ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

05.08.2019 Справа № 905/921/19 Господарський суд Донецької області у складі судді Огороднік Д.М., при секретарі судового засідання Папакіній Б.О., розглянувши у судовому засіданні справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Ерлайт»

до Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська»

про стягнення заборгованості у розмірі 1306435, 23 грн.

Представники сторін:

від позивача: адвокат Панасюк І.В. свідоцтво № 932 від 14.07.2017;

від відповідача: не з`явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд господарського суду Донецької області передані позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Ерлайт» до Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» про стягнення заборгованості у розмірі 1306435, 23 грн, у тому числі основного боргу у розмірі 1218114,56 грн; інфляційних втрат у розмірі 69798,65 грн та 3% річних у розмірі 18522,02 грн.

Позов обґрунтований тим, що відповідач не виконав грошові зобов`язання за договором постачання товарів № 28/08-1 від 28.08.2017. На виконання умов договору позивач здійснив поставку відповідачу товару, а відповідач отримавши його не здійснив розрахунок з позивачем у повному обсязі. Неоплаченим залишається товар, який поставлений на виконання договору № 28/08-1 від 28.08.2017 за видатковою накладною №ЕР-00065 від 12.11.2018 на суму 1218114,56 грн.

Заперечення учасників процесу.

Від відповідача 30.07.2019 до суду надійшло клопотання, в якому останній просив суд «провести розгляд справи за його відсутності та винести рішення по суті справи у відповідності до норм чинного законодавства». Будь-якої правової позиції по суті позовних вимог у клопотанні від 30.07.2019 відповідачем не викладено.

Відповідач відзив на позов не надав, будь - яких інших заяв чи клопотань не подавав.

Хід розгляду справи та процесуальні дії.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 24.05.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 905/921/19; справу вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 11.06.2019.

У підготовче засідання 11.06.2019 прибув представник позивача, представник відповідача не з`явився, причин неявки до суду не повідомив, відзиву на позов не надав.

Ухвалою суду від 11.06.2019 відкладено підготовче засідання на 25.06.2019.

Позивач та відповідач повідомлені належним чином, явку своїх представників у підготовче засідання 25.06.2019 не забезпечили, причин неявки до суду не повідомили.

Ухвалою суду від 25.06.2019 відкладено підготовче засідання на 15.07.2019.

15.07.2019 представники сторін повідомлені належним чином, явку своїх представників у підготовче засідання 25.06.2019 не забезпечили, причин неявки до суду не повідомили.

Ухвалою суду від 15.07.2019 постановлено закрити підготовче провадження у справі № 905/921/19; призначено справу до судового розгляду по суті на 05.08.2019.

Представник позивача у судове засідання прибув, позовні вимоги викладені у заяві по суті підтримав у повному обсязі та просив суд їх задовольнити.

У судове засідання 05.08.2019 відповідач не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, явку свого представника не забезпечив, причин неявки до суду не повідомив.

Відповідно до ч. 8 та 9 статті 165 Господарського процесуального кодексу України відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Суд має встановити такий строк подання відзиву, який дозволить відповідачу підготувати його та відповідні докази, а іншим учасникам справи - отримати відзив не пізніше першого підготовчого засідання у справі.

У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, керуючись принципом верховенства права, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд

ВСТАНОВИВ:

Фактичні обставини справи, зміст спірних правовідносин та перевірка їх доказами.

28 серпня 2017 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Ерлайт» (постачальник, позивач) та Державним підприємством «Вугільна компанія «Краснолиманська» (покупець, відповідач) підписаний договір № 28/08-1 (надалі - договір), відповідно до п.1.1. якого постачальник зобов`язується поставити, а покупець прийняти і оплатити товар на умовах передбачених даним договором. Найменування товару його номенклатура, технічні характеристики зазначаються в специфікаціях. Кожна специфікація з моменту її підписання є невід`ємною частиною даного договору (п.п. 1.1,1.2. договору).

Відповідно до п.п. 2.1. договору поставка товару здійснюється в строки і на умовах, визначених у специфікаціях.

Ціни на товар на товар визначаються у відповідності до специфікацій (п. 3.1. договору)

Відповідно до п. 3.2. договору розрахунки за товар що поставляється по даному договору відбуваються в національній валюті України шляхом безготівкового перерахування на банківський рахунок постачальника у строки, що погоджені у специфікаціях.

Договір діє з моменту його підписання сторонами та діє до 31.12.2018, в частині взаєморозрахунків до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за цим договором (п.9.1. договору).

Договір підписаний керівниками сторін та скріплений печатками юридичних осіб.

На виконання умов договору, між сторонами правочину підписані специфікації №1 від 28.08.2017, №2 від 30.10.2017 та №3 від 12.11.2018 до договору №28/08- 01 від 28.08.2017 з тотожними умовами, а саме: умови поставки товару DDP Донецька область, м. Родинське (відповідно Incoterms 2010); сплата постачаємого товару проводиться покупцем на умовах: допустимий толеранс +/- 5%; дата сплати є дата зарахування грошових коштів на рахунок постачальника.

Різними є асортимент та кількість товару, що поставляється його сума, строк постачання товару та порядок оплати:

- специфікація №1 від 28.08.2017 найменування продукції: стрічка конвєєрна ШР-1000-1000/5-ЕР-200-4-2-ТГУ-5 у кількості 5300 м.кв загальна ціна разом з ПДВ 16430000,00 грн;строк поставки до 10.09.2017, відстрочення платежу протягом 30 днів з моменту постачання товару;

- специфікація №2 від 30.10.2017 найменування продукції: стрічка конвеєрна ШР-12000-2000/5-ЕР-200-4-2-ТГУ-5 у кількості 6480,00 м.кв, загальна ціна разом з ПДВ 38750374,08 грн;строк поставки до 31.12.2017, відстрочення платежу протягом 30 днів з моменту постачання товару;

- специфікація №3 від 12.11.2018 найменування продукції стрічка конвеєрна ШР-1000-1000/5-ЕР-200-4,5-3,5-ТГ-У5 у кількості 147,00 м.кв та стрічка конвеєрна ШР-1400-1000/5-ЕР-200-4,5-3,5-ТГ-У5 у кількості 115,00 м.кв загальна ціна разом з ПДВ 1218114,56 грн; строк поставки до 30.10.2018; умови оплати - попередня оплата 100%.

На підтвердження постачання відповідачу товару на загальну суму 56474 647,37 грн позивачем до суду подані наступні первинні бухгалтерські документи:

· видаткові накладні: ЕР-00043 від 12.09.2017; ЕР-00044 від 15.09.2017; ЕР-00048 від 18.09.2017; ЕР-00049 від 18.09.2017; ЕР-00078 від 12.12.2017; ЕР-00079 від 13.12.2017; ЕР-00082 від 19.12.2017; ЕР-00083 від 19.12.2017; ЕР-00086 від 21.12.2017; ЕР-00087 від 28.12.2017; ЕР-00065 від 12.11.2018. Вказані видаткові накладні підписані уповноваженими представниками обох сторін та скріплені відбитками їх печаток

· рахунок-фактури ЕР-0000048 від 12.09.2017; ЕР-0000049 від 15.09.2017; ЕР-0000050 від 18.09.2017; ЕР-0000051 від 18.09.2017; ЕР-0000066 від 12.12.2017; ЕР-0000067 від 13.12.2017; ЕР-0000070 від 19.12.2017; ЕР-0000071 від 19.12.2017; ЕР-0000072 від 21.12.2017; ЕP-0000073 від 28.12.2017;ЕР-0000008 від 12.11.2018.

· товарно - транспортні накладні: ТТН №00043-1 від 12.09.2017; ТТН №00044 від 15.09.2017; ТТН №00048 від 18.09.2017; ТТН №00049 від 18.09.2017; ТТН №00078 від 12.12.2017; ТТН №00079 від 13.12.2017; ТТН №00082 від 19.12.2017;ТТН №00083 від 19.12.2017;ТТН №00086 від 21.12.2017; №ТТН №00086-1 від 21.12.2017; ТТН №00086-2 від 21.12.2017; ТТН №00087 від 28.12.2017, ТТН №00087-1 від 28.12.2017; ТТН № ЕР00065 від 12.11.2018.

· податкові накладні: № 4 від 12.09.2017; №6 від 15.09.2017;№7 від 18.09.2017; №8 від 18.09.2017; №4 від 12.12.2017; №5від 13.12.2017; №9 від 19.12.2017; № 10 від 19.12.2017; № 11 від 21.12.2017; № 13 від 28.12.2017; №9 від 12.11.2018. Вказані податкові накладні зареєстровані в ЄРПН.

· довіреності на отримання товарно-матеріальних цінностей виписані та посвідчені печаткою відповідача, на отримання цінностей за договором №28/08-1 від 28.08.2017: №347 від 12.09.2017 на ім`я ОСОБА_1 про отримання товару- стрічка конвеєрна ШР-1000-1000/5-ЕР-200-4-2-ТГУ-5; №439 від 12.12.2017 на ім`я ОСОБА_2 про отримання товару - стрічка конвеєрна ШР-12000-2000/5-ЕР-200-4-2-ТГУ-5; № 190/1 від 12.11.2018 на ім`я ОСОБА_3 про отримання товару -стрічка конвеєрна ШР-1000-1000/5-ЕР-200-4,5-3,5-ТГ-У5 та стрічка конвеєрна ШР-1400-1000/5-ЕР-200-4,5-3,5-ТГ-У5.

За таких обставин, матеріалами справи підтверджується виконання позивачем зобов`язання за договором поставки, у кількості та у строк погоджений специфікаціями до нього.

Як зазначає позивач відповідач за отриманий товар розрахувався частково на суму 55256532,81 грн.

Отже, неоплаченим залишився товар на суму 1218114,56 грн, поставлений згідно видаткової накладної ЕР-00065 від 12.11.2018, фактичне переміщення якого підтверджено товарно-транспортною накладною від 12.11.2018 та отримання товару підтверджено довіреністю № 190/1 від 12.11.2018 виданою відповідачем.

Згідно з наданим до справи актом звіряння станом на 31.12.2018, вбачається, що у відповідача наявна заборгованість перед позивачем у сумі 1218114,56 грн.

Акт підписаний уповноваженими представниками підприємств, з боку позивача головним бухгалтером ОСОБА_4 та з боку відповідача головним бухгалтером ОСОБА_5 , без будь-яких зауважень або заперечень та скріплений печатками підприємств.

Таким чином, відповідач грошові зобов`язання за товар отриманий по видатковій накладній ЕР-00065 від 12.11.2018 не виконав, що підтверджує доводи позивача про наявність заборгованості.

Оцінка аргументів учасників справи та мотиви рішення суду.

Оцінивши зміст зазначеної угоди, з якої виникли цивільні права та обов`язки сторін, суд дійшов висновку, що укладений правочин за своїм змістом та правовою природою містить елементи договору поставки, який підпадає під правове регулювання норм ст. 712 Цивільного кодексу України та ст.ст. 264-271 Господарського кодексу України. В частині, що не суперечить договору, до вказаного правочину також застосовуються норми Цивільного кодексу України, які регулюють правила купівлі-продажу (ст.ст. 655-697 Цивільного кодексу України).

Статтею 712 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Як визначено положеннями ст. 526 Цивільного кодексу України та ст.193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до умов укладеного договору.

При цьому, приписи ч.7 ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 525 Цивільного кодексу України встановлюють загальне правило щодо заборони односторонньої відмови від зобов`язання або односторонньої зміни його умов, що кореспондується із вимогами ст.629 Цивільного кодексу України щодо обов`язковості договору для виконання сторонами.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму п.1. ст. 655 Цивільного кодексу України.

Згідно зі ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. У разі прострочення сплати за товар продавець має право вимагати сплати товару.

Підписання покупцем видаткових накладних, які є первинними обліковими документами та фіксують факт здійснення господарських операцій і встановлення договірних відносин, є підставою виникнення обов`язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар. Строк виконання відповідного грошового зобов`язання визначається за правилами, встановленими ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України.

У пункті 1.7. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань» роз`яснено, що якщо у договорі або законі не встановлено строку (терміну), у який повинно бути виконано грошове зобов`язання, судам необхідно виходити з приписів частини другої статті 530 Цивільного кодексу України. Цією нормою передбачено, між іншим, і можливість виникнення обов`язку негайного виконання; такий обов`язок випливає, наприклад, з припису частини першої статті 692 Цивільного кодексу України, якою визначено, що покупець за договором купівлі-продажу повинен оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього; відтак якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлено інший строк оплати товару, відповідна оплата має бути здійснена боржником негайно після такого прийняття, незалежно від того, чи пред`явив йому кредитор пов`язану з цим вимогу. При цьому передбачена законом відповідальність за невиконання грошового зобов`язання підлягає застосуванню починаючи з дня, наступного за днем прийняття товару, якщо інше не вбачається з укладеного сторонами договору. Відповідні висновки випливають зі змісту частини другої статті 530 Цивільного кодексу України.

Як зазначалося судом вище, специфікацією № 3 від 12.11.2018 до договору поставки погоджено, що оплата товару здійснюються покупцем на умовах 100% попередньої оплати. Отже з урахуванням вимог ст. 692 Цивільного кодексу України, відповідач зобов`язаний оплатити товар після його прийняття.

Судом встановлено, що зобов`язання з поставки товару за укладеним договором позивач виконав належним чином та у повному обсязі, що підтверджується видатковою накладною №ЕР-00065 від 12.11.2018. Тобто відповідач зобов`язаний був оплатити вартість отриманого товару 12.11.2018. Проте, відповідач не виконав грошових зобов`язань, розмір заборгованості становить 1218 114, 56 грн., що також підтверджується актом звіряння.

Так, згідно акту звіряння взаємних розрахунків від 31.12.2018, який був підписаний уповноваженими представниками позивача та відповідача, у відповідача наявна заборгованість у сумі 1218114,56 грн.

Відповідно до вимог чинного законодавства акт звірки розрахунків у сфері бухгалтерського обліку та звітності не є зведеним обліковим документом, а є лише технічним (фіксуючим) документом. Акт відображає стан заборгованості та в окремих випадках - рух коштів у бухгалтерському обліку підприємства та має інформаційний характер, тобто має статус документа, який підтверджує ведення бухгалтерського обліку спірних господарських операцій обома сторонами спірних правовідносин. Сам по собі акт звірки розрахунків не є належним доказом факту здійснення будь-яких господарських операцій: поставки, надання послуг, оскільки не є первинним бухгалтерським документом».

Разом з цим, акт звірки може вважатися доказом у справі в підтвердження певних обставин, зокрема в підтвердження наявності заборгованості суб`єкта господарювання, її розміру, визнання боржником такої заборгованості тощо. Підписання акту звірки, у якому зазначено розмір заборгованості, уповноваженою особою боржника, та підтвердження наявності такого боргу первинними документами свідчить про визнання боржником такого боргу.

Аналогічна позиція викладена у Постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 06.03.2019 у справі №910/1389/18.

Судом відмічається, що у постанові Верховного суду №910/493/18 від 18.04.2019 робиться висновок про те, що акт звіряння взаємних розрахунків не може бути єдиним доказом здійснення поставки товару за договором купівлі за відсутності в матеріалах справи інших доказів поставки товару за зазначеним договором, в тому числі первинних бухгалтерських документів, які б підтверджували вчинення господарських операцій. Разом з тим, як вже встановлено судом вище, матеріали цієї справи містять первинні документи, які підтверджують передання позивачем товару відповідачу на суму коштів, що зазначена в акті.

Оскільки акт звіряння взаємних розрахунків від 31.12.2018 складено, підписано та скріплено печатками представником позивача та представником відповідача, вказане свідчить про дійсність боргу в розмірі 1218114,56 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідачем не надано жодних доказів в спростування заборгованості перед позивачем по договору у розмірі 1218114,56 грн.

Відтак вимога позивача про стягнення з відповідача 1218114,56 грн основної заборгованості за укладеним договором є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Також позивачем заявлено до стягнення з відповідача: інфляційні втрати у розмірі 69798,65 грн за період з 12.11.2018 по 15.05.2019; 3% річних у розмірі 18522,02 грн за період з 12.11.2018 по 15.05.2019.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За розрахунком позивача 3% річних нараховуються наступним чином: за видатковою накладною №ЕР-00065 від 12.11.2018 оплата відповідно до ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України здійснюється у день поставки товару, тобто 12.11.2018, за період з 12.11.2018 по 15.05.2019 за 185 днів у розмірі 18522,02 грн.

За таких обставин позовні вимоги в частині стягнення 3% річних у розмірі 18522,02 грн підлягають задоволенню повністю.

Судом перевірений розрахунок інфляційних втрат позивача та визнано його арифметично невірним, оскільки в розрахунку деякі періоди нарахування не відповідають вимогам п.3.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань», відповідно до якого розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція.

Крім того, суд звертає увагу на те, що згідно Методики розрахунку базового індексу споживчих цін, затвердженої наказом Держкомстату від 23.12.2011р. №386, інфляція це зростання загального рівня цін на товари і послуги протягом певного періоду часу.

Як зазначено у Методологічних положеннях щодо організації статистичного спостереження за змінами цін (тарифів) на споживчі товари (послуги) і розрахунків індексів споживчих цін, затверджених наказом Держстату України 01.07.2013 №190 (зі змінами, затвердженими наказами Держстату від 28.11.2014р. №371 та від 05.11.2015р. №315) (далі Методологічні положення), індекс споживчих цін є показником, який характеризує рівень інфляції.

Законодавчо визначено, що звітним періодом встановлення індексу інфляції є місяць. Отже, найменший період визначенні індексу інфляції місяць, і обрахування знецінення боргу можливе лише тоді, коли таке знецінення відбувалось протягом місяця, а не іншої меншої кількості календарних днів.

З огляду на викладене, відсутні підстави для нарахування інфляційних втрат на частину місяця, оскільки найменший період визначення інфляційних втрат складає місяць.

Оскільки право кредитора вимагати суму боргу з урахуванням індексу інфляції виникло у листопаді 2018, період нарахування інфляційних втрат починається з 01.12.2018.

За розрахунком суду розмір інфляційних втрат становить 52016,81 грн. (з 01.12.2018 по 30.04.2019).

Сума інфляційних втрат у розмірі, що підлягає стягненню з відповідача складає 52016,81 грн. Отже позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню частково.

Оскільки судом встановлено факт прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання, вимоги позивача про стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрат є обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ст.129 Конституції України та ст.13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Згідно ст.ст.73, 74, 77, 79 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до положень статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

А отже в частині позовних вимог яка не підлягає задоволенню судом, судовий збір покладається на відповідача, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 129, 130, 191, 231, 234, 236-238 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

В И Р I Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» (вул. Перемоги, буд. 9, м. Родинське, Донецька обл., 85310, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Ерлайт» (вул.Ярославів Вал, 33-Б, м. Київ, 01054, код ЄДРПОУ - 30487486) заборгованість в розмірі 1218114 (один мільйон двісті вісімнадцять тисяч сто чотирнадцять) грн. 56 коп, інфляційні втрати у розмірі 52016 (п`ятдесят дві тисячі шістнадцять) грн. 81 коп, 3 % річних у розмірі 18522 (вісімнадцять тисяч п`ятсот двадцять дві) грн. 02 коп та судовий збір у розмірі 19329 (дев`ятнадцять тисяч триста двадцять дев`ять) 80 коп.

3. В іншій частині позовних вимог відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням суду законної сили.

Згідно з ст.241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення господарського суду Донецької області набирає законної сили за правилами, встановленими статтею 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржене до Східного апеляційного господарського суду в порядку, передбаченому главою 1 розділу ІV Господарського процесуального кодексу України.

У судовому засіданні 05.08.2019 проголошено та підписано вступну та резолютивну частини рішення.

Рішення складено та підписано 15.08.2019.

Суддя Д.М. Огороднік