ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

про залишення позову без розгляду

"05" серпня 2019 р. Справа № 903/94/19

Господарський суд Волинської області у складі: головуючої судді Костюк С.В., суддів Гарбара І. О., Дем`як В. М., розглянувши матеріали по справі №903/94/19

за позовом заступника прокурора Волинської області в інтересах держави в особі позивачів:

1) Міністерства освіти і науки України

2) Луківської селищної ради

3) Професійно-технічного училища № 22

до відповідача: Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Ратнівський аграрій"

3-я особа, яка не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: Управління освіти, науки та молоді Волинської обласної державної адміністрації

про визнання договору удаваним, визнання договору оренди землі недійсним, зобов`язання повернути земельні ділянки,

за участю представників-учасників справи:

від позивачів:1) н/з;

2) н/з;

3) ОСОБА_1 , директор, наказ № 819-к від 19.10.2001 року;

від відповідача: Шкіринець Ю. М., довіреність від 09.04.2019 року, Манзій П ОСОБА_2 П., довіреність від 09.04.2019 року;

від 3-ї особи: Ткачук О. О., довіреність № 1443/11/2-19 від 03.05.2019 року;

від прокуратури: Рішко А. В., посвідчення № 036292 від 12.11.2015 року.

Права та обов`язки учасникам судового процесу роз`яснені відповідно до ст.ст. 42, 46 ГПК України.

Відводу складу суду не заявлено.

Запис розгляду судової справи здійснюється за допомогою технічних засобів, а саме: програмно-апаратного комплексу Діловодство суду.

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину ухвали.

В с т а н о в и в :

заступник прокурора Волинської області звернувся з позовом в інтересах держави в особі позивачів: Міністерства освіти і науки України, Луківської селищної ради, Професійно-технічного училища № 22 смт Луків до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Ратнівський аграрій" в якому просить:

- визнати удаваним договір про спільну діяльність № 63/16 від 30.09.2016, укладений між професійно-технічним училищем № 22 смт. Луків та СТзОВ "Ратнівський аграрій", зі змінами, внесеними до нього додатковою угодою № 2 від 27.09.2018, як такий, що укладений з наміром приховати договір оренди землі;

- на підставі ст. 235 ЦК України застосувати норми закону, які регулюють порядок укладання правочину, який сторони насправді вчинили та визнати недійсним договір оренди землі, укладений між Професійно-технічним училищем № 22 смт. Луків та СТзОВ "Ратнівський аграрій", та припинити зобов`язання за ним на майбутнє;

- зобов`язати СТзОВ "Ратнівський аграрій" повернути Професійно-технічному училищу № 22 смт. Луків займані ним земельні ділянки загальною площею 148 га, розташовані в Турійському районі Волинської області за кадастровими номерами: НОМЕР_1 , НОМЕР_2 та НОМЕР_3 .

Обгрунтовуючи заявлений позов вказує, що підставами для звернення до суду є встановлення факту незаконного користування відповідачем земельними ділянками площею 148 га, які розташовані на території Луківської сільської ради Турійського району Волинської області та факт порушення інтересів держави в особі Міністерства освіти і науки України; згідно Державного акту на право постійного користування земельною ділянкою серії НОМЕР_4 від 25.06.2007 року та Державного акту ЯЯ НОМЕР_5 032818 від 17.05.2010 року постійним землекористувачем ділянок загальною площею 176,738 га із цільовим призначенням для дослідницьких і навчальних цілей є ПТУ № 22 смт. Луків; зазначені землі згідно інформації Луківської селищної ради належать до земель комунальної власності; між ПТУ № 22 та СГ ТзОВ «Ратнівський аграрій» 30.09.2016 року укладено договір про спільну діяльність № 63/16, зі строком дії 6 років.

За умовами даного договору (п.п.1.1, 1.2) ПТУ № 22 проводить навчально-виробничу діяльність, пов`язану з виробництвом сільськогосподарської продукції із застосуванням сучасних технологій, шляхом надання згоди на виконання відповідачем комплексу сільськогосподарських робіт, із залученням техніки СГ ТзОВ «Ратнівський аграрій»; останній (п.1.2.1, 1.2.2) зобов`язується сприяти організації навчання, проведенню практичних занять, забезпечувати проходження навчально-виробничої практики учнів, студентів, слухачів із використанням сільськогосподарської техніки товариства на ділянках загальною площею 148 га, які перебувають у постійному користуванні ПТУ № 22; згідно умов договору (п.п.1.2.7, 1.2.8, 1.2.11, 1.2.12, 1.2.13, 1.2.17) товариство зобов`язалось, зокрема, використовувати високотехнологічну сільськогосподарську техніку, високосортовий посівний матеріал, проводити постійний догляд за посівами сільськогосподарських культур, забезпечувати охорону дослідних ділянок, передавати ПТУ № 22 інформацію про врожайність; 22.09.2017 року та 27.09.2018 року сторони уклали додаткові угоди до договору, якими внесли зміни в п. 2.1 договору щодо розміру сплати ПТУ грошових коштів, за інформацією ПТУ № 22 за період дії договору товариство сплатило навчальному закладу 266400,00 грн.

Прокурор вважає, що договір про спільну діяльність укладено всупереч вимог чинного законодавства та з метою приховати інший договір, а саме оренди землі; вказує, що спірний договір не містить основних елементів властивих договору про спільну діяльність (ст. 1130, 1131, 1133, 1137, 1139 ЦК України); укладений з порушенням вимог ст. 8 Закону України «Про професійно-технічну освіту», згідно якої до повноважень міністерств та інших центральних органів виконавчої влади, яким підпорядковані ПТУ, належить розпорядження державним майном, що перебуває у користуванні підпорядкованих професійно-технічних навчальних закладів; згідно п. 1.1, 1.3 Статуту ПТУ № 22 смт.Луків його засновником є Міністерство освіти і науки України, яке здійснює функції управління майном закріпленого за училищем та контроль за його використанням і збереженням, однак перед укладенням договору про спільну діяльність ПТУ № 22 не отримано дозволу Міністерства освіти та науки України та рішення Кабінету Міністрів України про погодження укладання такого правочину; також вказує, що діючим статутом не передбачено укладення ПТУ будь-яких договорів щодо порядку використання чи управління майном закладу; зазначені у спірному договорі умови характерні для договору оренди землі, а тому вважає, що між сторонами договору склалися правовідносини з оренди землі; при цьому посилається на нормативні акти (Закон України «Про оренду землі», Земельний кодекс України), які регулюють оренду землі; вказує, що ПТУ фактично передало земельну ділянку в оренду відповідачу, не являючись її власником та не будучи наділене правами та повноваженнями на її передачу в оренду та без проведення обов`язкових земельних торгів та аукціону; вважає, що ПТУ № 22 смт.Луків фактично усунулось від права самостійного господарювання на спірних земельних ділянках та надав право обробки землі і збору врожаю СТзОВ «Ратнівський аграрій»; зазначає, що прихований договір оренди землі не відповідає вимогам ст. ст. 31, 92, 95, 96, 122, 124 Земельного кодексу України, ст. ст. 4, 14-16 Закону України «Про оренду землі», а тому є недійсним в силу положень ст. ст. 203, 215 ЦК України; обґрунтовуючи правову позицію заявленої вимоги посилається на п. 25 постанови Верховного суду України від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», п.3.11 постанови Вищого господарського суду України від 29.05.2013 року № 11 «Про деякі питання визнання правочинів недійсними», в частині вимоги про зобов`язання повернути спірну земельну ділянку на норми ст. ст. 122, 124 Земельного кодексу України; щодо представництва прокуратури посилається на ч.4 ст. 13, 1311 Конституції України, відповідні норми Закону України «Про прокуратуру» (ч.1,3 ст. 23), рішення Конституційного Суду України № 3-рп/99 від 08.04.1999 року № 1-1/99, також вказує, що Міністерство освіти і науки України, Луківська селищна рада з моменту укладення договору (вересень 2016 року) неналежно здійснюють захист інтересів держави та реалізацію наданих повноважень, не вживають заходів щодо визнання недійсним договору про спільну діяльність та звільнення земельних ділянок в судовому порядку; Міністерством освіти і науки України на запит прокуратури надана лише інформація про те, що погодження на укладення спірного договору не надавалось, що свідчить про відсутність намірів звернутись з відповідним позовом до суду; також відповідних заходів не здійснює ПТУ № 22, що призводить до безпідставного використання відповідачем землі та незаконного отримання із земельних ділянок прибутку у вигляді вирощеної сільськогосподарської продукції; щодо порушення інтересів держави, то дане полягає у порушенні нормативно визначеної законодавством процедури користування земельними ділянками; укладенням спірного договору без визначення всіх істотних умов та всупереч встановленій процедурі, з метою приховання укладення договору оренди землі, передачею земельних ділянок суб`єктом, який не мав на це повноважень, незаконному використанні землі відповідачем та отримання від цього прибутку у вигляді виробленої сільськогосподарської продукції.

Ухвалою суду від 20.02.20189 року, після усунення недоліків позовної заяви зазначених в ухвалі від 04.02.2019 року, було відкрито провадження у справі, зобов`язано відповідача надати відзив на позов, прокурора та позивачів відповідь на відзив.

Відповідач СТзОВ «Ратнівський аграрій» 11.03.2019 року подав відзив на позов, в якому не визнає заявлених прокурором вимог, заперечує наведені в позовній заяві обставини та правові підстави позову, вважає, що даний поданий без належної процесуальної дієздатності та є безпідставним.

При цьому, посилаючись на предмет спору та доводи позовної заяви, зазначає, що чинним законодавством передбачено представництво прокурора в суді у виключних випадках, які прямо визначені законодавством, розширене тлумачення прокуратурою випадків представництва не відповідає принципу змагальності сторін, який є однією з засад правосуддя (п.3 ч.2 ст. 129 Конституції України, рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ф.В. проти Франції» від 31.03.2005 року); щодо п. 3 ч.1 ст. 1311 Конституції України, на яку посилається прокурор в підтвердження представництва в суді, то дана стаття передбачає можливість представництва прокурора у виключних випадках, вважає, що суть даного спору не є виключним випадком, інтереси держави не порушені укладенням спірного договору та твердження в даній частині позову не відповідає дійсності; за ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох «виключних» випадках:

- якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження;

- у разі відсутності такого органу.

Вказує, що подачею даного позову прокурор замінює відповідного суб`єкта владних повноважень, який може самостійно звернутися з позовом, а саме посилання, що даний орган не здійснює, або не буде здійснювати відповідні повноваження пред`являти позов, не є достатньою підставою для подачі позову прокурором; у позовній заяві відсутні докази та обставини, які давали б підстави зробити висновок про невиконання позивачами, які є самостійними юридичними особами, з повним обсягом процесуальної дієздатності, своїх функцій щодо захисту майнових прав порушених відповідачем; зазначає, що обставини дотримання прокурором встановленої ч.ч. 2,3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» процедури, яка повинна передувати зверненню з позовною заявою до суду, підлягають з`ясуванню судом незалежно від того, чи має місце факт порушення інтересів держави у конкретних правовідносинах, оскільки згідно приписів ст. ст. 53, 174 ГПК України недотримання даної процедури унеможливлює розгляд заявленого прокурором позову по суті; виходячи із зазначеного у відзиві стверджує про відсутність законних підстав у прокурора для представництва інтересів держави, що свідчить про заявлення позову особою, яка не має процесуальної дієздатності та є підставою залишення позову без розгляду на підставі п. 1 ч.1 ст. 226 ГПК України.

При обґрунтуванні заявленого у відзиві посилається на висновки Верховного Суду в складі Касаційного господарського суду у справах № 927/246/18 від 06.02.2019 року, в постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у справі № 924/1256/17 від 07.12.2018 року, постановах Верховного Суду від 23.10.2018 року у справі № 926/03/18, від 23.09.2018 року у справі № 924/1237/17. До відзиву долучає докази, які підтверджують виконання договору про спільну діяльність № 63/16 від 30.09.2016 року з додатковими угодами № 1 та № 2.

20.03.2019 року ПТУ № 22 смт.Луків (позивач-3) подано пояснення-відповідь на відзив відповідача (а.с.62-63 т.2), де зазначено, що укладена між училищем та СТзОВ «Ратнівський аграрій» угода про спільну діяльність погоджена з Управлінням освіти, науки та молоді Волинської обласної державної адміністрації (лист від 23.09.2016 року № 3242/10/2-16) на 6-ти річний строк (2 терміни навчання учнів з 3-х річним терміном навчання); метою укладення угоди є проведення виробничого навчання та практики учнями училища із залученням передової техніки відповідача, яка відсутня в училищі; сторонами повністю виконуються умови договору, підтверджено, що частина учнів училища пройшла виробниче навчання та оплачувану виробничу практику, а майстри виробничого навчання стажування на сучасній техніці відповідача; зазначає, що передача в оренду відповідачу земельних ділянок не відбувалось, сторони проводять спільну сільськогосподарську діяльність на дослідних земельних ділянках площею 148 га; в процесі спільної діяльності використовувалась високотехнологічна сільськогосподарська техніка виробництва провідних світових виробників (з водіями та технічним персоналом) для проведення підготовки/обробітку ґрунту, посіву/збору врожаю; з врахуванням зазначеного вказує, що претензій до СТзОВ «Ратнівський аграрій» ПТУ № 22 немає та не вбачає при укладенні договору порушень інтересів держави.

Луківська селищна рада (позивач-2) у поясненні від 18.03.2019 року № 175/3.4/2-19 (а.с.71-72 т.2) вказує, що за наявною в селищній раді інформацією сторони договору здійснюють навчальну виробничу діяльність у вигляді виробничого навчання та навчально-виробничої практики, зміцнюють навчально-виробничу базу для підготовки кваліфікованих робітників, провадять спільну сільськогосподарську діяльність на дослідних ділянках, забезпечують підвищення кваліфікації викладачами та майстрами виробничого навчання, проводять роботу з професійної-орієнтації молоді; після укладення договору про спільну діяльність суттєво збільшилось надходження коштів на зміцнення навчально-виробничої бази ПТУ № 22 смт Луків; право постійного користування земельними ділянками з цільовим призначенням для дослідних і навчальних цілей, кадастрові номери: НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , надане Луківською селищною радою ПТУ № 22 смт Луків, на підставі рішень від 30.08.2005 року № 29/5, від 24.11.2009 року № 36/13, від 02.03.2010 року № 39/5, останнім не порушено.

Зазначає, що Луківська селищна рада, як орган місцевого самоврядування, не вбачає порушень прав територіальної громади від спільної діяльності ПТУ № 22 смт Луків та СТзОВ «Ратнівський аграрій», що здійснюється на підставі вищезазначеного договору, оскільки майно та матеріальні цінності, в тому числі, земельні ділянки з кадастровими номерами: НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , НОМЕР_3 в оренду СТзОВ «Ратнівський аграрій» не передавались; а тому на підставі вищевикладеного, в зв`язку з тим, що інтереси територіальної громади не порушені, Луківська селищна рада не має претензій до правовідносин між СТзОВ «Ратнівський аграрій» та ПТУ № 22 смт Луків, які виникли на підставі договору про спільну діяльність № 63/16 від 30.09.2016 року; також порушень інтересів держави в даних договірних відносинах Луківська селищна рада не вбачає.

Прокуратура області 05.04.2019 року надала суду відповідь (пояснення) на відзив відповідача, де підтримує викладене у позовній заяві та вказує, що підставою звернення з позовом став факт неналежного здійснення повноважень позивачами по справі, що полягає у невжитті заходів до припинення порушень інтересів держави; що стосується Міністерства освіти і науки України, то дане з моменту укладення спірного договору не здійснювало контроль за використанням земель ПТУ № 22 смт Луків, що призвело до безпідставної їх передачі відповідачу та не вживало заходів до усунення даних порушень, в т.ч. досудового врегулювання та звернення до суду, що свідчить про його бездіяльність, вказує, що Луківською селищною радою також не здійснювалось захист інтересів держави не зверталось до ПТУ № 22 та СТзОВ «Ратнівський аграрій» щодо законності укладення договору про спільну діяльність та до Міністерства освіти і науки України, правоохоронних органів щодо надання оцінки даному договору, а в поясненні наданому суду вказала, що не вбачає порушень інтересів держави укладенням даного договору, аналогічна позиція викладена ПТУ № 22 у відповіді (поясненні) на відзив відповідача; щодо висновків Верховного Суду, на які посилається у відзиві відповідач вказує, що дані не можливо застосовувати при розгляді справи № 903/94/19, з огляду на те, що прокурором правильно зазначено органи, уповноважені здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, викладено обґрунтовані доводи, що свідчать про неналежне здійснення цими органами захисту інтересів держави, а тому твердження відповідача про відсутність підстав для представництва вважає помилковим. Щодо доказів виконання спірного договору вказує, що учні ПТУ № 22 проходили навчально-виробничу практику на товаристві згідно окремих договорів, а не по договору про спільну діяльність, відсутні відповідні погодження щодо проходження практики з органами освіти вищого рівня, вважає безпідставним посилання відповідача на виконання сторонами умов спірного договору в частині проходження виробничого навчання та виробничої практики учнями ПТУ № 22.

Ухвалою суду від 09.04.2019 року за клопотанням прокурора залучено до участі у справі 3-ю особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Управління освіти, науки та молоді Волинської обласної державної адміністрації.

17.04.2019 року Міністерство освіти та науки України надало суду пояснення № 14.1/8-19 від 11.04.2019 року в якому підтримує позовні вимоги прокурора та вказує, що не надавало погодження в межах своїх повноважень на укладення договору про спільну діяльність; згідно розпорядження КМУ від 07.05.2008 року № 703 центральним органом виконавчої влади, іншим суб`єктам управління об`єктами державної власності з метою підтвердження ефективності управління об`єктами державної власності, недопущення порушення інтересів держави доручено забезпечити укладення підприємствами, установами, організаціями, що належать до сфери їх управління, господарськими товариствами, у статутному фонді, яких частина держави перевищує 50 відсотків, договорів про спільну діяльність, договорів комісії, доручення, управління майном виключно на підставі відповідних рішень КМУ та вжити заходів до припинення раніше укладених договорів про спільну діяльність (інвестиційну), наслідком яких може бути відчуження державного майна; порядок укладення договорів визначений постановою КМУ № 296 від 11.04.2012 року; зазначає, що оспорюваний договір не відповідає вимогам ст. ст. 22, 92, 95, 96 Земельного кодексу України, оскільки земельні ділянки використовуються іншою стороною (відповідачем) та не належать їм ні на праві власності, ні на праві оренди, тому землекористування здійснюється за відсутності законодавчо визначеної підстави, вказує, що спільна діяльність з обробітку земельних ділянок суперечить вимогам щодо використання землі за цільовим призначенням, а згідно Податкового кодексу України заклади освіти мають пільги зі сплати земельного податку лише за умови використання землі за цільовим призначенням. З врахуванням наведеного в поясненні позивач-1 підтримує позовні вимоги прокурора та просить справу розглядати за відсутності його представника.

23.04.2019 року від прокуратури області поступили додаткові пояснення до обставин справи та по суті позову, в якому, зокрема, вказує, що згідно Статуту та Положення ПТУ № 22 смт Луків не може укладати договори про співробітництво у сфері міжнародних відносин; Законом України «Про професійно-технічну освіту», Положенням про організацію навчально-виробничого процесу у професійно-технічних навчальних закладах, затв. наказом Міністерства освіти і науки України від 30.05.2006 року № 419, Порядком надання робочих місць для проходження учнями, слухачами професійно-технічних навчальних закладів виробничого навчання та виробничої практики, завт. Постановою КМУ № 992 від 07.06.1999 року, не передбачено, що навчально-виробничий процес та проходження виробничої практики здійснюється на підставі договорів про спільну діяльність; вважає, що між ПТУ № 22 та відповідачем виникли правовідносини, пов`язані з орендою землі і в спірному договорі наявні усі умови договору оренди; згідно п. 1.3 Статуту засновником ПТУ № 22 є Міністерство освіти і науки України, яке виконує функції управління майном і училище несе перед Міністерством відповідальність за збереження та використання закріпленого за ним майна, в т.ч. землі, яке віднесено до майна згідно зі ст. 80 Закону України «Про освіту»; в поясненні посилається на судову практику по аналогічних спорах.

Ухвалою суду від 03.05.2019 року задоволено клопотання прокурора та призначено колегіальний розгляд справи; згідно витягу з протоколу автоматичного визначення складу колегії суддів від 03.05.2019 року було визначено склад колегії суддів: головуюча суддя Костюк С. В., судді Дем`як В. М., Кравчук А. М.; ухвалою суду від 06.05.2019 року справу № 903/94/19 прийнято до провадження колегією суддів, визначено справу розглядати зі стадії підготовчого провадження та призначено підготовче засідання на 28.05.2019 року.

Відповідач СТзОВ «Ратнівський аграрій» в поясненні від 24.05.2019 року заперечує наведене в поясненні позивача-1 (Міністерства освіти і науки України) від 11.04.2019 року № 14.1/8-19; вважає зазначені ним обставини помилковими та вказує, що укладеним договором № 63/16 про спільну діяльність від 30.09.2016 року не передбачено будь-яке відчуження чи передачу в оренду державного майна, що є його власністю; предметом договору є здійснення навчальної виробничої діяльності у вигляді виробничого навчання та навчально-виробничої практики, зміцнення навчально-виробничої бази з метою підготовки кваліфікованих робітників, проведення спільної сільськогосподарської діяльності на дослідних ділянках, тощо; також зазначає, що Міністерством освіти і науки України 31.01.2017 року ініційовано участь директора товариства в м.Києві на форумі «Досвід Естонії на підтримку реформам професійної освіти в Україні», де було представлено спільний договір та напрямки його виконання, як приклад використання дуальної системи навчання, тобто Міністерство освіти і науки України було освідомлено про факт укладення спірного договору та його підтримувало.

24.05.2019 року позивач-3 (ПТУ № 22» смт Луків) надав пояснення № 466 від 22.05.2019 року на пояснення Міністерства освіти і науки України, в якому вказав, що училище в своїй діяльності керується Законом України «Про професійно-технічну освіту» та Статутом; при укладенні договору про спільну діяльність училище керувалось Порядком № 296 від 11.04.2012 року та абз. 5 ст. 9 Закону України «Про професійно-технічну освіту», направляло на погодження його проект Управлінню освіти, науки та молоді Волинської обласної державної адміністрації; тільки після врахування всіх пропозицій та зауважень було надано згоду на укладення договору (лист управління № 3242/10/2-16 від 23.09.2016 року); не погоджується з твердженням позивача-1 щодо вилучення земельних ділянок, оскільки таке договором не передбачено; також зазначає, що понад 25 років відсутнє державне фінансування на розвиток училища, що призвело до неможливості якісної підготовки кваліфікованих кадрів, заліснення та забур`яненості земельних ділянок, чим зумовило пошук соціального партнера, який надав би матеріально-технічну базу (трактори, комбайни, іншу сільськогосподарську техніку) для забезпечення навчально-виробничого процесу учнів та викладачів училища, а тому було прийнято спільне рішення про укладення угоди про спільну діяльність з елементами використання дуальної системи (теоретичне навчання у навчальному закладі та виробниче навчання у СТзОВ); співпраця між училищем та товариством в рамках даного договору ставилась в приклад, як позитивний досвід на проекті «Досвід Естонії на підтримку реформи професійної освіти в Україні, Волинська область».

3-я особа Управління освіти, науки та молоді України в поясненні на позов № 1683/11/2-19 від 22.05.2019 року (а.с.216-218 т.2) вказує, що згідно ч.5 ст. 9 Закону України «Про професійно-технічну освіту» саме до повноважень облдержадміністрацій належить загальне управління навчально-виробничою, фінансово-економічною та господарською діяльністю; вважає, що погодження управлінням договору про спільну діяльність відноситься до загального управління, а не розпорядження державним майном, яке передбачено ст. 8 даного закону і на яке посилається Міністерство освіти і науки України, оскільки договором не було передбачено відчуження або передачі майна в оренду; також вказує, що відсутність упродовж останніх 20-ти років державного фінансування ПТУ призвела до повного зношення тракторів, комбайнів, причіпного та навісного обладнання, заліснення сільськогосподарських угідь, що унеможливлює належну підготовку кваліфікованих робітників з професії тракторист-машиніст сільськогосподарського виробництва, а тому вважає, що співпраця між ПТУ № 22 та СТзОВ «Ратнівський аграрій» є вигідною для навчання учнів та стажування педагогічних працівників училища; на виконання договірних зобов`язань товариством перераховано на розвиток матеріально-технічного забезпечення училища 266400,00 грн.; вказує, що визнання договору недійсним призведе до погіршення кількісних та якісних показників підготовки ПТУ спеціалістів робітничих професій в сільському господарстві; підтримує позицію ПТУ № 22 щодо відсутності порушень інтересів держави при укладенні спірного договору та вказує на те, що управління листами від 21.03.2017 року № 975/07/2-17 та від 15.03.2018 року № 867/07/2-18 інформовано Міністерство освіти і науки України про спільний обробіток землі, однак будь-яких претензій з приводу цього не було, до пояснення долучає відповідні листи з додатками (а.с.220-223 т.2).

Прокуратура області 06.06.2019 року подала відповідь на пояснення 3-ї особи де вказує, що управлінням неправомірно погоджено укладення спірного договору виходячи з повноважень визначених Статутом училища (п. 1.3, 6.1, 6.11), ст. 63 Закону України «Про освіту 1991 року та ст. 3 Закону України «Про професійно-технічну освіту», щодо посилання на те, що відчуження чи передача земельних ділянок не було по спірному договору вважає, що між сторонами фактично склались орендні відносини землі, а факт отримання училищем грошових коштів спростовує відносини щодо спільної діяльності на земельних ділянках площею 148 га; Міністерством освіти і науки України в наданому поясненні підтверджено відсутність погодження на укладення спірного договору.

Відповідачем 17.07.2019 року через відділ документального забезпечення та контролю подано клопотання про залишення позову без розгляду за результатами підготовчого провадження на підставі ч.2 ст. 185 ГПК України, оскільки вважає, що в заявленому позові відсутні докази та обставини, які б давали підстави для висновку про невиконання або неналежне виконання позивачами своїх функцій щодо захисту майнових інтересів, сама обставина не звернення позивачів з позовом до суду не свідчить про зазначене; обставини дотримання прокурором ч.ч.3,4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» процедури, яка повинна передувати зверненню до суду підлягають з`ясуванню судом не залежно від того чи має місце факт порушення інтересів держави у конкретних відносинах, оскільки за приписами ст. ст. 53, 174 ГПК України недотримання даної процедури унеможливлює розгляд заявленого прокурором позову по суті.

Прокуратурою області 30.07.2019 року через відділ документального забезпечення та контролю подано заперечення на клопотання відповідача про залишення позову без розгляду, в якому обґрунтовує підстави представництва з посиланням на норми Закону України «Про прокуратуру», рішення Конституційного Суду України від 08.04.1999 року № 3-рп/99, а також обґрунтовує нездійснення захисту інтересів держави позивачами по справі з посиланням на відповідні запити прокуратури та відповіді на них надані позивачами; з врахуванням зазначеного в запереченні просить відмовити в задоволенні клопотання відповідача про залишення позову без розгляду.

В судовому засіданні представники відповідача підтримали клопотання про залишення позову без розгляду з підстав зазначених в даному клопотанні та відзиві на позов, прокурор заперечив його з підстав зазначених в заперечені на дане клопотання, представники позивача-2 та 3-ї особи підтримали зазначене в поясненнях наданих суду та вказали, що договір про спільну діяльність ніяк не порушує інтересів держави, Управління освіти, науки та молоді Волинської ОДА погоджувало його укладення та повідомляло про це Міністерство освіти і науки України, яке також не заперечувало укладення договору.

Суд розглянувши вищезазначене клопотання відповідача дійшов висновку про його задоволення з врахуванням наступного.

Відповідно до пункту третього частини першої статті 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Європейський Суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово звертав увагу на участь прокурора в суді на боці однієї зі сторін як обставину, що може впливати на дотримання принципу рівності сторін. Оскільки прокурор або посадова особа з аналогічними функціями, пропонуючи задовольнити або відхилити … скаргу, стає противником або союзником сторін у справі, його участь може викликати в однієї зі сторін відчуття нерівності (рішення у справі "Ф.В. проти Франції" (F.W. v. France) від 31.03.2005, заява 61517/00, пункт 27).

Водночас існує категорія справ, де підтримка прокурора не порушує справедливого балансу. Так, у справі "Менчинська проти Російської Федерації" (рішення від 15.01.2009, заява № 42454/02, пункт 35) ЄСПЛ висловив таку позицію (у неофіційному перекладі):

"Сторонами цивільного провадження виступають позивач і відповідач, яким надаються рівні права, в тому числі право на юридичну допомогу. Підтримка, що надається прокуратурою одній зі сторін, може бути виправдана за певних обставин, наприклад, при захисті інтересів незахищених категорій громадян (дітей, осіб з обмеженими можливостями та інших категорій), які, ймовірно, не в змозі самостійно захищати свої інтереси, або в тих випадках, коли відповідним правопорушенням зачіпаються інтереси великого числа громадян, або у випадках, коли потрібно захистити інтереси держави".

Водночас, ЄСПЛ уникає абстрактного підходу до розгляду питання про участь прокурора у цивільному провадженні. Розглядаючи кожен випадок окремо Суд вирішує наскільки участь прокурора у розгляді справи відповідала принципу рівноправності сторін.

У Рекомендаціях Парламентської Асамблеї Ради Європи від 27.05.2003 № 1604 (2003) "Про роль прокуратури в демократичному суспільстві, заснованому на верховенстві закону" щодо функцій органів прокуратури, які не відносяться до сфери кримінального права, передбачено важливість забезпечити, щоб повноваження і функції прокурорів обмежувалися сферою переслідування осіб, винних у скоєнні кримінальних правопорушень, і вирішення загальних завдань щодо захисту інтересів держави через систему відправлення кримінального правосуддя, а для виконання будь-яких інших функцій були засновані окремі, належним чином розміщені і ефективні органи.

Враховуючи викладене, з урахуванням ролі прокуратури в демократичному суспільстві та необхідності дотримання справедливого балансу у питанні рівноправності сторін судового провадження, зміст пункту 3 частини першої статті 131-1 Конституції України щодо підстав представництва прокурора інтересів держави в судах не може тлумачитися розширено.

Відтак, прокурор може представляти інтереси держави в суді у виключних випадках, які прямо передбачені законом. Розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді не відповідає принципу змагальності, який є однією із засад правосуддя (пункт 3 частини другої статті 129 Конституції України).

Положення пункту 3 частини першої статті 131-1 Конституції України відсилає до спеціального закону, яким мають бути визначені виключні випадки та порядок представництва прокурором інтересів держави в суді. Таким законом є Закон України "Про прокуратуру".

Відповідно до частини третьої статті 23 цього Закону прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Отже, виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. Ключовим для застосування цієї норми є поняття "інтерес держави".

У Рішенні Конституційного Суду України у справі за конституційними поданнями Вищого арбітражного суду України та Генеральної прокуратури України щодо офіційного тлумачення положень статті 2 Арбітражного процесуального кодексу України (справа про представництво прокуратурою України інтересів держави в арбітражному суді) від 08.04.1999 № 3-рп/99 Конституційний Суд України, з`ясовуючи поняття "інтереси держави" висловив позицію про те, що інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо (п. 3 мотивувальної частини).

Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Проте держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності, але й в діяльності приватних підприємств, товариств.

З урахуванням того, що "інтереси держави" є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Таким чином, "інтереси держави" охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному конкретному випадку звернення прокурора з позовом. Надмірна формалізація "інтересів держави", особливо у сфері публічних правовідносин, може призвести до необґрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно (аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 25.04.2018 зі справи № 806/1000/17).

Водночас пункт 3 частини першої статті 131-1 Конституції передбачає можливість представництва прокурором інтересів держави у виключних випадках.

Аналіз частини третьої статті 23 Закону України "Про прокуратуру" дає підстави стверджувати, що прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках:

- якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження;

- у разі відсутності такого органу.

Перший "виключний випадок" передбачає наявність органу, який може здійснювати захист інтересів держави самостійно, а другий - відсутність такого органу. Однак підстави представництва інтересів держави прокуратурою у цих двох випадках істотно відрізняються.

У першому випадку прокурор набуває право на представництво, якщо відповідний суб`єкт владних повноважень не здійснює захисту або здійснює неналежно.

"Не здійснення захисту" виявляється в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень - він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається.

"Здійснення захисту неналежним чином" виявляється в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, але яка є неналежною.

"Неналежність" захисту може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який серед іншого включає досудове з`ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача.

У справі, що розглядається прокурор обґрунтовує порушення «інтересів держави» незаконним розпорядженням, без отримання відповідного погодження, земельними ділянками неуповноваженим на це органом, а саме ПТУ № 22 смт Луків, шляхом укладення 30.09.2016 року договору про спільну діяльність з СТзОВ «Ратнівський аграрій» та незабезпечення захисту «інтересів держави» уповноваженими на це органами позивачами по справі.

Дослідивши наявні у справі докази, доводи та заперечення сторін, надавши їм належну оцінку, суд дійшов висновку, що обставини на які послався прокурор звертаючись до суду, не свідчать про порушення інтересів держави, в розумінні приписів правових норм на які він посилається, відтак відсутні правові підстави вважати, що позов прокурора у даній справі має на меті захист інтересів держави.

Водночас, як вбачається з пояснень позивача-3 (ПТУ № 22), 3-ї особи (Управління освіти, науки та молоді Волинської ОДА) співпраця по договору про спільну діяльність лише зміцнює матеріально-технічну базу училища та сприяє виконанню основної задачі підготовці робочих професій для сільського господарства, а тому не порушує інтересів держави.

Крім того, як вже було зазначено вище, участь прокурора в судовому процесі можлива за умови, крім іншого, обґрунтування підстав для звернення до суду, а саме має бути доведено нездійснення або неналежне здійснення захисту інтересів держави у спірних правовідносинах суб`єктом влади, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, або підтверджено відсутність такого органу (ч.ч. 3, 4 ст. 53 ГПК України, ч. 3 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру").

При цьому прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень для захисту інтересів держави.

Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює у судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який відсутній або всупереч вимог закону не здійснює захисту чи робить це неналежно.

У кожному такому випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом і які є підставами для звернення прокурора до суду.

Підставою для представництва прокурором інтересів держави в суді є належне обґрунтування, підтверджене достатніми доказами, зокрема, але не виключно, повідомленням прокурора на адресу відповідного суб`єкта про звернення до суду від його імені, відповідними запитами, а також документами, отриманими від суб`єкта, що свідчать про наявність підстав для такого представництва.

Разом з тим судом встановлено, що в матеріалах справи відсутні докази дотримання прокурором ч. 4 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" щодо попереднього повідомлення позивачів про звернення з даним позовом до суду, а надані прокуратурою листи, частина яких направлена після пред`явлення позову, стосуються виконання сторонами умов спірного договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Керуючись ст.ст. 185, 226 Господарського процесуального кодексу України, суд,-

у х в а л и в :

1. Клопотання СТзОВ «Ратнівський аграрій» задоволити.

2. Залишити без розгляду позов заступника прокурора Волинської області в інтересах держави в особі позивачів: Міністерства освіти і науки України, Луківської селищної ради, Професійно-технічного училища № 22 до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Ратнівський аграрій» про визнання договору удаваним, визнання договору оренди землі недійсним, зобов`язання повернути земельні ділянки.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та може бути оскаржена до Північно-західного апеляційного господарського суду відповідно до ст.ст. 256, 257 ГПК України.

Повний текст

ухвали виготовлено

07.08.2019 року.

Головуючий суддя С.В. Костюк

Судді І. О. Гарбар

В. М. Дем`як