.2018 р. на суму 1249585,00 грн., № 142/1 від 31.08.2018 р. (коригування цін нафтопродуктів до акту приймання-передачі товару № 142 від 07.08.2018 р.) з остаточною вартістю 1273215,00 грн. (сума зміни вартості 23630,00 грн.), попередній акт № 143 приймання-передачі товару від 08.08.2018 р. на суму 1249585,00 грн., попередній акт № 163 приймання-передачі товару від 06.09.2018 р. на суму 1270537,50 грн., акт № 190 приймання-передачі товару від 17.10.2018 р. на суму 957596,25 грн. (копії зазначених актів долучено до матеріалів справи, оригінали оглянуто судом).

Відповідач частково розрахувався за поставлений позивачем товар в сумі 4461656,25 грн., що підтверджується довідкою АТ «Альфа-Банк» № 17232 від 20.02.2019 р. щодо надходження коштів на поточний рахунок ТОВ НОРД ЕНЕРДЖІ від ТОВ УКРПОЛІМЕРКОНСТРУКЦІЯ за договором № 100/1007-2018 від 10.07.2018 р. за період з 13.07.2018 р. до 16.11.2018 р.

З огляду на зазначене, залишок заборгованості за договором № 100/1007-2018 від 10.07.2018 р. становить 2109101,25 грн.

ТОВ НОРД ЕНЕРДЖІ було надіслано на адресу ТОВ УКРПОЛІМЕРКОНСТРУКЦІЯ вимогу № 19 від 25.02.2019 р., відповідно до якої позивач просив відповідача перерахувати на його рахунок заборгованість за договором поставки № 100/1007-2018 від 10.07.2018 р. в сумі 2109101,25 грн.

ТОВ УКРПОЛІМЕРКОНСТРУКЦІЯ було надіслано на адресу ТОВ НОРД ЕНЕРДЖІ лист № 10 від 12.03.2019 р., відповідно до якого відповідач зазначав, що у зв`язку із скрутним фінансовим станом ТОВ УКРПОЛІМЕРКОНСТРУКЦІЯ не змогло своєчасно та в повному обсязі погасити заборгованість за договором поставки № 100/1007-2018 від 10.07.2018 р., внаслідок чого утворилась заборгованість в сумі 2109101,25 грн. Також відповідач у даному листі зазначив, що у ТОВ УКРПОЛІМЕРКОНСТРУКЦІЯ відсутня можливість погасити вказану заборгованість та пропонував погашення заборгованості згідно наступного графіку: до 31.03.2019 р. 1000000,00 грн., до 30.04.2019 р. 600000,00 грн., до 31.05.2019 р. 509101,25 грн.

Оскільки відповідач станом на час подання позовної заяви не виконав взяті на себе зобов`язання і не сплатив ТОВ НОРД ЕНЕРДЖІ залишок заборгованості в сумі 2109101,25 грн. за поставлений товар за договором поставки № 100/1007-2018 від 10.07.2018 р., останнє і звернулось з даним позовом до суду.

Згідно приписів статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Зазначена норма кореспондується з приписами статті 193 Господарського кодексу України.

Так, у відповідності до ч. 1 статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно з ч. 2 статті 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язань, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Згідно з ч. 7 статті 193 Господарського кодексу України не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язання, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Приписами статті 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як зазначено у ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У відповідності з ч. 1 статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник) зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України передбачає, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

За змістом ст.ст. 691, 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Поряд з цим, приписами статей 73, 74 Господарського процесуального кодексу України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до статей 76-79 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Отже, як слідує з позовної заяви, у порушення умов договору поставки № 100/1007-2018 від 10.07.2018 р., відповідач має заборгованість зі сплати за поставлений позивачем товар в розмірі 2109101,25 грн.

Поряд з цим, у своєму відзиві б/н від 10.05.2019 р. (вх. № 9069/19 від 10.05.2019 р.) на позовну заяву, відповідач зазначав, що визнає основну суму заборгованості перед позивачем в розмірі 2109101,25 грн.

Відповідно до ч. 1, п. 3 ч. 3 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України у відзиві відповідач викладає заперечення проти позову. Відзив повинен містити у разі повного або часткового визнання позовних вимог вимоги, які визнаються відповідачем.

Поряд з цим, згідно зі ст. 191 Господарського процесуального кодексу України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

З огляду на викладене, вимога позивача про стягнення з відповідача основної заборгованості за договором поставки № 100/1007-2018 від 10.07.2018 р., з урахуванням встановлення судом факту наявності заборгованості відповідача перед позивачем у сумі 2109101,25 грн. та визнання відповідачем позову в цій частині, підлягає задоволенню.

Щодо заперечень відповідача стосовно визначення строку оплати товару і, відповідно, моменту прострочення виконання вказаного зобов`язання покупцем, слід зазначити таке.

Судом встановлено, що за умовами укладеного сторонами правочину з поставки товару покупець мав здійснити 100% попередню оплату товару, що поставляється позивачем.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 693 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу.

Згідно з п.п. 7, 8 додаткової угоди № 1 до договору поставки № 100/1007-2018 від 10.07.2018 р. покупець здійснює 100% попередню оплату партії товару, а постачальник здійснює поставку товару до 15 липня 2018 р., але не раніше отримання 100% попередньої оплати за товар від покупця.

Як зазначалось вище, згідно з ч. 1 ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Поряд з цим, за приписами ч. 6 ст. 265 Господарського кодексу України реалізація суб`єктами господарювання товарів негосподарюючим суб`єктам здійснюється за правилами про договори купівлі-продажу. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Оскільки відповідачем, у порушення умов договору, передоплата за товар здійснена не була, а тому в останнього, в силу приписів ч. 6 ст. 265 ГК України, ч. 1 ст. 692 ЦК України, виник обов`язок оплатити поставлений позивачем товар після його прийняття, засвідченого підписанням актів приймання-передачі товару.

Відтак, прострочення відповідачем зобов`язання з оплати товару у даному випадку має місце з 17.07.2018 р., з 27.07.2018 р., з 08.08.2018 р., з 01.09.2018 р., з 09.08.2018 р., з 07.09.2018 р., з 18.10.2018 р.

Поряд з цим, посилання відповідача на те, що акти приймання-передачі товару не є первинними документами, і, відповідно, не є належним доказом отримання товару, відхиляється судом з огляду на таке.

Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначає Закон України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні".

Відповідно до статті 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства. Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона має спричиняти реальні зміни майнового стану господарюючого суб`єкта. Здійснення господарської операції і власне її результат підлягають відображенню у бухгалтерському обліку.

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Судом встановлено, що при укладенні правочину сторони визначили, що датою поставки товару та переходу права власності від постачальника до покупця вважається дата підписання сторонами акту приймання-передачі товару або видаткової накладної (п. 3.8 договору).

Як вбачається з матеріалів справи, вищезазначені акти приймання-передачі товару підписані уповноваженими особами позивача та відповідача без жодних зауважень та претензій.

З урахуванням викладеного, в даному випадку акти приймання-передачі товару є первинними документами, що підтверджують поставку за спірним договором.

Поряд з цим, з приводу заперечень відповідача щодо здійснення позивачем поставки товару після закінчення строку дії додаткової угоди № 1 від 10.07.2018 р. до договору суд відзначає, що зазначені поставки відбулися в межах дії договору, а відсутність визначення строку поставок товару згідно додаткової угоди не впливає на виникнення у відповідача обов`язку щодо його оплати з моменту прийняття товару у відповідності з приписами ст. 692 ЦК України.

Окрім суми основного боргу, позивач просив суд стягнути з відповідача 251210,50 грн. пені за порушення строків оплати поставленого товару.

Як зазначалось вище, у відповідності з п. 7.2 договору у разі порушення покупцем термінів оплати товару, покупець, на вимогу постачальника, сплачує йому пеню у розмірі облікової ставки НБУ за кожен день прострочення від суми простроченого платежу. Оплата пені не звільняє покупця від виконання прийнятих на себе зобов`язань за цим договором, специфікаціями та/або додатковими угодами до нього.

Згідно з приписами ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до вимог ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Статтею 216 Господарського кодексу України передбачено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно з ч. 2 статті 343 Господарського кодексу України платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Поряд з цим, згідно з приписами ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

З долученого до матеріалів справи розрахунку пені вбачається, що заявлений до стягнення розмір пені, нарахованої на зростаючу заборгованість відповідача, з урахуванням часткових оплат за загальний період з 16.07.2018 р. до 27.03.2019 р., було визначено позивачем в сумі 251210,50 грн.

Судом встановлено, що згідно здійсненого позивачем розрахунку заявленої до стягнення з відповідача пені, останню було розраховано за період, що перевищує шість місяців.

Водночас, умовами укладеного між сторонами договору не було встановлено можливості нарахування пені за період, що перевищує зазначений у ч. 6 ст. 232 ГК України строк.

Таким чином, згідно з арифметичним розрахунком, який зроблений судом відповідно до встановленого моменту початку прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання зі здійснення розрахунку за поставлений товар щодо кожного акту приймання-передачі товару окремо, з урахуванням часткових оплат, а також беручи до уваги приписи ч. 6 ст. 232 ГК України, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню пеня в сумі 237743,07 грн.:

Сума боргу (грн)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір облікової ставки НБУСума пені за період прострочення
144017.07.2018 - 24.07.2018817.5000 %5,53
44883527.07.2018 - 31.07.2018517.5000 %1075,98
4883501.08.2018 - 09.08.2018917.5000 %210,73
1883510.08.2018 - 16.08.2018717.5000 %63,22
124958508.08.2018 - 16.08.2018917.5000 %5392,05
121842017.08.2018 - 22.08.2018617.5000 %3505,05
116842023.08.2018 - 30.08.2018817.5000 %4481,61
119205031.08.2018 - 02.09.2018317.5000 %1714,60
89205003.09.2018 - 04.09.2018217.5000 %855,39
124958509.08.2018 - 04.09.20182717.5000 %16176,14
114163505.09.2018 - 06.09.2018217.5000 %1094,72
114163507.09.2018 - 23.09.20181718.0000 %9570,97
104163524.09.2018 - 08.10.20181518.0000 %7705,25
94163509.10.2018 - 15.10.2018718.0000 %3250,58
1270637.5007.09.2018 - 15.10.20183918.0000 %24438,02
1251605.0016.10.2018 - 25.10.20181018.0000 %6172,30
1251605.0026.10.2018 - 15.11.20182118.0000 %12961,83
1151605.0016.11.2018 - 13.12.20182818.0000 %15901,62
1151605.0014.12.2018 - 31.01.20194918.0000 %27827,83
1151605.0001.02.2019 - 06.03.20193418.0000 %19309,11
957596.2518.10.2018 - 25.10.2018818.0000 %3777,92
957596.2526.10.2018 - 13.12.20184918.0000 %23139,73
957596.2514.12.2018 - 31.01.20194918.0000 %23139,73
957596.2501.02.2019 - 14.03.20194218.0000 %19834,05
957596.2515.03.2019 - 27.03.20191318.0000 %6139,11
За таких обставин, заявлена позивачем вимога про стягнення з відповідача пені підлягає частковому задоволенню в сумі 237743,07 грн.

Поряд з цим, представником відповідача у відзиві було заявлено клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій до визначеного на розсуд суду обсягу. Натомість представник позивача у судових засіданнях заперечував проти задоволення клопотання відповідача про зменшення розміру штрафних санкцій.

Відповідно до ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Положенням ст. 233 Господарського кодексу України встановлено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Визначені наведеними нормами положення, з урахуванням приписів Господарського процесуального кодексу України щодо загальних засад господарського судочинства та щодо обов`язку суду сприяти учасникам судового процесу в реалізації їхніх прав, дає право суду зменшити розмір штрафних санкцій за умови, що він значно перевищує розмір завданих допущеним порушенням збитків.

Як зазначалося вище, статтею 546 Цивільного кодексу України неустойка (штраф, пеня) віднесена до переліку видів забезпечення виконання зобов`язань. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання (ч. 1 ст. 549 ЦК України).

Згідно з приписами частини 1 ст. 230 ГК України неустойка є штрафною санкцією, яка застосовується до учасника господарських відносин у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Отже, неустойка має подвійну правову природу, є одночасно способом забезпечення виконання зобов`язання та мірою відповідальності за порушення виконання зобов`язання, завданням якого є захист прав та інтересів кредитора у разі порушення зобов`язання боржником.

Завданням неустойки як способу забезпечення виконання зобов`язання та міри відповідальності є одночасно дисциплінування боржника (спонукання до належного виконання зобов`язання) та захист майнових прав та інтересів кредитора у разі порушення зобов`язання шляхом компенсації можливих втрат, у тому числі у вигляді недосягнення очікуваних результатів господарської діяльності внаслідок порушення зобов`язання.

Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Крім цього, зменшення розміру штрафних санкцій не є обов`язком суду, а є його правом, яке реалізовується судом виключно у виняткових випадках.

Слід зазначити, що при розгляді заяви відповідача про зменшення штрафних санкцій, судом враховано, що з позовних вимог у даній справі, за визначенням статті 549 Цивільного кодексу України, за правовою природою до неустойки належить лише позовна вимога про стягнення пені, відтак, суд вирішує питання щодо наявності підстав для зменшення розміру саме за цією вимогою.

Також суд враховує, що згідно з постановою Верховного Суду від 08.05.2018 р. у справі № 924/709/17 зменшення розміру заявлених до стягнення штрафних санкцій є правом суду, а за відсутності переліку таких виняткових обставин господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення пені та штрафу та розмір, до якого підлягає зменшенню. При цьому, відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника. Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причин неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.

Приписами ч. 4 ст. 236 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Оцінюючи наявні матеріали справи, доводи відповідача, заперечення позивача, суд зазначає, що до матеріалів справи відповідачем не надано жодних належних, допустимих та достовірних доказів в розумінні ст.ст. 76, 77, 78, 79, 91 Господарського процесуального кодексу України на підтвердження наявності скрутного майнового становища відповідача, поважності причин неналежного виконання зобов`язань та причинних наслідків, винятковості даного випадку та невідповідності розміру штрафних санкцій наслідкам порушення, а тому клопотання представника Товариства з обмеженою відповідальністю УКРПОЛІМЕРКОНСТРУКЦІЯ про зменшення розміру пені задоволенню не підлягає.

Таким чином, вимога позивача про стягнення з відповідача пені підлягає задоволенню в зазначеній вище сумі 237743,07 грн.

Крім того, позивач просив суд стягнути з відповідача 42043,15 грн. 3% річних та 162874,96 грн. інфляційних втрат.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З долученого до матеріалів справи розрахунку 3% річних вбачається, що їх розмір було визначено позивачем у сумі 42043,15 грн., нарахованих на зростаючу заборгованість відповідача, з урахуванням часткових оплат, за загальний період з 16.07.2018 р. до 27.03.2019 р.

Згідно з арифметичним розрахунком 3% річних, зробленим судом щодо кожного акту приймання-передачі товару окремо, з урахуванням часткових оплат, 3% річних підлягають стягненню з відповідача в сумі 39788,46 грн.:

Сума боргу (грн)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір процентів річнихЗагальна сума процентів
144017.07.2018 - 24.07.201883 %0.95
44883527.07.2018 - 31.07.201853 %184.45
4883501.08.2018 - 09.08.201893 %36.12
1883510.08.2018 - 16.08.201873 %10.84
124958508.08.2018 - 16.08.201893 %924.35
121842017.08.2018 - 22.08.201863 %600.86
116842023.08.2018 - 30.08.201883 %768.28
119205031.08.2018 - 02.09.201833 %293.93
89205003.09.2018 - 04.09.201823 %146.64
124958509.08.2018 - 04.09.2018273 %2773.05
114163505.09.2018 - 23.09.2018193 %1782.83
104163524.09.2018 - 08.10.2018153 %1284.21
94163509.10.2018 - 15.10.201873 %541.76
1270637.5007.09.2018 - 15.10.2018393 %4073.00
1251605.0016.10.2018 - 15.11.2018313 %3189.02
1151605.0016.11.2018 - 06.03.20191113 %10506.42
957596.2518.10.2018 - 27.03.20191613 %12671.75
Таким чином, вимога позивача про стягнення 3% річних підлягає частковому задоволенню в визначеній судом сумі.

Розмір інфляційних втрат, заявлених до стягнення позивачем, становить 162874,96 грн., нарахованих на зростаючу заборгованість відповідача, з урахуванням часткових оплат, за загальний період з серпня 2018 року до лютого 2019 року включно.

Слід зазначити, що індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, який визначається виключно Держкомстатом і його найменший період визначення становить місяць, а тому прострочення платежу за менший період не тягне за собою нарахування інфляційних втрат, а розмір боргу, з урахуванням індексу інфляції, визначається виходячи з суми боргу, що мала місце на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Держкомстатом, за період прострочення.

Сума боргу, з урахуванням індексу інфляції, повинна розраховуватися виходячи з індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якийсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція).

При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

З урахуванням наведеного, згідно із здійсненим судом арифметичним розрахунком щодо кожного простроченого грошового зобов`язання окремо, а саме щодо кожного з актів приймання-передачі товару, розмір інфляційних втрат, нарахованих на суму заборгованості відповідача, становить 120152,41 грн., у тому числі

Період заборгованостіСума боргу (грн.)Сукупний індекс інфляції за період№Інфляційне збільшення суми боргуІСума боргу з врахуванням індексу інфляціїі
01.09.2018 - 30.09.51.01919791.071061426.07
01.10.2018 - 31.10.51.01721277.291272882.29
01.11.2018 - 28.02.51.03743179.181194784.18
01.11.2018 - 28.02..251.03735904.87993501.12
З огляду на викладене, вимога позивача про стягнення з відповідача інфляційних втрат підлягає частковому задоволенню.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку щодо часткового задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю НОРД ЕНЕРДЖІ.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів сторін та їх відображення у судовому рішенні, суд спирається на висновки, яких дійшов Європейський суд з прав людини у рішенні від 18.07.2006 р. у справі "Проніна проти України", в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Поряд з цим, за змістом п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень та висновків Європейського суду з прав людини, викладених у рішеннях у справах «Трофимчук проти України», «Серявін та інші проти України» обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

З урахуванням наведеного, суд відзначає, що решта долучених до матеріалів справи доказів та наданих сторонами пояснень була ретельно досліджена судом і наведених вище висновків суду не спростовує.

Судові витрати відповідно до п. 2 ч. 1, п. 3 ч. 4, ч. 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 76-80, 123, 129, 232, 233, 236-238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

вирішив:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю УКРПОЛІМЕРКОНСТРУКЦІЯ (07501, Київська обл., Баришівський р-н, смт. Баришівка, вул. Торф`яна, буд. 28, код 19252307) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю НОРД ЕНЕРДЖІ (04655, м. Київ, вул. Старокиївська, буд. 10 літ. Г, код 39999 (два мільйони сто дев`ять тисяч сто одну) грн. 25 коп. основного боргу, 237743 (двісті тридцять сім тисяч сімсот сорок три) грн. 07 коп. пені, 120152 (сто двадцять тисяч сто п`ятдесят дві) грн. 41 коп. інфляційних втрат, 39788 (тридцять дев`ять тисяч сімсот вісімдесят вісім) грн. 46 коп. 3% річних, 37601 (тридцять сім тисяч шістсот одну) грн. 78 коп. судового збору.

3. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Згідно з приписами ч.ч. 1, 2 статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до вимог статті 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складене 14.08.2019 р.

Суддя В.М. Бабкіна