ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 серпня 2019 року

м. Київ

Справа № 925/31/17

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

головуючий - Стратієнко Л.В.,

судді: Студенець В.І., Ткач І.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Черкаський асфальтобетонний завод",

на рішення Господарського суду Черкаської області

(суддя - Грачов В.М.)

від 02.04.2018,

та постанову Північного апеляційного господарського суду

(головуючий - Калатай Н.Ф., судді - Пашкіна С.А., Мартюк А.І.)

від 08.01.2019,

у справі за позовом Приватного акціонерного товариства "Черкаський асфальтобетонний завод",

до Департаменту архітектури та містобудування Черкаської міської ради,

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Департаменту економіки та розвитку Черкаської міської ради,

про стягнення 89 781,80 грн,

В С Т А Н О В И В:

31.12.2016 ПрАТ "Черкаський асфальтобетонний завод" звернулось до Господарського суду Черкаської області з позовом до Департамента архітектури, містобудування та інспектування Черкаської міської ради про стягнення 89 781,00 грн боргу, з яких 46 000,00 грн несплаченого авансу, 3 640,93 грн 3% річних та 40140,87 грн інфляційних втрат.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач, всупереч умовам п. 4.1 рамкової угоди № 178-468 від 30.04.2014, у визначені угодою строки і розмірі не перерахував аванс, внаслідок чого у позивача з 13.05.2014 виникло право на його стягнення та нараховано суми 3% річних і інфляційних втрат у відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК України на суму боргу (прострочений аванс) за період з 13.05.2014 по 31.12.2016. Як стверджував позивач прострочена сума боргу становить 1850186,70 грн несплаченого авансу, 146 433,54 грн 3% річних, 3 464 710,75 грн інфляційних втрат. Посилаючись на відсутність у нього коштів на сплату судового збору для подання позову про стягнення всієї суми заборгованості, позивач заявив до стягнення лише частину боргу.

Спір у справі розглядався господарськими судами неодноразово.

Рішенням Господарського суду Черкаської області від 03.03.2017, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 18.05.2017 позов задоволено.

Постановою Вищого господарського суду України від 09.11.2017 вказані рішення скасовано, справу передано на новий розгляд до Господарського суду Черкаської області.

Рішенням Господарського суду Черкаської області від 02.04.2018, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 08.01.2019, в задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову господарські суди виходили з того, що ПрАТ "Черкаський асфальтобетонний завод", всупереч умовам рамкової угоди № 178-468 від 30.04.2014, без отримання авансу розпочав і виконав роботи на суму, яка перевищує суму авансу, що підлягав сплаті. Виконані роботи прийняті і оплачені замовником.

З огляду на вказівки, викладені у постанові Вищого господарського суду України від 09.11.2017, суди дійшли висновків, що заявлена у позові вимога щодо стягнення з відповідача боргу саме у вигляді авансу не відповідає визначеному в рамковій угоді поняттю авансу та, з зазначених у позовній заяві підстав, не може бути задоволена. Вказали, що вимоги позивача про стягнення 40 140,87 грн інфляційних втрат та 3 640,93 грн 3 % річних є похідними від основної вимоги про стягнення спірної суми авансу, відповідно, такі вимоги судом також вважаються необґрунтованими і такими, що не підлягають задоволенню.

ПрАТ "Черкаський асфальтобетонний завод" подало касаційну скаргу, в якій просить скасувати вказані рішення і передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Підставами для скасування судових рішень позивач зазначає неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судами першої та апеляційної інстанції.

Стверджує, що за умовами рамкової угоди № 178-468 від 30.04.2014 відповідач мав обов`язок перерахувати позивачу аванс в сумі 1 850 186,70 грн в строк до 12.05.2014 включно, проте його не виконав, внаслідок чого у позивача виникло право на стягнення авансу, інфляційних втрат та 3 % річних. Посилається на правову позицію Верховного Суду України у постанові від 21.12.2016 у справі № 905/2187/13.

У відзиві на касаційну скаргу відповідач вважає постанову апеляційного суду та рішення місцевого суду законними та обґрунтованими, просить залишити їх без змін.

Посилається на своє повідомлення № 10655 від 22.12.2018 про відмову від рамкової угоди № 178-468 від 30.04.2014, припинення зобов`язань за рамковою угодою № 178-468 від 30.04.2014 на підставі 653 Цивільного кодексу України. Причиною розірвання такої угоди стала затримка виконання повного комплексу будівельних робіт.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наведені у касаційній скарзі доводи та заперечення проти неї і перевіривши матеріали справи, Верховний Суд вважає, що касаційну скаргу необхідно задовольнити частково з таких підстав.

Як встановлено господарськими судами, 30.04.2014 Департамент економіки та розвитку Черкаської міської ради як генеральний замовник, Департамент архітектури, містобудування та інспектування Черкаської міської ради як замовник, та Публічне акціонерне товариство "Черкаський асфальтобетонний завод" як підрядник за результатом проведення процедури закупівлі в одного учасника уклали між собою рамкову угоду № 178-468, за умовами якої підрядник зобов`язався виконати додаткові роботи з «Будівництва зливної каналізації по вул. Козацькій в м. Черкаси» до робіт, визначених договором підряду від 15.09.2011 № 468 (об`єкт), за переліком, обсягами робіт та використовуючи матеріали, наведеними в додатках № № 1-4 угоди, які є невід`ємними її частинами, а також згідно з проектно-кошторисної документацією на виконання цих робіт.

Відповідно до пункту 3.1 угоди, її ціна становить 6 167 289,00 грн з урахуванням ПДВ.

Пунктами 3.2 та 3.3 угоди визначено, що її ціна може бути зменшена за взаємною згодою сторін. Платіжні зобов`язання замовника перед підрядником за Угодою виникають за наявності у замовника відповідного бюджетного призначення (бюджетних асигнувань).

Пунктом 4.1 угоди передбачено, що протягом 5 (п`яти) банківських днів з моменту її підписання сторонами, згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 09.10.2006 № 1404, замовник перераховує підряднику аванс у розмірі 30 % від ціни угоди, який підрядник зобов`язується використати на придбання і постачання необхідних для виконання робіт матеріалів, конструкцій та виробів протягом 3 місяців з моменту отримання цих коштів. По закінченню вищевказаного терміну, протягом 1 робочого дня невикористана сума авансу має бути повернута замовнику.

За умовами пункту 4.2 угоди, остаточний розрахунок за виконані роботи, здійснюється протягом 60 банківських днів з моменту і на підставі підписаних замовником і підрядником актів виконаних робіт за формами № КБ-2в, № КБ-3. У разі затримки бюджетного фінансування та/або затримки здійснення платежів не з вини замовника, оплата за виконані роботи здійснюється протягом 3 банківських днів з дати отримання замовником фінансування закупівлі на свій реєстраційний рахунок.

Пунктом 5.1 угоди визначено, що підрядник зобов`язаний розпочати роботи за угодою протягом 3 (трьох) календарних днів з моменту отримання ним на свій розрахунковий рахунок авансу згідно п. 4.1 угоди (за умови виконання замовником вимог п. 6.1.1 угоди і завершити виконання робіт з будівництва об`єкту протягом 9 місяців з дати укладення угоди з урахуванням графіку виконання робіт наведеного у додатку № 5 до угоди.

В органах казначейської служби угода зареєстрована 16.07.2014.

Також судами встановлено, що Департамент архітектури, містобудування та інспектування Черкаської міської ради аванс у визначений угодою строк не перерахував, однак позивач виконав роботи на загальну суму 3 732 419,30 грн, про що 15.09.2014 представники сторін підписали акти виконаних робіт форми № КБ-2в та довідки про вартість виконаних будівельних робіт форми № КБ-3 № 1 на суму 3 089 738,60 грн та № 3 на суму 108 079,31 грн, окрім того 03.10.2014 сторони підписали акт виконаних робіт № 2 на суму 534 601,40 грн.

Вказані акти були повністю оплачені відповідачем в період з 22.09.2014 по 08.10.2014.

Матеріали справи містять акт звірки взаємних розрахунків між ПрАТ «Черкаський асфальтобетонний завод» та Департаментом архітектури та містобудування Черкаської міської ради від 28.02.2018, підписаний та скріплений печатками сторін, відповідно до якого відповідач сплатив позивачу за рамковою угодою 22.09.2014 - 108 079,31 грн, 03.10.2014 - 200 000,00 грн, 06.10.2014 - 200 000,00 грн, 07.10.2014 - 200 000,00 грн, 08.10.2014 - 3 024 340,00 грн.

Досліджуючи обставини правовідносин сторін судами встановлено, що в зв`язку з несвоєчасним виконанням позивачем робіт за рамковою угодою № 178-468 від 30.04.2014 відповідач звертався до Господарського суду Черкаської області з позовом про стягнення з ПАТ «Черкаський асфальтобетонний завод» пені та штрафу (справа № 925/1934/15).

Рішенням Господарського суду Черкаської області від 19.02.2016 у справі № 925/1934/15, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 19.05.2016 і постановою Вищого господарського суду України від 27.09.2016, позов Департаменту архітектури, містобудування та інспектування Черкаської міської ради до ПАТ «Черкаський асфальтобетонний завод» задоволено, стягнуто 681 630,10 грн пені та 121 743,48 грн штрафу.

Господарськими судами у справі № 925/1934/15, зокрема, встановлено, що на виконання умов рамкової угоди позивачем виконано, а відповідачем прийнято роботи на загальну суму 3 732 419,31 грн (акти виконаних робіт від 15.09.2014 № 1 на суму 3 089 738,60 грн, № 2 від 03.10.2014 на суму 534 601,40 грн, № 3 на суму 108 079,31 грн), які відповідачем оплачені через казначейський рахунок в період з 22.09.2014 по 08.10.2014.

ПАТ «Черкаський асфальтобетонний завод» жодних інших робіт за рамковою угодою не виконував, що, враховуючи прийняте на себе зобов`язання виконати роботи на загальну суму 6 167 289,00 грн, є порушенням умов угоди. Роботи за рамковою угодою мали бути виконані в строк до 01.02.2015.

Суди у справі № 925/1934/15 вказали, що ПАТ «Черкаський асфальтобетонний завод» виконав роботу, не отримавши від Департаменту архітектури, містобудування та інспектування Черкаської міської ради аванс у встановлений угодою строк та надав відповідачу акти приймання виконаних робіт за липень 2014 року і отримав кошти на суму виконаних робіт із зазначенням у платіжних дорученнях призначення платежу як за виконані роботи. Тобто, фактично своїми діями сторони узгодили порядок виконання позивачем робіт без передоплати.

Враховуючи, що сторонами як у справі № 925/1934/15 та у цій справі № 925/31/17 є одні й ті ж самі особи, колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про те, що обставини, встановлені рішеннями господарських судів у справі 925/1934/15, відповідно до частини 4 статті 75 Господарського процесуального кодексу України, не підлягають доказуванню при розгляді цієї справи, у якій беруть участі ті самі особи, щодо яких встановлені ці обставини.

Перевіряючи правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права при вирішенні спору, Верховний Суд виходить з такого.

Укладений між сторонами правочин за своїм змістом та правовою природою є договором будівельного підряду, який підпадає під правове регулювання норм глави 33 Господарського кодексу України та § 1, 3 глави 61 Цивільного кодексу України.

Згідно зі ст. 875 Цивільного кодексу України, яка кореспондується з положеннями ст. 318 Господарського кодексу України, за договором будівельного підряду підрядник зобов`язується збудувати і здати у встановлений строк об`єкт або виконати інші будівельні роботи відповідно до проектно-кошторисної документації, а замовник зобов`язується надати підрядникові будівельний майданчик (фронт робіт), передати затверджену проектно-кошторисну документацію, якщо цей обов`язок не покладається на підрядника, прийняти об`єкт або закінчені будівельні роботи та оплатити їх. Договір будівельного підряду укладається на проведення нового будівництва, капітального ремонту, реконструкції (технічного переоснащення) підприємств, будівель (зокрема житлових будинків), споруд, виконання монтажних, пусконалагоджувальних та інших робіт, нерозривно пов`язаних з місцезнаходженням об`єкта. До договору будівельного підряду застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 846 Цивільного кодексу України, строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду.

За приписами ст. 854 Цивільного кодексу України, якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов`язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково. Підрядник має право вимагати виплати йому авансу лише у випадку та в розмірі, встановлених договором.

Згідно з ч. 4 ст. 879 Цивільного кодексу України, оплата робіт проводиться після прийняття замовником збудованого об`єкта (виконаних робіт), якщо інший порядок розрахунків не встановлений за погодженням сторін.

В силу ч. 4 ст. 882 Цивільного кодексу України, передання робіт підрядником та прийняття їх замовником оформлюється актом, підписаним обома сторонами.

Порядок проведення розрахунків сторони погодили у пунктах 4.1 - 4.3 рамкової угоди № 178-468 від 30.04.2014, відповідно до яких відповідач мав перерахувати позивачу аванс у розмірі 30 % від ціни угоди (6 167 289,00 грн), що складає 1 850 186,70 грн у строк до 5 (п`яти) банківських днів з моменту підписання угоди, тобто до 12.05.2014 (з врахуванням вихідних днів), який позивач зобов`язався використати на придбання і постачання необхідних для виконання робіт матеріалів, конструкцій та виробів протягом 3 місяців з моменту отримання цих коштів, а по закінченню вищевказаного (3-х місячного) терміну, протягом 1 робочого дня повернути відповідачу невикористану суму авансу.

Судами встановлено, що сума авансу замовником сплачена не була як те передбачалося у п. 4.1 рамкової угоди № 178-468 від 30.04.2014.

Водночас позивач, без отримання авансу розпочав і виконав роботи на суму, яка перевищує суму авансу, який підлягав сплаті та отримав оплату за вказані роботи у повному обсязі на загальну суму 3 732 419,31 грн.

Необхідно зазначити, що аванс - це грошова сума, яка перераховується згідно з договором наперед, в рахунок майбутніх розрахунків, зокрема, за роботи які мають бути виконані в майбутньому, при цьому аванс підлягає поверненню особі, яка його сплатила лише у випадку невиконання зобов`язання, за яким передавався аванс. Аванс не виконує забезпечувальної функції, а виконує функцію попередньої оплати.

Звертаючись до суду з вимогами про стягнення авансу, позивач помилково вимагав ще раз стягнути з відповідача грошові кошти, які вже були сплачені відповідачем при оплаті виконаних робіт на суму 3 732 419,31 грн у вересні - жовтні 2014 року. За наявності вже виконаних та оплачених робіт здійснити окремий платіж як попередню оплату / аванс безпосередньо за такі роботи не можливо.

Позивач звернувся до суду з вимогою стягнути з відповідача аванс на придбання і постачання необхідних для виконання будівельних робіт матеріалів, конструкцій та виробів, проте, строк виконання робіт за рамковою угодою сплив як на момент подання позову 31.12.2016, так і судового розгляду (роботи за рамковою угодою мали бути виконані в строк до 01.02.2015).

При цьому, за умовами п. 4.1 рамкової угоди, відповідач мав обов`язок перерахувати позивачу аванс до 12.05.2014 (з врахуванням вихідних днів), який позивач зобов`язався використати на придбання і постачання необхідних для виконання робіт матеріалів, конструкцій та виробів протягом 3 місяців з моменту отримання цих коштів, а після закінчення вищевказаного терміну, протягом 1 робочого дня повернути відповідачу невикористану суму авансу, тобто строк, протягом якого позивач мав використати 1 850 186,70 грн авансу сплив 12.08.2014.

Наведені обставини виключають можливість задоволення позову, поданого у грудні 2016 року, про стягнення суми авансу.

Необхідно зазначити, що згідно з ст. 851 Цивільного кодексу України, підрядник має право не розпочинати роботу, а розпочату роботу зупинити, якщо замовник не надав матеріалу, устаткування або річ, що підлягає переробці, і цим створив неможливість виконання договору підрядником.

Положеннями ст. 538 Цивільного кодексу України передбачено, що виконання свого обов`язку однією із сторін, яке відповідно до договору обумовлене виконанням другою стороною свого обов`язку, є зустрічним виконанням зобов`язання. При зустрічному виконанні зобов`язання сторони повинні виконувати свої обов`язки одночасно, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства, не випливає із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту. Сторона, яка наперед знає, що вона не зможе виконати свого обов`язку, повинна своєчасно повідомити про це другу сторону. У разі невиконання однією із сторін у зобов`язанні свого обов`язку або за наявності очевидних підстав вважати, що вона не виконає свого обов`язку у встановлений строк (термін) або виконає його не в повному обсязі, друга сторона має право зупинити виконання свого обов`язку, відмовитися від його виконання частково або в повному обсязі. Якщо зустрічне виконання обов`язку здійснено однією із сторін, незважаючи на невиконання другою стороною свого обов`язку, друга сторона повинна виконати свій обов`язок.

Враховуючи викладене, Верховний Суд вважає за необхідне зауважити про те, що виконання позивачем своїх зобов`язань за договором (навіть у випадку невиконання зобов`язань відповідачем) не може свідчити, що він погодився з простроченням попередньої оплати відповідачем. Виконання робіт без попередньої оплати не є вчиненням конклюдентних дій, які призвели до фактичної зміни умов договору, зокрема щодо порядку розрахунків, оскільки позивач скористався своїм законним правом у зустрічному зобов`язанні.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду № 911/105/18 від 20.12.2018.

Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача 3% річних у сумі 3 640,93 грн та інфляційних втрат у сумі 40 140,87 грн необхідно зазначити таке.

Частина 2 ст. 625 Цивільного кодексу України встановлює, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Стаття 625 Цивільного кодексу України поширює свою дію на всі види грошових зобов`язань, тому у разі прострочення боржника перед кредитором щодо виконання зобов`язання нараховуються 3% річних від простроченої суми згідно з частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України.

Такий правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2018 у справі № 910/10156/17.

Відмовляючи в позові в частині стягнення 3% річних та інфляційних втрат, нарахованих позивачем на суму авансу за договором підряду, суди першої та апеляційної інстанцій виходили з того, що такі вимоги є похідними від основної вимоги про стягнення суми авансу.

Проте, Верховний Суд вважає передчасними висновки судів попередніх інстанцій в частині розгляду позовних вимог про відмову у стягненні 3% річних та інфляційних втрат, оскільки суди дійшли суперечних висновків при розгляді справи.

Так судами встановлено, що Департамент архітектури та містобудування Черкаської міської ради аванс (1 850 186,70 грн) у визначений угодою строк (до 12.05.2014) позивачу не перерахував, чим порушив взяті на себе зобов`язання відповідно до п. 4.1 угоди. Сплата відповідачем вартості робіт за рамковою угодою № 178-468 від 30.04.2014 була здійснена в період з 22.09.2014 по 08.10.2014 на загальну суму 3 732 419,30 грн, тобто мало місце прострочення з 12.05.2014 по вересень-жовтень 2014 року зобов`язання зі сплати 1 850 186,70 грн.

Не надавши належної оцінки наведеним обставинам, суди дійшли помилкового висновку щодо відсутності підстав для стягнення 3% річних та інфляційних втрат, залишивши поза увагою прострочення цього зобов`язання, не визначивши його період.

На необхідності перевірити розмір та період здійснених фактичних платежів і визначити дійсний період прострочення відповідача наголошував і Вищий господарський суд України у постанові від 09.11.2017. Окрім того, Вищий господарський суд України зазначав що, враховуючи призначення авансу відповідно до умов укладеного договору, а також реальну можливість знецінення коштів, їх компенсація не суперечить положенням статті 625 Цивільного кодексу України. Обов`язковість вказівок, що містяться у постанові суду касаційної інстанції для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи закріплена у ч. 1 ст. 316 Господарського процесуального кодексу України.

Дослідження зазначених обставин та їх належна правова оцінка є необхідною передумовою вирішення спору у цій справі.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Вимоги, як і заперечення на них, за загальним правилом обґрунтовуються певними обставинами та відповідними доказами, які підлягають дослідженню, зокрема, перевірці та аналізу. Все це має бути проаналізовано судом у сукупності та відображено у судовому рішенні.

Проте, зі змісту рішення та постанови судів попередніх інстанцій у цій справі випливає, що суди попередніх інстанцій всупереч вимогам ст. 86 Господарського процесуального кодексу України не встановили у судовому процесі всіх обставин справи з урахуванням предмета судового розгляду.

Надаючи правову кваліфікацію доказам, поданих сторонами з урахуванням фактичних і правових підстав позовних вимог і заперечень на них, місцевий та апеляційний господарські суди дійшли передчасного висновку щодо відсутності підстав для стягнення 3 640,93 грн 3% річних та 40 140,87 грн інфляційних втрат, як наслідок, оскаржувані рішення та постанову ухвалено з порушенням норм процесуального права.

Зважаючи на встановлені законом межі компетенції суду касаційної інстанції, Верховний Суд дійшов висновку про необхідність часткового скасування рішення та постанови судів попередніх інстанцій з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Також, підлягають скасуванню рішення місцевого господарського суду і постанова суду апеляційної інстанції в частині вирішення питання щодо розподілу судового збору.

Під час нового розгляду справи господарським судам слід взяти до уваги викладене у цій постанові, вжити всіх передбачених законом заходів для всебічного, повного і об`єктивного встановлення обставин справи, прав і обов`язків сторін, перевірити розрахунок суми позовних вимог щодо стягнення 3 640,93 грн 3% річних та 40 140,87 грн інфляційних втрат, зокрема, в частині встановлення періоду нарахування сум, що підлягають стягненню. В залежності від встановленого та відповідно до чинного законодавства вирішити спір з належним обґрунтуванням мотивів та підстав такого вирішення у судовому рішенні.

Відповідно до вимог п. 14 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, суд касаційної інстанції не здійснює розподіл судових витрат.

Керуючись п. 13 ст. 8, ст. ст. 300, 301, 308, 310, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

П О С Т А Н О В И В :

касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Черкаський асфальтобетонний завод" задовольнити частково.

Рішення Господарського суду Черкаської області від 02.04.2018 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 08.01.2019 у справі за № 925/31/17 скасувати в частині вирішення позову Приватного акціонерного товариства "Черкаський асфальтобетонний завод" до Департаменту архітектури та містобудування Черкаської міської ради про стягнення 3 640,93 грн 3% річних, 40 140,87 грн інфляційних втрат та розподілу судового збору і справу в цій частині передати на новий розгляд до суду першої інстанції в іншому складі суду.

В решті рішення Господарського суду Черкаської області від 02.04.2018 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 08.01.2019 у справі за № 925/31/17 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Л. Стратієнко

Судді В. Студенець

І. Ткач