РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

02.08.2019Справа № 910/7041/19
Суддя Господарського суду міста Києва Підченко Ю.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом доПриватного підприємства "Топаз-Транс" Товариства з обмеженою відповідальністю "Експресс-Фрахт"
про стягнення 76 520,55 грн.
Суддя Підченко Ю.О.
Без повідомлення (виклику) учасників справи
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне підприємство "Топаз-Транс" (надалі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовними вимогами до Товариства з обмеженою відповідальністю "Експресс-Фрахт" (надалі - відповідач) про стягнення заборгованості в розмірі 69 896, 12 грн та пені в розмірі 6 624, 43 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач не провів з позивачем розрахунку за виконаним перевезенням у розмірі та у визначений сторонами строк.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.06.2018 відкрито провадження у справі № 910/7041/19 та вирішено розглядати її за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, у зв`язку з чим надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву, а позивачу - для подання відповіді на відзив.

При цьому суд враховує, що у разі, якщо ухвалу про відкриття провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв`язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Так, ухвала суду від 03.06.2018 була надіслана за адресою відповідача, яка міститься у позовній заяві та у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та міститься у позовній заяві.

Поряд із тим, суд зауважує, що процесуальні документи щодо розгляду спору у даній справі офіційно оприлюднені у Єдиному державному реєстрі судових рішень - www.reyestr.court.gov.ua, та знаходяться у вільному доступі.

Заперечень щодо розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження від Сторін до суду не надходило та при цьому, як зазначено вище, про розгляд справи судом Сторони були повідомлені належним чином.

Відповідно до ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України), у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Оскільки відповідачі не скористалися своїм правом на подання відзивів, справа розглядається за наявними матеріалами у відповідності до приписів ч. 9 ст. 165 та ч. 2 ст. 178 ГПК України.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд,

ВСТАНОВИВ:

17.01.2019 між Приватним підприємством "Топаз-Транс" (за договором - Перевізник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Експресс-Фрахт" (за договором - Експедитор) було укладено договір №17/01/19 про надання транспортно-експедиційних послуг по перевезенню вантажів автомобільним транспортом у міжнародному та міжміському сполученні (надалі - Договір), за умовами якого (п. 1.1 Договору) Перевізник зобов`язується прийняти та доставити до місця призначення довірений йому експедитором вантаж, експедитор зобов`язується оплатити надані йому послуги.

Експедитор в письмовій заявці (яка є невід`ємною частиною договору) вказує назву, кількість (об`єм, масу) вантажу, особливі умови та строки доставки, повну адресу, назву, вантажовідправника та отримувача, спосіб і місце завантаження (розвантаження) (п. 1.2 Договору).

За умовами п. 3.2. Договору, оплата проводиться протягом 10-14 (десяти-чотирнадцяти) банківських днів після отримання замовником оригінальних документів (CMR, ТТН, договір, заявка, акт та рахунок).

Виходячи із змісту укладеного між сторонами Договору, він за своєю правовою природою є договором про надання послуг з елементами договору перевезення, а відтак між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання Глав 63 та 64 ЦК України. Зокрема, за вимогами 180 Господарського кодексу України (надалі - ГК України), договір вважається укладеним у випадку досягнення сторонами умов щодо його предмету, строку та ціни. Сторони досягли всіх суттєвих умов відносно вказаного виду договору, тобто встановили його предмет, визначили ціну, строк дії договору, а тому відповідно до вимог ст. ст. 901, 902, 903, 905, 908, 909 ЦК України та ст. ст. 179, 180 ГК України, він вважається укладеним та є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов`язань, а саме майново-господарських зобов`язань згідно ст. ст.173, 174, 175 ГК України, ст. ст. 11, 202, 509 ЦК України, і згідно ст. 629 ЦК України і є обов`язковим для виконання сторонами.

Як вбачається із заявки - договору №170101-2 від 17.01.2019 на транспортування вантажу в міжнародному сполученні (кулі сталеві молольні d.60мм 22т) автомобільним транспортом по маршруту смт. Слобожанське Харківська область (Україна) - Харьявалта (Фінляндія) із зазначенням порядку і строків розрахунків за надані послуги: оплата проводиться протягом 14 (чотирнадцяти) банківських днів після отримання Замовником оригінальних документів, а також визначено вартість перевезення - 1 180, 00 Euro за одне авто.

Мотивуючи позовні вимоги, позивач вказує на те, що ним було надано відповідачеві рахунок - фактуру №42 від 30.01.2019 та акт здачі - прийняття робіт наданих послуг №42 від 30.01.2019 на суму 37 431.08 грн., що еквівалентно 1180 євро за курсом НБУ на 30.01.2019, рахунок - фактуру №43 від 30.01.2019 та акт здачі - прийняття робіт наданих послуг №43 від 30.01.2019 на суму 37 431,08 грн., що еквівалентно 1180 євро за курсом НБУ на 30.01.2019, тобто загальна сума наданих позивачем автотранспортних послуг за Договором та заявкою - договором №170101-2 від 17.01.2019 склала 74 862,16 грн., що еквівалентно 2360 євро за курсом НБУ на 30.01.2019.

Відповідно до частин 11, 12 ст. 9 Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність" перевезення вантажів супроводжується товарно-транспортними документами, складеними мовою міжнародного спілкування залежно від обраного виду транспорту або державною мовою, якщо вантажі перевозяться в Україні. Таким документом, в тому числі, може бути міжнародна автомобільна накладна (CMR). Факт надання послуги при перевезенні підтверджується єдиним транспортним документом або комплектом документів (залізничних, автомобільних, авіаційних накладних, коносаментів тощо), які відображають шлях прямування вантажу від пункту його відправлення до пункту його призначення.

Так, вказуючи на міжнародні товарно-транспортні накладні CMR №0110698 та CMR №0111749, копії яких містяться в матеріалах справи, позивач вказує на те, що вантаж за вказаним вище перевезенням за місцем призначенням було одержано 30.01.2019, а відтак, згідно умов укладеної заявки - договору №170101-2 від 17.01.2019 на транспортування вантажу в міжнародному сполученні, розрахунки за надані позивачем автотранспортні послуги мали бути здійснені відповідачем не пізніше 19.02.2019.

Суд, у свою чергу, звертає увагу позивача, що частиною 1 ст. 73 ГПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 80 ГПК України, учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

При цьому, приписами ст. ст. 76-79 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Позивачем, у свою чергу, не надано доказів на підтвердження того факту, що ним, відповідно до умов 3.2. Договору, було надано відповідачеві, як замовникові перевезення, рахунок - фактуру №42 від 30.01.2019 та акт здачі - прийняття робіт наданих послуг №42 від 30.01.2019 на суму 37 431.08 грн., що еквівалентно 1180 євро за курсом НБУ на 30.01.2019, рахунок - фактуру №43 від 30.01.2019 та акт здачі - прийняття робіт наданих послуг №43 від 30.01.2019 на суму 37 431,08 грн., що еквівалентно 1180 євро за курсом НБУ на 30.01.2019, а також міжнародні товарно-транспортні накладні CMR №0110698 та CMR №0111749, що зумовлює виникнення у відповідача обов`язку з оплати вартості перевезення.

Відповідно до ст. ст. 74, 86 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Позивачем, не доведено належними, допустимими та достовірними доказами факт надання відповідачеві документів згідно умов Договору (п. 3.2. вказаного Договору), а відтак не доведено настання у відповідача обов`язку щодо оплати вартості перевезення в сумі 74 862,16 грн.

Поряд із тим, надаючи оцінку порушеного права позивача за захистом якого він звернувся до суду з позовом, суд враховує, що при здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (надалі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини").

Зокрема, відповідно до ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі "Пантелеєнко проти України" зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. При чому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права

Відтак, Держава Україна несе обов`язок перед зацікавленими особами забезпечити ефективний засіб захисту порушених прав, зокрема - через належний спосіб захисту та відновлення порушеного права. Причому обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

На це вказується, зокрема, і у пункті 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 02.11.2004 №15-рп/2004 у справі №1-33/2004, де зазначено, що верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, яка здійснюється, зокрема і судом як основним засобом захисту прав, свобод та інтересів у державі.

Крім того, Конституційний Суд України у п. 9 мотивувальної частини рішення від 30.01.2003 №3-рп/2003 у справі № 1-12/2003 наголошує на тому, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

За приписами ст. ст. 3, 15, 16 ЦК України, які передбачають право кожної особи на судовий захист саме порушеного цивільного права. За результатами розгляду спору має бути встановлено не лише наявність підстав на які позивач посилається в обґрунтування своїх позовних вимог, але й визначено, чи було порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушено, в чому полягає його порушення, оскільки в залежності від цього визначається належний спосіб захисту порушеного права, якщо воно мало місце. Відсутність порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин.

Відтак, з огляду на встановлені вище обставини справи, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено факту порушення з боку відповідача прав позивача, за захистом яких останній звернувся до суду, а відтак, у задоволенні вимог позивача про стягнення з відповідача основного боргу в сумі 74 862,16 грн. слід відмовити.

При цьому, у вимогах щодо стягнення з відповідача на користь позивача 223,67 грн. пені, як у вимогах, що є похідними від вимог про стягнення основного боргу в сумі 74 862, 16 грн. також слід відмовити.

Відповідно до положень статті 129 ГПК України, витрати зі сплати судового збору покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 73, 74, 76, 77, 86, 129, 165, 178, 232, 233, 237, 238, 240, 241, 247, ч. 1. ст. 256, ст. 288 Господарського процесуального кодексу України, ст. ст. 3, 15, 16 Цивільного кодексу України та ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суд -

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позовних вимог Приватного підприємства "Топаз-Транс" відмовити в повному обсязі.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

У разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Дата складання та підписання повного тексту рішення: 07.08.2019 року.

Суддя Ю.О. Підченко