ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 серпня 2019 року Справа № 903/327/19

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючий суддя Маціщук А.В., суддя Петухов М.Г. , суддя Грязнов В.В.

секретар судового засідання Мазур О.Г.

за участю представників сторін:

позивача - адв. Наконечної А.В.

відповідача - в.о. дир. Понедільника І . А .

розглянувши апеляційну скаргу позивача Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк"

на ухвалу Господарського суду Волинської області від 24.06.2019 р. постановлену суддею Дем`як В.М. м.Луцьку

у справі № 903/327/19

за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк", м. Київ

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ТОРГМЕГАМАРТ", м. Луцьк

про стягнення 104671440,20грн.

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до ухвали Господарського суду Волинської області від 24.06.2019 р. у справі № 903/327/19 призначено судову експертизу документів фінансово-кредитних операцій, проведення якої доручено Київському науково-дослідному інституту судових експертиз, і зупинено провадження у справі на час проведення судової експертизи.

Не погоджуючись з такою ухвалою суду, позивач Акціонерне товариство Комерційний банк "Приватбанк" подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Волинської області від 24.06.2019 р. у справі та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Скаржник АТ КБ «Приватбанк» вважає ухвалу незаконною та необґрунтованою, оскільки вона постановлена за неповного з`ясування обставин, які мають значення для справи, з порушення норм матеріального та процесуального права, а висновки суду не відповідають обставинам справи.

Вважає, що судом першої інстанції належним чином не проаналізовано позовну заяву та заперечення позивача на клопотання про призначення судової економічної експертизи.

Доводить, що не може бути підставою для призначення експертизи лише факт наявності складнощів у відповідача з розрахунком заборгованості, при цьому, власний розрахунок відповідач в ході розгляду справи в суді першої інстанції не надав. Крім того, відповідно до ч.1 ст. 101 ГПК України учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення, проте відповідач не скористався наданим процесуальним законом правом з метою захисту своїх прав та не надав будь-якого експертного висновку на поставлені запитання.

Судом першої інстанції також не були враховані зазначені АТ КБ "Приватбанк" у позовній заяві, запереченні на клопотання про призначення судово-економічної експертизи відомості щодо конкретних сум, дат та складових заборгованості. Вважає, що така перевірка не потребує спеціальних знань та кваліфікації спеціаліста у відповідній галузі.

Доводить, що висновок суду, що при здійснення нарахування позивачем відсоткової винагороди за користування майном допущено помилки та прорахунки а також є невідповідність нарахувань наведених у розрахунку та у виписці по рахунку № НОМЕР_1 , на якому обліковується нарахування відсотків", є помилковим та вказує на неналежне дослідження судом матеріалів справи. Стверджує, що розрахунок відсоткової винагороди за користування майном відповідає умовам п. 2.3.2, 2.3.4 та 1.4 договору.

Звертає увагу на безпідставність позиціі відповідача про те, що згідно з п.2.3.2 договору фінансового лізингу відсоткова винагорода за користування майном розраховується, виходячи з фактичної кількості днів користування майном, а не з дати прийому-передачі.

Безпідставними також є доводи відповідача, що при нарахуванні відсоткової винагороди допущені помилки та прорахунки, зокрема, станом на 23 вересня 2016 року та станом на 23 серпня 2017 року, а також необгрунтованими є посилання відповідача на те, що станом на 07.11.2016 р. нарахування винагороди здійснено за ставкою 12%. Звертає увагу, що такі твердження відповідача спростовані розрахунками позивача за відповідні періоди.

Також звертає увагу, що не відповідають фактичним обставинам справи аргументи відповідача про те, що виписка по рахунку № НОМЕР_1 не містить даних про нарахування відсоткової винагороди в розмірі 21 % річних за користування лізинговим майном у зв`язку з порушенням строків сплати лізингових платежів за період з 27 вересня 2017 року по 10 грудня 2017 року.

Не погоджується з висновком суду, що при нарахуванні та розрахунку заборгованості застосовано більший розмір пені, ніж передбачений умовами п. 7.1 договору фінансового лізингу № 4Т16075ЛИ від 20.08.2016 р. Вказане є помилковим та вказує не неналежне дослідження судом матеріалів справи.

Відповідач помилково розраховує пеню, виходячи з 365 днів у році, в той час як банк розраховував таку ставку з періодом нарахування, що становить 360 днів у році. У зв`язку з викладеними обставинами і виникли розбіжності в розмірах ставки пені. Пояснює, що при визначені періоду нарахування 360 днів у році банк керувався положеннями Правил бухгалтерського обліку доходів і витрат банків України, затверджених Постановою Правління НБУ від 18.06.2003 р. № 255, які діяли при укладенні договору фінансового лізингу № 4Т16075ЛИ від 20.08.2016 р. та відповідно до положень яких позивач обґрунтовано використовував метод "факт/360".

Вважає, що відповідач у своєму клопотанні та Господарський суд Волинської області в оскаржуваній ухвалі не навели обґрунтувань необхідності призначення у справі судової експертизи та не вказали, які саме спеціальні знання необхідні для перевірки вищезазначених питань, зокрема щодо розрахунку заборгованості по її складовим, і чому таку перевірку не може здійснити суд.

Заперечує, що суду надані взаємо заперечливі докази та звертає увагу, що відповідач не заперечує борг по тілу, тоді як відповідне питання поставлене перед експертом в оскаржуваній ухвалі.

Просить врахувати наведені обставини та скасувати ухвалу суду першої інстанції.

Відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю «ТОРГМЕГАМАРТ» подав апеляційному суду відзив на скаргу і заперечує проти її задоволення.

Зазначає, що наданий позивачем розрахунок заборгованості за договором є помилковим та суперечливим, не відображає повною мірою нарахувань, що робить неможливим без спеціальних економічних знань та складних математичних розрахунків встановити фактичну суму заборгованості, що є предметом позову. У зв`язку з чим, такий розрахунок не може бути прийнятий судом до уваги як належний доказ розміру заборгованості за договором.

Вважає, що в наданому позивачем розрахунку боргу немає усіх необхідних вихідних даних для перевірки правильності розрахунків. При нарахування відсоткової винагороди за користування майном допущено помилки та прорахунки, а також має місце невідповідність нарахувань, наведених у розрахунку та у виписці по рахунку № НОМЕР_1 , на якому обліковується нарахування відсотків. Крім того, позивачем застосовано більший розмір пені, ніж передбачений умовами договору. Безперечною є складність розрахунку сум заборгованості, які є предметом позову, що у даному випадку потребує дослідження та співставлення значного обсягу первинних фінансових документів, в тому числі і перевірку на відповідність умовам договору фінансового лізингу, а обсяг документів, які підлягають дослідженню, аналіз їх даних потребують спеціальних знань в сфері фінансово-кредитних операцій.

Доводить, що для повного, об`єктивного та всебічного з`ясування обставин, які мають значення для справи, а саме: для встановлення дійсного розміру заборгованості за договором фінансового лізингу № 4Т16075ЛИ від 20.08.2017 р. необхідні спеціальні знання. Саме з таких міркувань виходив суд першої інстанції, призначаючи у справі судово-економічну експертизу. Таким чином, суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права і конкретних обставин у справі.

Просить врахувати наведені обставини ти залишити без змін ухвалу суду першої інстанції.

У судовому засіданні представник позивача підтримала доводи апеляційної скарги в повному обсязі.

Представник відповідача заперечив доводи апеляційної скарги з підстав, викладених у відзиві.

Розглянувши апеляційну скаргу, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, заслухавши в судовому засіданні пояснення представників сторін, перевіривши оцінку обставин справи та повноту їх встановлення місцевим господарським судом, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції при винесенні оскаржуваної ухвали норм процесуального права, колегія суддів Північно - західного апеляційного господарського суду вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Судом на підставі матеріалів справи встановлено наступне.

Позивач Акціонерне товариство Комерційний банк "Приватбанк" звернувся до господарського суду Волинської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ТОРГМЕГАМАРТ" про стягнення заборгованості в розмірі 104671440,20 грн., з яких: 46190613,71 грн. прострочена заборгованість по сплаті лізингових платежів в рахунок вартості майна; 38003018,38 грн. прострочена заборгованість за відсотковою винагородою за користування майном; 20477808,11 грн. пеня за порушення грошового зобов`язання. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов договору фінансового лізингу за № 4Т16075ЛИ від 20.08.2016 Додатком до позовної заяви позивачем долучено розрахунок суми позову, заборгованості за договором станом на 01.03.2019 р. /а.с. 69 у т.1/ та виписки по рахунках Товариства з обмеженою відповідальністю «ТОРГМЕГАМАРТ» з 20.08.2016 р. по 01.03.2019 р. /а.с. 70-188 у т.1/.

Господарський суд Волинської області відповідно до ухвали від 10.05.2019 р. прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі та ухвалив розглядати справу за правилами загального позовного провадження /а.с. 1 у т.1/.

27.05.2019 р. відповідач подав суду першої інстанції відзив на позовну заяву та клопотання про призначення судово - економічної експертизи у справі № 903/327/19 /а.с. 196-197 ут.1/.

Товариство з обмеженою відповідальністю "ТОРГМЕГАМАРТ" у відзиві зазначає, що позивач ухилявся від врегулювання в досудовому порядку питання щодо зменшення платежів та погодження сублізингу, що унеможливило належне виконання товариством зобов`язань по договору /а.с. 198-200 у т.1/.

У відзиві на позовну заяву відповідач зазначає, що детально вивчив суми заборгованості за договором фінансового лізингу, виконані позивачем, та вважає, що із наданого АТ КБ «ПРИВАТБАНК» розрахунку та виписок без спеціальних знань неможливо перевірити та встановити фактичну суму заборгованості по відсотковій винагороді, правильності розрахунку пені, яка нарахована за невиконання умов договору, оскільки в такому розрахунку не відображено суми та дати погашення тіла фінансового лізингу, допущені помилки та відсутня уся необхідна інформація для проведення математичних розрахунків. Крім того, Розрахунок не відповідає умовам договору фінансового лізингу, зокрема підпункту 2.3.2. договору та Додаткової угоди від 22.08.2016 року до договору фінансового лізингу № 4Т16075ЛИ від 20.08.2017 р.

Також у відзиві надав детальні заперечення щодо суми заборгованості по відсотковій винагороді за 23.09.2016 р., 23.08.2017 р., 28.09.2017 р., вважає помилковими нарахування позивача, оскільки не враховані виконані чергові платежі. Наприклад, зазначає, що 23.09.2016 р. ТОВ «ТОРГМЕГАМАРТ» сплачено лізинговий платіж в розмірі 2753205,26 грн., що підтверджується випискою по рахунку № НОМЕР_2 , і станом на 23.09.2016 р. залишок несплаченої вартості майна становив 231269 241,70 грн., що відображено в графі 3 рядка за 23.09.2016 р. розрахунку.

Вважає, що позивачем неправильно застосовано відсоткову ставку12% всупереч додатковій угоді до договору від 04.11.2016 р., якою змінені умови п.п.2.3.2, 2.3.3.

Так, згідно розрахунку в рядку за 07.11.2016 р. позивачем проведено нарахування відсоткової винагороди за користування предметом лізингу в сумі 770 897,47 грн. (графа 8) за 10 днів (графа 2) із застосуванням відсоткової ставки 12 % річних. Аналогічно у виписки по рахунку № НОМЕР_1 нарахування відсоткової винагороди за користування предметом лізингу за 07.11.2016 р. проведено із застосуванням відсоткової ставки 12 % річних від залишку несплаченої вартості майна. Однак, відповідно до додаткової угоди до договору від 04.11.2016 р. з 07 листопада 2016 року відсоткова винагорода за користування майном становить 10,5% річних, що свідчить про помилку у розрахунках.

Зазначає, що аналогічні помилкові нарахування проведено за 31.10.2017 р., 30.11.2017р., 16.01.2018 р., 31.01.2018 р., 28.02.2018 р. 30.03.2018 р., 27.04.2018 р., 31.05.2018 р., 03.07.2018 р., 31.07.2018 р., 1.08.208р., 01.10.2018 р., 31.10.2018р., 03.12.2018 р., 28.12.2018р., 31.01.2019 р., 28.02.2019 р.

Також надав суду детальний розрахунок перевищення подвійної облікової ставки, однак зустрічного розрахунку пені не виконав. .

З урахуванням викладеного просив суд задоволити клопотання про призначення судово-економічної експертизи та відмовити у задоволенні позову.

Обґрунтовуючи подане клопотання про призначення експертизи доводить, що в наданих позивачем розрахунках немає усіх необхідних вихідних даних, тому ТзОВ "Торгмегамарт" не може перевірити правильність розрахунків щодо відсоткової винагороди за користування майном. Крім того, позивачем допущені помилки оскільки застосовано більший розмір пені, ніж передбачений умовами договору.

Вважає, що розрахунки сум заборгованості є складними та потребують дослідження та співставлення значного обсягу первинних фінансових документів, які підлягають дослідженню, аналіз їх даних потребують спеціальних знань в сфері фінансово - кредитних операцій.

З урахуванням викладеного просить на вирішення судово - економічної експертизи поставити наступні питання:

- Чи відповідає наявний у матеріалах справи № 903/327/19 наданий АТ КБ "Приватбанк" розрахунок заборгованості ТзОВ "ТОРГМЕГАМАРТ" перед банком станом на 01.03.2019 р. умовам укладеного сторонами договору фінансового лізингу № 4Т16075ЛИ від 20.08.2016 р. (із змінами та доповненнями) щодо заборгованості по лізингових платежах, заборгованості по винагороді за користування предметом лізингу та пені?

- Який розмір заборгованості станом на 01.03.2019 р. лізингоодержувача ТзОВ "ТОРГМЕГАМАРТ" перед АТ КБ "ПРИВАТБАНК" з прострочених лізингових платежів за договором фінансового лізингу № 4Т16075ЛИ від 20.08.2016 р., укладеним між ТзОВ "ТОРГМЕГАМАРТ" та АТ КБ "ПРИВАТБАНК"?

- Який розмір заборгованості лізингоодержувача ТзОВ "ТОРГМЕГАМАРТ" перед АТ КБ "Приватбанк" з простроченої винагороди за користування майном за договором фінансового лізингу № 4Т16075ЛИ від 20.08.2016 р., укладеним між ТзОВ "ТОРГМЕГАМАРТ" та АТ КБ "Приватбанк" станом на 01.03.2019 р.?

- Який розмір заборгованості станом на 01.03.2019 р. Лізингоодержувача ТзОВ "ТОРГМЕГАМАРТ" по сплаті АТ КБ "Приватбанк" пені за договором фінансового лізингу № 4Т16075ЛИ від 20.08.2016 р., укладеним між ТзОВ "ТОРГМАГЕАМАРТ" та АТ КБ "Приватбанк"?

Ухвалою суду від 27.05.2019 р. продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів та оголошено перерву в підготовчому засіданні /а.с. 213-214 у т.1/.

18.06.2019 р. позивач подав суду запереченнях на клопотання про призначення судово-економічної експертизи. Доводить, що перевірити та встановити фактичну суму заборгованості по відсотковій винагороді можливо, оскільки така винагорода вказана в розрахунку заборгованості наростаючим підсумком, а її розрахунок проведений , виходячи з наступної формули : Z=H*M/360*F, де Z - розмір відсоткової винагороди за певний період часу; H - розмір поточної / простроченої заборгованості по сплаті лізингових платежів; М - розмір відсоткової ставки щодо відсоткової винагороди (поточної/простроченої); F - кількість днів, впродовж яких нарахована відсоткова винагорода. Також звертає увагу суду на те, що позивачем правомірно при обчисленні відсоткової винагороди та пені за договором фінансового лізингу застосував єдиний метод нарахування, а тому просить суд відмовити в задоволенні клопотання про призначення судово-економічної експертизи /а.с. 219-221 у т. 1/.

Зазначає, що відповідач заперечує проти стягнення неустойки за порушення грошового зобов`язання з 27.09.2017 р. по 01.03.2019 р. в сумі 20 477 808,11 грн. як наслідок прострочки кредитора, проте не наводить об`єктивних причин проти стягнення 46 190 613.71 грн. простроченої заборгованості по сплаті лізингових платежів в рахунок вартості майна за період з 26.09.2017 р. по 01.03.2019 р.

Вважає безпідставним твердження відповідача, що в розрахунку заборгованості за договором не вказані сума та дати погашення тіла фінансового лізингу, оскільки в розрахунку заборгованості зазначені розміри поточної та простроченої заборгованості по сплаті лізингових платежів, які зменшувались. Різниця заборгованості по сплаті лізингових платежів між її показаними за поточний та попередній періоди і є сумою погашення такої заборгованості з боку лізингоодержувача.

Зазначає про безпідставність доводів відповідача, що при нарахуванні відсоткової винагороди допущені помилки та прорахунки, а також має місце невідповідність між нарахуваннями в розрахунку заборгованості та виписками по рахункам.

Зокрема, станом на 23 вересня 2016 року проведено нарахування відсоткової винагороди за сім днів - з 16 по 22 вересня 2016 року, виходячи із суми залишку вартості майна, яка за вищевказаний період дорівнювала 234 022 447,00 грн., та відсоткової ставки 12 % річних. Розмір відсоткової винагороди за цей період становить 546 052,38 грн. (234 022 447,00 грн. * 12 % : 360 днів * 7 днів = 546 052,38 грн.), що і зазначено в розрахунку заборгованості від 23 вересня 2016 року в графі "Нараховано відсоткової винагороди за користування лізинговим майном".

Відповідач зазначає, що відсоткова винагорода повинна була обчислюватись, виходячи з вартості майна в розмірі 231 269 241,74 грн. у зв`язку із сплатою 23 вересня 2016 року відповідачем банку лізингового платежу в сумі 2 753 205,26 грн. Проте такі твердження є помилковими, оскільки позивачем нарахування відсоткової винагороди здійснювалось з 16 по 22 вересня 2016 року, а сам лізинговий платіж був сплачений поза межами цього періоду, а саме: 23 вересня 2016 року.

Зазначає, що із розрахунку заборгованості вбачається те, що нарахування відсоткової винагороди по відсотковій ставці 12 % річних станом на 07 листопада 2016 року здійснювалось за період, що становить 10 днів - з 28 жовтня по 06 жовтня 2016 року, тобто за час, коли сторони Договору не погодили питання зменшення цієї ставки до 10,5 % річних. Розмір відсоткової винагороди за названий період дорівнює 770 897,47 грн. (231 269 241,74 грн. * 12 % : 360 днів * 10 днів = 770 897,47 грн.).

З урахуванням викладеного позивач доводить, що відсутні будь-які помилки в розрахунку заборгованості за періоди з 31.10.2017 р. по 28.02.2019 р.

Також зазначає, що розмір щоденної відсоткової ставки пені відповідач розраховує, виходячи з 365 днів у році, в той час як банк розраховував таку ставку з періодом нарахування, що становить 360 днів у році.

Таким чином зазначені у відзиві на позов та клопотанні про призначення судово-економічної експертизи обставини не можуть бути підставами для відмови у задоволенні позовних вимог банку, оскільки відповідач жодним чином не заперечив з наданням відповідних доказів факту повного виконання з його боку грошових зобов`язань за договором, в тому числі по повному погашенню заборгованості по сплаті лізингових платежів, відсоткової винагороди та пені.

З урахуванням викладеного просив суд першої інстанції відмовити у задоволенні клопотання про призначення судово-економічної експертизи.

Відповідно до ухвали Господарського суду Волинської області від 24.06.2019 р. у справі № 903/327/19 призначено судову експертизу документів фінансово- кредитних операцій, проведення якої доручено Київському науково-дослідному інституту судових експертиз та зупинено провадження у справі на період до виконання експертизи /а.с. 229-231 у т.1/.

На вирішення експертизи судом поставлені наступні запитання:

- Чи відповідає наявний у матеріалах справи № 903/327/19 наданий АТ КБ "ПРИВАТБАНК" Розрахунок заборгованості ТзОВ "ТОРГМЕГАМАРТ" перед банком станом на 01.03.2019 р., умовам укладеного між вказаними сторонами договору фінансового лізингу № 4Т16075ЛИ від 20.08.2016 р. (із змінами та доповненнями) щодо заборгованості по лізингових платежах, заборгованості по винагороді за користування предметом лізингу та пені?

- Який розмір заборгованості станом на 01.03.2019 р. лізингоодержувача ТзОВ "ТОРГМЕГАМАРТ" перед АТ КБ "ПРИВАТБАНК" з прострочених лізингових платежів за договором фінансового лізингу № 4Т16075ЛИ від 20.08.2016 р., укладеним між ТзОВ "ТОРГМЕГАМАРТ" та АТ КБ "ПРИВАТБАНК"?

- Який розмір заборгованості лізингоодержувача ТзОВ "ТОРГМЕГАМАРТ" перед АТ КБ "ПРИВАТБАНК" з простроченої винагороди за користування майном за договором фінансового лізингу № 4Т16075ЛИ від 20.08.2016 р., укладеним між ТзОВ "ТОРГМЕГАМАРТ" та АТ КБ "ПРИВАТБАНК" станом на 01.03.2019 р.?

- Який розмір заборгованості станом на 01.03.2019 р. лізингоодержувача ТзОВ "ТОРГМЕГАМАРТ" по сплаті АТ КБ "ПРИВАТБАНК" пені за договором фінансового лізингу № 4Т16075ЛИ від 20.08.2016 р., укладеним між ТзОВ "ТОРГМАГЕАМАРТ" та АТ КБ "ПРИВАТБАНК"?

Суд першої інстанції зазначив в ухвалі про задоволення клопотання відповідача та врахував його доводи, зокрема, щодо неправильного нарахування позивачем відсоткової винагороди за користування майном та розбіжностей у розрахунку та у виписці з рахунку, на якому обліковуються нараховані відсотки. Також суд зазначив, що при нарахуванні та розрахунку заборгованості застосовано більший розмір пені, ніж передбачений п.7.1 договору фінансового лізингу№ 4Т16075ЛИ від 20.08.2016 р.

Обґрунтовуючи необхідність призначити експертизу, суд першої інстанції зазначив про складність розрахунку сум, які є предметом позову, необхідність дослідження значного обсягу первинних фінансових документів та їх співставлення, у тому числі на відповідність умовам договору фінансового лізингу, що потребують спеціальних економічних знань.

Колегія суддів, вирішуючи питання про наявність/відсутність підстав для зупинення провадження та призначення експертизи у справі № 903/327/19 враховує наступне.

Відповідно до ч.1 ст.99 Господарського процесуального кодексу України визначено, що суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: 1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; 2) жодною стороною не наданий висновок експерта з цих самих питань або висновки експертів, надані сторонами, викликають обґрунтовані сумніви щодо їх правильності, або за клопотанням учасника справи, мотивованим неможливістю надати експертний висновок у строки, встановлені для подання доказів, з причин, визнаних судом поважними, зокрема через неможливість отримання необхідних для проведення експертизи матеріалів.

Згідно статті 1 Закону України "Про судову експертизу" судова експертиза - це дослідження експертом на основі спеціальних знань матеріальних об`єктів, явищ і процесів, які містять інформацію про обставини справи, що перебуває у провадженні, зокрема, суду.

Спеціальні знання - це професійні знання, отримані в результаті навчання, а також навички, отримані обізнаною особою в процесі практичної діяльності в різноманітних галузях науки, техніки та інших суспільно корисних галузях людської діяльності, які використовуються разом з науково-технічними засобами під час проведення експертизи. Змістом спеціальних знань є теоретично обґрунтовані і перевірені практикою положення і правила, які можуть відноситися до будь-якої галузі науки, техніки, мистецтва тощо.

Необхідність судової експертизи в господарському судочинстві зумовлена тим, що в процесі здійснення правосуддя суд стикається з необхідністю встановлення таких фактів (обставин), дані про які потребують спеціальних досліджень. Експертиза - це науковий, дослідницький шлях до висновків, які формулюються у висновку експерта, про фактичні обставини справи.

Судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування.

Колегією суддів на підставі матеріалів справи встановлено наступне.

Відповідач заявив клопотання про призначення експертизи, і обґрунтовуючи його зазначив про складність і помилковість розрахунків позивача, про відсутність усіх необхідних даних для перевірки правильності розрахунків при нарахуванні відсоткової винагороди та про невідповідність розрахунку пені умовам договору.

Суд першої інстанції, задовольняючи клопотання відповідача, не дав належної оцінки таким доводам та призначив експертизу, не з`ясувавши, які саме вихідні дані, які є необхідними для перевірки правильності розрахунків при нарахуванні відсоткової винагороди, відсутні та чи можливе виконання експертизи за відсутності таких даних.

Одночасно колегія суддів звертає увагу, що відповідач на підтвердження заперечень не надає зустрічного розрахунку як простроченій винагороді за користування майном так і пені, тоді як вихідні дані, а саме - погоджені умови договору та фактично виконувані ним платежі йому очевидно відомі.

Також суд першої інстанції не надав оцінки поясненням позивача і відповідача про те, що відповідач не оспорює суму 46190613,71 грн. простроченої заборгованості по сплаті лізингових платежів в рахунок вартості майна. При цьому перед експертом поставлене питання - який розмір заборгованості станом на 01.03.2019 р. лізингоодержувача ТзОВ "ТОРГМЕГАМАРТ" перед АТ КБ "ПРИВАТБАНК" з прострочених лізингових платежів за договором фінансового лізингу №4Т16075ЛИ від 20.08.2016р., укладеним між ТзОВ "ТОРГМЕГАМАРТ" та АТ КБ "ПРИВАТБАНК"?

В судовому засіданні 06.08.2019 р. представник відповідача в своїх поясненнях колегіі суддів підтвердив, що суму 46190613,71 грн. простроченої заборгованості по сплаті лізингових платежів в рахунок вартості майна відповідач не оспорює.

Крім того, перед експертом поставлено питання - чи відповідає наявний у матеріалах справи № 903/327/19 наданий АТ КБ "ПРИВАТБАНК" розрахунок заборгованості ТзОВ "ТОРГМЕГАМАРТ" перед банком станом на 01.03.2019 р. умовам укладеного між вказаними сторонами договору фінансового лізингу №4Т16075ЛИ від 20.08.2016р. (із змінами та доповненнями) щодо заборгованості по лізингових платежах, заборгованості по винагороді за користування предметом лізингу та пені?

На думку колегіі суддів відповідність позовної вимоги умовам договору не належить до питань, які мають досліджуватись експертом на основі спеціальних знань. Оцінку таким обставинам має дати суд.

При цьому колегія суддів звертає увагу, що заперечення відповідача носять конкретний характер, стосуються застосування певних ставок у певний період з посиланням платежі, які виконувались у конкретні дати. Натомість позивач у своїх запереченнях на клопотання також звертається до конкретних операцій та умов договору, тоді як суд першої інстанції жодної оцінки конкретним доводам сторін не надав та не обгрунтував недостатність інших засобів доказування. За наведених обставин колегія суддів вважає необґрунтованим висновок про необхідність експертизи, оскільки судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування, а в даному випадку така дійсна потреба судом не обґрунтована.

При цьому колегія суддів звертає увагу, що обґрунтовуючи розрахунок пені, позивач зазначає про застосування методу "факт/360" згідно Правил бухгалтерського обліку доходів і витрат банків України, затверджених Постановою Правління НБУ від 18.06.2003 р. № 255, і стверджує, що відповідач помилково розраховує пеню, виходячи з 365 днів у році, у зв`язку з чим і виникли розбіжності в розмірах ставки пені.

Суд першої інстанції також не надав оцінки таким поясненням сторін, тоді як питання застосування норм права не мають бути предметом висновку експерта, а належать до компетенції суду.

За змістом оскаржуваної ухвали суд першої інстанції не надає жодних оцінок поясненням позивача, не зазначає про мотиви відхилення його заперечень, в т.ч. викладених у письмових запереченнях на клопотання про призначення експертизи, чим порушено принцип змагальності, визначений ст..13 ГПК України.

Підсумовуючи наведене, колегія суддів звертає увагу, що питання про призначення експертизи має вирішуватись після ґрунтовного вивчення обставин справи і доводів сторін щодо необхідності такого призначення. Тоді як суд першої інстанції не надав належної оцінки доводам позивача та докладним поясненням відповідача, викладеним у відзиві, - мотивувальна частина ухвали не містить аналізу пояснень сторін, доводи позивача взагалі не оцінені судом першої інстанції.

Відповідно до ст. 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Оскаржувана ухвала не відповідає таким критеріям. Суд першої інстанції дійшов висновку про призначення експертизи у справі без ґрунтовного вивчення обставин справи і доводів сторін, за неповного з`ясування обставин, які мають значення у вирішенні питання про призначення експертизи та визначенні кола питань, які мають бути поставлені перед експертом.

Підсумовуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для скасування ухвали Господарського суду Волинської області про зупинення провадження у справі від 24.06.2019 р. на підставі п.4 ст.280 ГПК України.

Колегією суддів враховано при цьому, що Господарський суд Волинської області на виконання норм п.6 ч.1 ст.229, п.2 ч.1 ст.228 Господарського процесуального кодексу України зупинив провадження у справі на час проведення судової експертизи.

Зупинення провадження у справі є наслідком призначення судом експертизи, отже, ухвала про призначення судової експертизи та ухвала про зупинення провадження у справі перебувають у нерозривному зв`язку одна з одною.

Призначення судової експертизи з одночасним зупиненням у зв`язку з цим провадження у справі є одноактною (нерозривною) процесуальною дією і не може розцінюватись як два самостійних акти - окремо щодо призначення судової експертизи і щодо зупинення провадження по справі.

Оскільки колегія суддів дійшла висновку про скасування ухвали суду про призначення експертизи, скасуванню підлягає також ухвала в частині зупинення провадження у справі. Справа підлягає направленню до суду першої інстанції для подальшого розгляду.

Розподіл судових витрат на оплату судового збору за розгляд апеляційної скарги здійснюються за результатом розгляду справи судом першої інстанції відповідно до норм ст.129 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 275, 281 - 282 Господарського процесуального кодексу України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" задоволити. Ухвалу Господарського суду Волинської області від 24.06.2019 р. у справі № 903/327/19 скасувати.

Справу № 903/327/19 направити для продовження розгляду Господарському суду Волинської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку, передбаченому Господарським процесуальним кодексом України.

Повний текст постанови складений 06 серпня 2019

Головуючий суддя Маціщук А.В.

Суддя Петухов М.Г.

Суддя Грязнов В.В.