ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
УХВАЛА

про відмову у відкритті апеляційного провадження

"06" серпня 2019 р. Справа№ 910/16430/14

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Коротун О.М.

суддів: Майданевича А.Г.

Дідиченко М.А.

за апеляційною скаргою Державного підприємства «Південна залізниця»

на рішення Господарського суду міста Києва від 08.07.2015 (повний текст складено 21.07.2015) (суддя - Прокопенко Л.В.) та рішення Господарського суду міста Києва від 16.03.2017 (повний текст складено 28.03.2017) (суддя - Маринченко Я.В.)

у справі № 910/16430/14

за позовом Антимонопольного комітету України

до Державної адміністрації залізничного транспорту України

про стягнення 100 000 000, 00 грн штрафу та 100 000 000, 00 грн пені та зобов`язання виконати рішення,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду міста Києва від 08.07.2015, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 02.09.2015, позов Антимонопольного комітету України задоволено. Стягнуто з відповідача в дохід державного бюджету України штраф у сумі 100 000 000, 00 грн і пеню в розмірі 100 000 000, 00 грн, зобов`язано відповідача виконати п. 4 резолютивної частини рішення від 16.07.2014 № 576-р.

Постановою Вищого господарського суду України від 26.04.2016 рішення і постанову попередніх судових інстанцій у даній справі скасовано в частині стягнення з відповідача 100 000 000, 00 грн пені з передачею справи у відповідній частині на новий розгляд до господарського суду міста Києва; у решті рішення і постанову залишено без змін.

Рішенням господарського суду міста Києва від 16.03.2017, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 22.05.2017, позов Антимонопольного комітету України задоволено. Стягнуто з Державної адміністрації залізничного транспорту України у дохід державного бюджету України 100 000 000 грн пені.

Постановою Вищого господарського суду України від 01.08.2017 рішення господарського суду міста Києва від 16.03.2017 та постанова Київського апеляційного господарського суду від 22.05.2017 залишені без змін.

Не погодившись з вказаними рішеннями суду першої інстанції від 08.07.2015 та від 16.03.2017, Державне підприємство «Південна залізниця» 19.07.2019 (згідно з відміткою штемпеля Господарського суду міста Києва) звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просило скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 08.07.2015 та рішення Господарського суду міста Києва від 16.03.2017 у даній справі та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні стягнення 100 000 000, 00 грн штрафу та 100 000 000, 00 грн пені повністю. Скаржник зазначає, що не брав участі в розгляді справи. Однак, на його думку, оскаржувані рішення мають безпосередній вплив на права, інтереси та обов`язки ДП «Південна залізниця».

Так, за доводами скаржника, в даному випадку підлягають застосуванню ст. 2, 11, 17 ГПК України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (щодо права на судовий захист). На думку скаржника, в даному випадку ДП «Південна залізниця» подала апеляційну скаргу як особа, яку неправомірно не залучено до розгляду справи, однак оскаржуваними судовими рішеннями порушено її права та обов`язки.

У ст. 1 Конституції України закріплено, що Україна є правовою державою.

Як будь-яка правова держава, Україна гарантує захист прав і законних інтересів людини і громадянина в суді шляхом здійснення правосуддя.

Обов`язок держави забезпечувати право кожної людини на доступ до ефективних та справедливих послуг у сфері юстиції та правосуддя закріплені як основоположні принципи у Конституції України, національному законодавстві та її міжнародних зобов`язаннях, у тому числі міжнародних договорах, стороною яких є Україна.

У ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яку ратифіковано Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР і яка для України набрала чинності 11.09.1997 (далі - Конвенція), закріплено принцип доступу до правосуддя.

Під доступом до правосуддя згідно зі стандартами Європейського суду з прав людини розуміється здатність особи безперешкодно отримати судовий захист як доступ до незалежного і безстороннього вирішення спорів за встановленою процедурою на засадах верховенства права.

У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, здійснюючи тлумачення положень Конвенції, указав, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 ст. 6 Конвенції, повинно тлумачитись у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права частиною спільної спадщини Договірних Сторін.

Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності (рішення у справі «Брумареску проти Румунії»). Юридична визначеність передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішень. Цей принцип наголошує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного розгляду справи та її нового вирішення. Повноваження судів вищих інстанцій щодо перегляду мають здійснюватись для виправлення судових помилок та недоліків правосуддя, але не для здійснення нового судового розгляду. Перегляд не повинен розглядатись як прихований засіб оскарження, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для повторного розгляду. Відступ від цього принципу може бути виправданим лише коли він обумовлений особливими та непереборними обставинами (рішення у справі «Рябих проти Росії», пункти 51 і 52).

Принцип юридичної визначеності є одним із суттєвих елементів принципу верховенства права. В його основі лежить відоме з римського права положення res judicata (лат. «вирішена справа»), відповідно до якого остаточне рішення правомочного суду, яке вступило в силу, є обов`язковим для сторін і не може переглядатися.

Забезпечення принципу res judicata є однією з найважливіших засад гарантування державою реалізації права людини на справедливий суд.

Відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (ч. 1 ст. 129 Конституції України).

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Господарського суду міста Києва від 08.07.2015, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 02.09.2015: позов АМК у цій справі задоволено; стягнуто з відповідача у доход державного бюджету України штраф у сумі 100 000 000 грн, пеню в сумі 100 000 000 грн; зобов`язано відповідача виконати пункт 4 рішення АМК від 16.07.2014 № 576-р.

Постановою Вищого господарського суду України від 26.04.2016: зазначені рішення і постанову скасовано в частині стягнення з відповідача 100 000 000 грн пені з передачею справи у відповідній частині на новий розгляд до господарського суду міста Києва; у решті рішення і постанову залишено без змін.

Рішенням господарського суду міста Києва від 16.03.2017, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 22.05.2017: позов АМК задоволено; стягнуто з Укрзалізниці у доход державного бюджету України 100 000 000 грн пені.

Постановою Вищого господарського суду України від 01.08.2017 зазначені рішення та постанова попередніх судових інстанцій залишено без змін.

Рішення господарського суду міста Києва від 08.07.2015 та від 16.03.2017 у даній справі набрали законної сили у встановленому законом порядку.

Відповідно до ч. 1 ст. 91 ГПК України (у редакції, чинній на час ухвалення рішень судом першої інстанції) сторони у справі, прокурор, треті особи, особи, які не брали участі у справі, якщо господарський суд вирішив питання про їх права та обов`язки, мали право подати апеляційну скаргу на рішення місцевого господарського суду, яке не набрало законної сили.

Прийняття і розгляд апеляційної скарги на рішення, яке набрало законної сили, було можливе лише з дотриманням приписів ч. 2 ст. 93 ГПК України (у редакції, чинній до 15.12.2017) щодо поновлення строку подання скарги.

Водночас, згідно з приписами ГПК України (у редакції, чинній до 15.12.2017) якщо апеляційну скаргу було подано на рішення чи ухвалу місцевого господарського суду, яку вже було переглянуто в апеляційному порядку, то відповідні обставини виключали перегляд судових актів суду першої інстанції апеляційним господарським судом.

Отже, станом на час ухвалення судових рішень у справі № 910/16430/14 ГПК України (у редакції, яка була чинна до 15.12.2017) не передбачав можливості повторного апеляційного чи касаційного перегляду судового рішення, в тому числі і за скаргою особи, яка не брала участі у справі, навіть якщо господарський суд вирішив питання про її права та обов`язки, оскільки, відповідно до визначених ст. 101 цього Кодексу (у редакції, чинній до 15.12.2017) меж перегляду справи в апеляційній інстанції, у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв`язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 254 ГПК України у редакції Закону України від 03.10.2017 № 2147-VIII учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції.

Частинами 1, 3, 4 ст. 272 ГПК України в редакції Закону України від 03.10.2017 № 2147-VIII визначено, що якщо апеляційна скарга надійшла до суду апеляційної інстанції після закінчення апеляційного розгляду справи, і особа, яка подала скаргу, не була присутня під час апеляційного розгляду справи, суд розглядає відповідну скаргу за правилами цієї глави; за результатами розгляду апеляційної скарги суд приймає постанову відповідно до статті 282 цього Кодексу. При цьому за наявності підстав може бути скасовано раніше прийняту постанову суду апеляційної інстанції; суд апеляційної інстанції розглядає скаргу, вказану в частині першій цієї статті, в межах доводів, які не розглядалися під час апеляційного розгляду справи за апеляційною скаргою іншої особи.

Разом з тим, розділ ХІ «Перехідні положення» ГПК України у редакції Закону України від 03.10.2017 № 2147-VIII не передбачає повторного апеляційного перегляду судових рішень, які були переглянуті в апеляційному порядку за правилами ГПК України (у редакції, чинній до 15.12.2017).

Тому здійснення перегляду судового рішення, яке набрало законної сили і є чинним, було б порушенням принципу правової певності, оскільки таке рішення не може бути поставлено під сумнів, а здійснення перегляду цього рішення не є виправданим та обґрунтованим, оскільки може мати наслідком порушення прав інших осіб, які покладаються на чинність рішення, здійснюючи свої права та обов`язки протягом усього часу чинності цього рішення.

Підстави для відмови у відкритті апеляційного провадження визначено ст. 261 ГПК України, згідно з п. 1 ч. 1 якої суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо апеляційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає апеляційному оскарженню.

Отже, оскільки апеляційну скаргу подано на судові рішення, що не підлягають апеляційному оскарженню, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відмову у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ДП «Південна залізниця» на підставі п. 1 ч. 1 ст. 261 ГПК України.

Аналогічний правовий висновок викладено в постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 02.04.2019 у справі № 922/765/15, а також в постанові від 11.07.2019 у даній справі.

Керуючись ст. 234, 261, «Перехідними положеннями» Господарського процесуального кодексу України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Північний апеляційний господарський суд,

УХВАЛИВ:

1. Відмовити у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Державному підприємству «Південна залізниця» на рішення Господарського суду міста Києва від 08.07.2015 та рішення Господарського суду міста Києва від 16.03.2017 у справі № 910/16430/14.

2. Апеляційну скаргу Державного підприємства «Південна залізниця» на рішення Господарського суду міста Києва від 08.07.2015 та рішення Господарського суду міста Києва від 16.03.2017у справі № 910/16430/14 та додані до неї матеріали повернути (надіслати) скаржнику.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями та може бути оскаржена в касаційному порядку, передбаченому ст. 286 - 291 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя О.М. Коротун

Судді А.Г. Майданевич

М.А. Дідиченко