УХВАЛА

31 липня 2019 року

м. Київ

Справа № 916/1573/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Мачульського Г.М. - головуючого, Кушніра І.В., Краснова Є.В.

за участю секретаря судового засідання Лихошерст І.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву Сергіївської селищної ради Білгород-Дністровської міської ради про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 04.06.2019 у справі № 916/1573/18

за позовом Приватного підприємства "Технології туризму"

до Сергіївської селищної ради Білгород-Дністровської міської ради

про стягнення збитків

за участю:

відповідача: Оксюта В.В. (адвокат)

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст і підстави звернення

1.1. Сергіївська селищна рада Білгород-Дністровської міської ради (далі-заявник) звернулась до Верховного Суду із заявою про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 04.06.2019 у справі № 916/1573/18, згідно якої просить скасувати дану постанову суду та прийняти нове рішення, яким відмовити Приватному підприємству "Технології туризму" (далі-позивач) у задоволенні позову в частині стягнення 782 122,50 грн.

1.2. Заява обґрунтована тим, що розрахунок заявлених до стягнення позивачем інфляційних втрат, не був предметом перевірки судами попередніх інстанцій та не встановлювався і не міг встановлюватися судом касаційної інстанції в силу вимог статті 300 ГПК України, а про його існування заявнику стало відомо після прийняття судом касаційної інстанції постанови від 04.06.2019, тому розрахунок інфляційних втрат є істотною обставиною, яка не була і не могла бути відома заявнику, тобто вона є нововиявленою обставиною.

2. Короткий зміст відзиву на звернення

2.1. У відзиві на вказану заяву позивач просить відмовити у її задоволенні, посилаючись на відсутність правових підстав для цього, зазначаючи, що відповідач просить фактично повторно розглянути справу, що призведе до порушення принципу правової визначеності та принципу остаточності рішення суду.

3. Короткий зміст судового рішення, яке заявник просить переглянути

3.1. Постановою Верховного Суду від 04.06.2019 постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 05.03.2019 та рішення Господарського суду Одеської області від 16.11.2018 у справі Господарського суду Одеської області № 916/1573/18 в частині відмови у стягненні 782 122 грн. 50 коп. скасовано, та прийнято в цій частині нове рішення про задоволення позову, стягнуто з Сергіївської селищної ради Білгород-Дністровської міської ради на користь Приватного підприємства "Технології туризму" 782 122 грн. 50 коп. збитків. В іншій частині судові рішення залишено без змін. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

4. Фактичні обставини справи

4.1. Рішенням Господарського суду Одеської області від 16.11.2018, яке залишено без змін постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 05.03.2019 по суті позовних вимог, стягнуто з Сергіївської селищної ради Білгород-Дністровської міської ради на користь Приватного підприємства "Технології туризму" 225 000, 00 грн., а в частині інфляційних втрат у розмірі 782 122,50 грн. та 3 % річних у сумі 79 187, 67 грн. у задоволенні позову відмовлено.

4.2. Задовольняючи частково позовні вимоги, суди виходили з того, що укладаючи договір купівлі-продажу від 07.11.2006 позивач як покупець не знав і не міг знати про незаконність прийнятих Сергіївською селищною радою Білгород-Дністровської міської ради рішень щодо віднесення дитячого табору "Сонячний" до комунальної власності та його приватизації шляхом продажу, що призвело до вилучення у покупця предмету договору купівлі-продажу на користь третьої особи за рішенням суду. Сукупність встановлених обставин, передбачених ч. 1 ст. 661 Цивільного кодексу України, утворює склад цивільного правопорушення, що є підставою для застосування цивільно-правової відповідальності, у зв`язку з чим частково задоволено позовні вимоги про стягнення з відповідача коштів у розмірі 225 000, 00 грн.

4.3. Постановою Верховного Суду від 04.06.2019 наведені постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 05.03.2019 та рішення Господарського суду Одеської області від 16.11.2018 в частині відмови у стягненні 782 122 грн. 50 коп. скасовано, та прийнято в цій частині нове рішення про задоволення позову, стягнуто з Сергіївської селищної ради Білгород-Дністровської міської ради на користь Приватного підприємства "Технології туризму" 782 122 грн. 50 коп. збитків.

4.4. Судами першої та апеляційної інстанції було встановлено, що 07.11.2016 між позивачем та відповідачем був укладений договір купівлі-продажу, за умовами якого продавець (Сергіївська селищна рада) передав у власність позивачу на підставі рішення 4-ї сесії Сергіївської селищної ради V скликання від 18.08.2006 № 55 індивідуально визначене майно, будівлю дитячого табору "Сонячний". Відповідно до п. 2 цього договору позивачем за придбане майно сплачено 225 000, 00 грн.

4.5. 26.07.2007 позивачем зареєстровано право власності на придбане майно.

4.6. Рішенням Господарського суду Одеської області від 10.05.2011 у іншій справі № 8/17-114-2011, залишеним без змін постановою Одеського апеляційного господарського суду від 19.07.2011 та постановою Вищого господарського суду України від 14.03.2012, визнано недійсними рішення Сергіївської селищної ради та встановлено, що нерухоме майно цілісного майнового комплексу дитячого табору "Сонячний" є державною власністю, управління яким здійснює Фонд державного майна України, а Сергіївська селищна рада незаконно прийняла це майно у комунальну власність, оформила право власності за територіальною громадою, та в подальшому розпорядилась ним шляхом прийняття рішень про включення цього об`єкту до переліку майна, яке підлягає приватизації в 2006 році, та продажу Приватному підприємству "Технології туризму".

4.7. В подальшому, 24.10.2011 до господарського суду поданий позов заступника Білгород-Дністровського міжрайонного прокурора в інтересах держави в особі Фонду державного майна України до Приватного підприємства "Технології туризму", Комунального підприємства "Білгород-Дністровське БТІ" про зобов`язання витребувати із незаконного володіння вказаного цілісного майнового комплексу - дитячий оздоровчий табір "Сонячний"; зобов`язання Комунального підприємства "Білгород-Дністровське БТІ" скасувати державну реєстрацію права власності Приватного підприємства "Технології туризму" на цілісний майновий комплекс - дитячий оздоровчий табір "Сонячний" шляхом скасування запису в реєстровій книзі про реєстрацію права власності за Приватним підприємством "Технології туризму" на вказаний цілісний майновий комплекс - дитячий оздоровчий табір "Сонячний"; зобов`язання Комунального підприємства "Білгород-Дністровське БТІ" здійснити державну реєстрацію за Фондом державного майна України права власності на вказаний цілісний майновий комплекс - дитячий оздоровчий табір "Сонячний".

4.8. За цим позовом було відкрито провадження у справі № 9/17-4528-2011, яку суди розглядали неодноразово.

4.9. Постановою Вищого господарського суду України від 04.08.2015 прийнято рішення, яким позов задоволено частково, витребувано від Приватного підприємства "Технології туризму" та передано на користь держави в особі Фонду державного майна України зазначений цілісний майновий комплекс - дитячого оздоровчого табору "Сонячний".

4.10. Вилучення за рішенням суду придбаного майна спонукало позивача звернутися до господарського суду на підставі положень ч. 1 ст. 661 Цивільного кодексу України з вимогою про відшкодування договірних збитків з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, оскільки сплаченні ним кошти за витребуваний цілісний майновий комплекс - дитячий оздоровчий табір "Сонячний", Приватному підприємству "Технології туризму" повернуті не були.

4.11. Задовольняючи частково позовні вимоги, господарські суди попередніх інстанцій виходили з того, що обставини, встановлені судовими рішеннями у справах № 8/17-114-2011 та № 9/17-4528-2011, відповідно до ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України є преюдиціальними та підтверджують, що станом на момент придбання позивачем будівлі дитячого табору "Сонячний", укладений між сторонами договір купівлі-продажу відповідав усім умовам дійсності правочину та не визнаний судом недійсним; право власності на відчужуване майно було зареєстроване за позивачем; про права третіх осіб на придбане майно позивачу стало відомо з судових рішень, а отже позивач був добросовісним набувачем вилученого за рішенням суду майна. Відповідач є недобросовісним набувачем дитячого табору "Сонячний", його вина та протиправна поведінка полягає в порушенні обов`язку попередити покупця про права третіх осіб на річ, а також про інші обставини, які можуть породжувати права третіх осіб на річ, що є предметом договору; невиконання продавцем передбачених законодавством обов`язків (причинно-наслідковий зв`язок), призвело до негативних наслідків (вилучення майна) для покупця.

4.12. Скасовуючи судові рішення у даній справі в частині відмови у стягненні 782 122 грн. 50 коп. інфляційних збитків та приймаючи у цій частині нове рішення про задоволення позову, Верховний Суд, враховуючи обставини, встановлені судами у даній справі, виходив з того, що завдані Приватному підприємству "Технології туризму" збитки є втратами, які за розміром є більшими, ніж сума, сплачена за договором купівлі-продажу від 07.11.2006, оскільки купівельна вартість коштів зменшилась, у зв`язку з чим обсяг збитку Приватного підприємства "Технології туризму" необхідно визначити з урахуванням установленого індексу інфляції.

З огляду на положення ст. 41 Конституції України, статті 1 Першого Протоколу до Конвенції, системного тлумачення положень ст. ст. 661, 1192 Цивільного кодексу України, ст. ст. 224, 225 Господарського кодексу України Верховний Суд дійшов висновку, що судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення інфляційних нарахувань підлягають скасуванню з ухваленням у цій частині нового рішення про задоволення позову.

4.13. Саме у цій скасованій частині судових рішень, у яких Верховний Суд прийняв нове рішення щодо стягнення інфляційних нарахувань, заявник і просить суд про перегляд його судового рішення за нововиявленими обставинами.

5. Позиція Верховного Суду

5.1. Приписами статті 320 Господарського процесуального кодексу України унормовано, що, зокрема, рішення, постанови та ухвали господарського суду, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами (ч.1). Підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є, зокрема, істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи (п.1 ч.2).

5.2. Отже правовою підставою для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами має бути, зокрема, по-перше - істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та по-друге - не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.

5.3. Пунктом 1 частини четвертої статті 320 наведеного Кодексу визначено, що не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами переоцінка доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи.

5.4. Згідно пункту 1 частини третьої статті 325 вказаного Кодексу за результатами перегляду судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд може відмовити в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами та залишити відповідне судове рішення в силі. Частиною 4 цієї норми визначено, що у разі відмови в задоволенні заяви про перегляд рішення, ухвали, постанови за нововиявленими або виключними обставинами суд постановляє ухвалу.

5.5. Колегія суддів зазначає, що із змісту заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами слідує, що розрахунок інфляційних втрат, який заявник вважає істотною для справи обставиною, що не була встановлена судом та не була і не могла бути йому відомою, не є нововиявленою обставиною, оскільки він не є істотною обставиною, так як він є лише підтвердженням обґрунтованості заявлених позивачем до стягнення інфляційних втрат, що входять до предмета доказування.

5.6. Крім того у заяві про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, яка подана представником відповідача в особі адвоката Оксюти В.В., зазначено, мова оригіналу пункту 13: «Дійшовши такого висновку, суди першої та апеляційної інстанцій не перевіряли наданий позивачем розрахунок суми інфляційних збитків та не надавали йому правової оцінки." (сторінка 3 заяви), також у цій заяві заявник посилається, як на нововиявлену обставину, на те, що про наявність у справі розрахунку інфляційних втрат, який здійснений позивачем та заявлений до стягнення, він довідався з постанови суду касаційної інстанції від 04.06.2019, що і зумовило подання його заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами.

5.7. Як уже зазначалося вище (п.п.5.1., 5.2.), відповідно положень статті 320 Господарського процесуального кодексу України правовою підставою для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами має бути, зокрема, істотні для справи обставини, що не були встановлені судом.

5.8. Разом з тим у рішенні Господарського суду Одеської області від 16.11.2018 зазначено: «Судом досліджено наданий позивачем розрахунок ціни позову, відповідно до якого позивачем розраховано: інфляційні втрати за період з 07.11.2006 року по 31.07.2018 року у розмірі 782 122,50 грн. /а.с. 15-20/ та три відсотки річних за період з 07.11.2006 року по 31.07.2018 року у розмірі 79 187,67 /а.с. 21/.» (том1 а.с. 143).

5.9. Отже ця обставина була зазначена судом першої інстанції у прийнятому по суті спору рішенні, а тому мала бути відома заявнику.

5.10. Більш того, заявник у відзиві на позовну заяву (т.1, а.с. 78-81) висловлював заперечення з приводу здійсненого позивачем нарахування інфляційних втрат, зазначав розмір інфляційних втрат - 782 122,50 грн., що свідчить про його обізнаність із розрахунком.

5.11. Згідно пункту 1 частини першої статті 42 Господарського процесуального кодексу України заявник не був позбавлений процесуальної можливості ознайомитися з матеріалами справи та зробити копію цього розрахунку, під час розгляду справи у судах попередніх інстанцій.

5.12. Відповідно до положень частини 2 пункту 2 цієї статті учасники справи зобов`язані сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи, разом з тим викладене вище дає підстави для висновку, що зазначення наведених вище відомостей у заяві про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, та подальше звернення із заявою такого змісту, суперечить вказаним вимогам Господарського процесуального кодексу України.

6. Висновки за результатами розгляду заяви

6.1. Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення у заяві про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, питання вичерпності висновків суду, позиція Верховного Суду ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006).

6.2. Зокрема, Європейський суд з прав людини у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

6.3. Згідно ж із статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Отже вказані рішення Європейського суду з прав людини суд касаційної інстанції застосовує у даній справі як джерело права.

6.4. У справі, що розглядається, колегія суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду дійшла висновку, що заявникові було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, зазначені у заяві про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, а доводи, викладені у цій заяві, не дають правових підстав для її задоволення.

6.5. При цьому колегія суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду виходячи із положень статті 246 Господарського процесуального кодексу України, згідно яких: суд, виявивши при вирішенні спору порушення законодавства або недоліки в діяльності юридичної особи, державних чи інших органів, інших осіб, постановляє окрему ухвалу, незалежно від того, чи є вони учасниками судового процесу (ч.1); суд може постановити окрему ухвалу у випадку зловживання процесуальними правами, порушення процесуальних обов`язків, неналежного виконання професійних обов`язків (в тому числі якщо підписана адвокатом чи прокурором позовна заява містить суттєві недоліки) або іншого порушення законодавства адвокатом або прокурором (ч.2), враховуючи таку основну засаду (принцип) господарського судочинства як рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, визначену пунктом 2 частини 3 статті 2 наведеного Кодексу, з метою дотримання наведених положень процесуального законодавства не може залишити позаувагою зроблену усно адвокатом відповідача Оксютою В.В. у судовому засіданні під час розгляду заяви про перегляд рішення суду за нововиявленими обставинами, однак зафіксовану звукозаписувальним технічним засобом під час фіксування перебігу судового засідання, заяву про наявність ознак злочину у діях попереднього голови Сергіївської селищної ради Білгород-Дністровської міської ради внаслідок чого і виник спір у даній справі.

6.6. Також слід зазначити, що Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що це роль національних судів організовувати судові провадження таким чином, щоб вони були, зокрема, ефективними (див. рішення Суду у справі Шульга проти України, no. 16652/04, від 02.12.2010) і запобігання, зокрема, неналежній поведінці сторін у цивільному процесі є завданням саме державних органів (див. рішення Суду у справі Мусієнко проти України, no. 26976/06, від 20.01.2011).

6.7. За вказаних обставин за наслідками такої заяви, зробленої суду адвокатом відповідача, враховуючи наведене вище, дотримуючись балансу між викладеними обставинами щодо однакового підходу та реагування стосовно усіх виявлених Верховним Судом порушень законодавства та недоліків у діяльності осіб, Верховний Суд не може залишитись без реагування на такі обставини на підставі статті 246 Господарського процесуального кодексу України.

6.8. Згідно із положеннями статті 325 частини 4 Господарського процесуального кодексу України у разі відмови в задоволенні заяви про перегляд рішення, ухвали, постанови за нововиявленими або виключними обставинами суд постановляє ухвалу.

7. Щодо судових витрат

7.1. Правові підстави для повернення заявнику судових витрат, понесених у зв`язку із зверненням із заявою про перегляд рішення суду за нововиявленими обставинами, відсутні.

Керуючись статтями 320, 325 Господарського процесуального кодексу України,

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні заяви Сергіївської селищної ради Білгород-Дністровської міської ради про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 04.06.2019 у справі № 916/1573/18 Господарського суду Одеської області в частині стягнення 782 122,50 грн., а постанову Касаційного господарського суду у складі Верхового Суду від 04.06.2019, залишити в силі.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не підлягає оскарженню.

Головуючий Г.М. Мачульський

Судді І.В. Кушнір

Є.В. Краснов