номер провадження справи 18/101/19
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.08.2019 Справа № 908/1485/19

м.Запоріжжя Запорізької області

Господарський суд Запорізької області у складі: суддя Носівець В.В.,

при секретарі судового засідання: Непомнящій Н.П.

за позовом концерну Міські теплові мережі (69091, м. Запоріжжя, бул. Гвардійський, 137; поштова адреса: 69065, м. Запоріжжя, вул. Щаслива, 2-а)

до відповідача товариства з обмеженою відповідальністю Аванта (69091, м. Запоріжжя, вул. Тбіліська, 17, кв. 6)

про стягнення 40010,23 грн.,

учасники справи:

від позивача: Гончаров В.І., довіреність № 519/20-19 від 26.03.2019;

від відповідача: Коляда А.С., ордер ЗП № 112213 від 24.07.2019

Концерн Міські теплові мережі звернувся до господарського суду Запорізької області з позовом про стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю Аванта 48259,88 грн., які складаються 42841,72 грн. основного боргу, 1954,78 грн. пені, 1058,09 грн. 3% річних та 2405,29 грн. інфляційних втрат. В позовній заяві позивач просив справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.06.2019 справу № 908/1485/19 передано на розгляд судді Носівець В.В.

Ухвалою суду від 18.06.2019 відкрито спрощене позовне провадження у справі №908/1485/19, присвоєно справі номер провадження 18/101/18, судове засідання з розгляду справи по суті призначено на 24.07.2019; розгляд справи відкладався на 06.08.2019.

В обґрунтування позовних вимог позивач у позовній заяві зазначав, що неналежне виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді № 101597 від 01.02.2007 призвело до утворення у останнього заборгованості за отриману теплову енергію в сумі 42841,72 грн. за період з листопада 2016 року по березень 2019 року, що є підставою для покладення на нього відповідальності у вигляді передбачених договором та законом санкцій. Посилаючись на приписи ст.ст. 11, 15, 16, 509, 525, 526, 530, 625, 629 ЦК України, ст.ст. 2, 3, 193, 232, 275-277 ГК України, Закон України Про теплопостачання, Правила користування тепловою енергією, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 03.10.2007 за № 1198, позивач просив позов задовольнити.

Позивач 30.07.2019 подав до суду заяву про зменшення позовних вимог в частині суми основного боргу, за якою просив стягнути з відповідача 34592,07 грн. основного боргу, 1954,78 грн. пені, 1058,09 грн. 3% річних та 2405,29 грн. інфляційних втрат, у зв`язку з частковою оплатою суми заборгованості відповідачем (11.06.2019 2761,38 грн. за лютий 2019 року та 26.06.2019 - 5488,27 грн. за січень 2019 року). У судовому засіданні 06.08.2019 позивач підтримав заяву про зменшення позовних вимог.

Відповідно до ст. 46 ГПК України позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог - до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження

Заява позивача про зменшення розміру позовних вимог подана до початку розгляду справи по суті, тому приймається судом до розгляду.

Розглядаються вимоги про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 40010,23 грн., які складаються з: 34592,07 грн. основного боргу, 1954,78 грн. пені, 1058,09 грн. 3% річних та 2405,29 грн. інфляційних втрат.

У судовому засіданні відповідач зазначив, що позов не визнає; письмового відзиву відповідач не надав, у заяві від 24.07.2019 повідомляв суд про здійснення ним часткової оплати боргу, надав платіжні доручення від 11.06.2019 № 164 на суму 2761,38 грн. та від 26.06.2019 № 175 на суму 5488,27 грн.

В судовому засіданні 06.08.2019 суд оголосив вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

Концерном Міські теплові мережі в особі директора філії Концерну Міські теплові мережі Ленінського району (теплопостачальною організацією, позивачем у справі) та товариством з обмеженою відповідальністю «Аванта» (споживачем, відповідачем у справі) 01.02.2007 укладено договір № 101597 купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді (надалі - Договір).

Відповідно до п. 1.1 Договору теплопостачальна організація зобов`язалась відпустити теплову енергію в гарячій воді споживачу, а споживач зобов`язався прийняти та оплатити її вартість за діючими тарифами (цінами) в терміни та порядку, встановленими умовами цього договору та Додатками до договору, що є його невід`ємними частинами.

Відповідно до п. 2.1 Договору теплова енергія відпускається споживачу в Гкал згідно з Додатком 1 до цього договору в гарячій воді на такі потреби:

- опалення та вентиляцію протягом опалювального періоду;

- підігрів води за наявності можливості;

- кондиціювання по замовленню споживача;

- інші технологічні потреби по замовленню споживача.

За визначенням п. 5.1 Договору, облік споживання теплової енергії на потреби опалення та гарячого водопостачання проводиться за приладами комерційного обліку або розрахунковим способом.

Згідно п. 5.5 Договору при відсутності приладів комерційного обліку або якщо вони вибули з ладу, обсяг теплової енергії визначається Теплопостачальною організацією, як виняток, розрахунковим способом згідно з договірними тепловими навантаженнями, з урахуванням середньомісячної температури зовнішнього повітря, холодної води та кількості годин (діб) роботи тепловикористовуючого обладнання споживача у розрахунковому періоді.

Відповідно до п. 6.1 Договору розрахунки за даним договором здійснюються в грошовій або іншій формі, що не заперечує діючому законодавству, відповідно до встановлених органами місцевого самоврядування тарифів (цін) діючих на час розрахунків (Додаток № 5 до цього договору) та на підставі показань приладів комерційного обліку теплової енергії або даних, встановлених розрахунковим способом.

Розрахунковим періодом є календарний місяць (п. 6.2 Договору).

Відповідно до п. 6.3 Договору підставою для розрахунків споживача з теплопостачальною організацією є рахунок та акт приймання-передачі.

Споживач з 10 по 12 число місяця, наступного за розрахунковим, повинен отримати від теплопостачальної організації за адресою: вул. Щаслива, 2а, тел. 224-78-68, документи за розрахунковий період: рахунок-фактуру, акт приймання-передачі теплової енергії; податкову накладну (платникам ПДВ) (п. 6.7 Договору).

Згідно з п. 6.6.1 договору, отриманий Акт приймання-передачі теплової енергії споживач повинен підписати, оформити належним чином та повернути на адресу теплопостачальної організації на протязі п`яти днів з дати отримання. Датою отримання акту вважається: при отриманні нарочним дата вручення представнику споживача; при направленні рекомендованим листом дата, зазначена у відбитку поштового штемпеля на документі, що розроблений поштовим відділенням та підтверджує відправлення, з урахуванням поштового пробігу документа (по місту 3 дні, по області 5 днів, по Україні 7 днів).

Згідно п. 6.6.2 договору у разі неотримання теплопостачальною організацією підписаного Акту приймання-передачі або обґрунтованих заперечень в його підписанні, у термін, встановлений п. 6.6.1 договору, акт підписується теплопостачальною організацією з позначенням про відмову у підписанні його споживачем, та оформлений таким чином акт вважається погодженим і є підставою для проведення остаточних розрахунків за зазначений у ньому розрахунковий період. В разі наявності заперечень щодо даних, зазначених в Акті, споживач зобов`язаний надати теплопостачальній організації нормативно обґрунтовані письмові заперечення до даного Акту з додаванням відповідних документів та погодити з Теплопостачальною організацією всі розбіжності у встановлений пунктом 6.6.1 договору строк. При отриманні заперечень в підписанні Акту та доказів в обґрунтування заперечень до нього, теплопостачальна організація розглядає їх та надає відповідь про прийняття або відмову у прийнятті заперечень. При прийнятті заперечень до Акту вносяться відповідні коригування в Акті наступного місяця. У разі відмови у прийнятті заперечень, теплопостачальна організація надає нормативно обґрунтовану відповідь та вважає акт прийнятим до розрахунку, якщо цей акт в місячний строк буде оскаржений споживачем у господарському суді.

Споживач зобов`язаний до 20 числа місяця, наступного за розрахунковим, перерахувати на розрахунковий рахунок теплопостачальної організації суму заборгованості за спожиту теплову енергію. Споживач має право робити передоплату. (п. 6.4 Договору).

Відповідно до п. 10.1 Договору цей договір набуває чинності з 01 лютого 2007 року і діє до 01 лютого 2008 року.

Договір припиняє свою дію у випадках: взаємної згоди сторін про його припинення, прийняття відповідного рішення господарським судом, ліквідації однієї із сторін (п. 10.2 Договору).

Договір вважається пролонгованим на кожний наступний рік, якщо жодна із сторін за місяць до закінчення терміну дії даного договору не заявила про розірвання цього договору (п. 10.4 Договору).

У зв`язку з відсутністю відповідних підстав для припинення дії договору Договір є чинним.

Згідно умов Договору позивачем здійснювалось постачання теплової енергії та гарячої води на об`єкти споживання відповідача з відповідним розрахунковим тепловим навантаженням та обсягом гарячого водоспоживання: м. Запоріжжя, вул. Щаслива, 7, прим. № 3; пр. Леніна, 177, прим. 34; пр. Леніна, 177, прим. № 46, № 174 згідно Додатку № 1 до Договору в редакції додаткової угоди № 3 від 01.03.2014, що підтверджується актами приймання-передачі теплової енергії, рішеннями про початок та закінчення опалювальних сезонів 2016-2019 років у м. Запоріжжі.

Постачання теплової енергії та гарячої води здійснювалось у період: листопад 2016 року, грудень 2017 квітень 2018 року, жовтень 2018 року березень 2019 року.

Загальна сума відпущеної теплової енергії та гарячої води з урахуванням часткових оплат складає 34592,07 грн.

Підписані акти приймання-передачі теплової енергії та надання послуг з централізованого постачання гарячої води за період: листопад 2016 року, грудень 2017 квітень 2018 року, жовтень 2018 року березень 2019 року відповідач на адресу теплопостачальної організації не повернув, заперечень щодо нарахувань, зазначених у рахунках та актах приймання-передачі теплової енергії не надав. Позивачем були зроблені помітки на актах згідно п. 6.6.2 Договору, отже, оформлені таким чином акти є погодженими та є підставою для проведення остаточних розрахунків.

У зв`язку з невиконанням відповідачем зобов`язань по оплаті вартості отриманої теплової енергії, позивачем направлялась на його адресу претензія № 536/09 від 02.05.2019 з вимогою щодо сплати заборгованості за теплову енергію.

Зазначені вимоги відповідачем залишено без відповіді та без задоволення, що стало підставою для звернення позивача з позовом до суду.

Проаналізувавши норми чинного законодавства, оцінивши докази, суд визнав позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Спірні правовідносини регулюються нормами Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України, Законом України "Про теплопостачання", "Правилами користування тепловою енергією", затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 03.10.2007 за № 1198 (надалі Правила).

Статтею 1 Закону України «Про теплопостачання» визначено поняття теплової енергії це товарна продукція, що виробляється на об`єктах сфери теплопостачання для опалення, підігріву питної води, інших господарських і технологічних потреб споживачів, призначена для купівлі-продажу.

Відповідно до п. 2 ст. 275 Господарського кодексу України, ст. 1, п. 4 ст. 19 Закону України "Про теплопостачання", споживання теплової енергії допускається тільки на підставі договору, укладеного теплопостачальною організацією та споживачем.

Згідно зі ст. 714 ЦК України та ст. 275 ГК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 ЦК України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати. Покупець зобов`язаний сплатити повну ціну переданого товару.

Стаття 629 Цивільного кодексу України визначає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Матеріали справи свідчать, що між сторонами склалися господарські відносини на підставі укладеного між сторонами договору, які породили взаємні обов`язки: обов`язком позивача стало постачання відповідачу теплової енергії у вигляді гарячої води на потреби опалення, а обов`язком відповідача оплата вартості теплової енергії в порядку та на умовах, визначених Договором.

Суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом (ч.1 статті 193 Господарського кодексу України).

За приписами статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Постачання теплової енергії в гарячій воді здійснювалось на об`єкти споживання відповідача з визначеним договором приєднаним тепловим навантаженням на опалення (0,0009624 Гкал/годину) та обсягом водопостачання приміщення, які розташовані у м. Запоріжжя за адресою: вул. Щаслива, 7, прим. № 3; пр. Леніна, 177, прим. 34; пр. Леніна, 177, прим. № 46, № 174.

Відповідач свої зобов`язання щодо своєчасної оплати теплової енергії, всупереч умов Договору та вимог закону, в обумовлений Договором строк не виконав.

Згідно долучених до матеріалів справи копій актів приймання-передачі теплової енергії за період з листопада 2016 року по березень 2019 року позивачем відпущено відповідачу теплову енергію на загальну суму 45353,58 грн., до сплати виставлено відповідні рахунки (арк. справи 49-85).

Зазначені акти приймання-передачі теплової енергії та рахунки направлялись відповідачу поштою, на підтвердження чого позивачем надано реєстри відправки рекомендованих листів за спірний період.

Підписані акти приймання-передачі теплової енергії за вказаний період на адресу теплопостачальної організації відповідач не повернув, заперечень щодо причин їх не підписання не надав. Необґрунтована відмова від підпису актів не звільняє споживача від сплати за надані послуги з постачання теплової енергії у вказані в Договорі строки.

За умовами Договору, у разі неповернення оформленого акту або ненадання письмових заперечень про підписання акту в установлені Договором терміни, акт вважається погодженим, тобто, відповідач фактичного погодився з кількістю спожитої теплової енергії та з нарахованими позивачем сумами до сплати.

Нарахування за теплову енергію відповідачу здійснювалось згідно укладеного Договору.

Відповідно до п. 23 Правил розрахунки за спожиту теплову енергію здійснюються на межі продажу, яка є межею балансової належності (відповідальності), відповідно до договору на підставі показів вузла обліку згідно з діючими тарифами (цінами), затвердженими у встановленому порядку.

У споживачів, що не мають приладів комерційного обліку, обсяги фактично спожитої теплової енергії розраховується відповідно до теплового навантаження, визначеного договором, з врахуванням середньомісячної фактичної температури теплоносія в теплових мережах теплопостачальної організації, середньомісячної температури зовнішнього повітря та кількості годин (діб) роботи тепловикористовуючого обладнання у розрахунковому періоді.

Система опалення приміщень відповідача є невід`ємною складовою централізованої системи теплопостачання будівель, в яких вони розташовані, тому факт наявності теплопостачання в приміщеннях відповідача в спірному періоді підтверджується рішеннями про початок та закінчення опалювальних сезонів 2016 2019 років, відповідно до яких концерном «Міські теплові мережі» розпочато і закінчено опалювальні сезони у місті Запоріжжя.

Отже, нарахування позивачем вартості теплової енергії по актам за період з листопада 2016 року по березень 2019 року в сумі 34592,07 грн. є обґрунтованим, яку, всупереч умовам Договору та вимогам закону, відповідач не оплатив.

Враховуючи вищенаведене, суд визнав вимоги позивача про стягнення з відповідача 34592,07 грн. заборгованості правомірними та такими, що підлягають задоволенню.

Також позивачем заявлено вимоги про стягнення з відповідача 1954,78 грн. пені, 1058,09 грн. 3% річних та 2405,29 грн. інфляційних втрат.

Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

На особу, яка допустила неналежне виконання зобов`язання, покладаються додаткові юридичні обов`язки, в тому числі передбачені статтями 611, 625 ЦК України.

Відповідно до положень ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно із ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Згідно зі ст. 1 Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань (далі Закон) платники коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочення платежу пеню у розмірі, що встановлюється за згодою сторін. При цьому, статтею 3 Закону встановлено, що розмір пені не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Сторонами в пункті 7.2.8 Договору узгоджено, що у разі несплати або несвоєчасної оплати споживачем за теплову енергію відповідно до терміну, встановленого у пункті 6.3 цього договору, з наступного дня після закінчення терміну сплати споживачу нараховується пеня у розмірі 0,5% від суми простроченого платежу (але не більше суми обумовленої чинним законодавством) за кожний день прострочення по день фактичної оплати.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Інфляційні втрати пов`язані з інфляційними процесами в державі та за своєю природою є компенсацією за понесені збитки, завдані знеціненням грошових коштів, а три відсотки річних є платою за користування коштами, які не були своєчасно сплачені боржником. Вказана правова позиція викладена в інформаційному листі Верховного Суду України № 3.2-2005 від 15.07.2005 року.

З огляду на викладене, враховуючи встановлений факт прострочення відповідачем виконання грошових зобов`язань, вимоги про стягнення з нього пені, інфляційних втрат та 3% річних заявлені позивачем правомірно.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені за допомогою юридичної інформаційно-пошукової системи Законодавство, виходячи з простроченої вартості теплової енергії та гарячої води за кожним окремо актом за загальний період з 20.11.2018 по 15.05.2019, за заявлений позивачем період сума пені складає 1975,44 грн. Оскільки позивачем до стягнення заявлено 1954,78 грн. пені, що є меншим від встановленого, а суд не може виходити за межі заявлених позовних вимог, вимога позивача задовольняється у визначеному позивачем розмірі.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних за допомогою юридичної інформаційно-пошукової системи Законодавство, виходячи з простроченої вартості теплової енергії та гарячої води за кожним окремо актом за загальний період з 20.12.2016 по 15.05.2019, суд встановив, що з огляду на допущення помилок при підрахуванні кількості днів прострочення до стягнення підлягає 985,44 грн. 3% річних, в решті (72,65 грн. 3% річних) суд відмовляє через необґрунтованість.

При перевірці розрахунку позивача за вимогою про стягнення втрат від інфляції суд виходив з наступного:

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому, в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Перевіривши розрахунок інфляційних втрат за допомогою юридичної інформаційно-пошукової системи Законодавство, виходячи з простроченої вартості теплової енергії та гарячої води за кожним окремо актом за загальний період з січня 2017 року по травень 2019 року, суд встановив, що сума втрат від інфляції складає 2737,20 грн. Оскільки позивачем заявлено до стягнення суму, меншу ніж підлягає до стягнення, а суд не може виходити за межі заявлених позовних вимог, судом задовольняється вимога про стягнення інфляційних втрат у заявленій позивачем сумі 2405,29 грн.

Таким чином, дослідивши матеріали справи та надані учасниками справи докази, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, а саме: в частині стягнення з відповідача 34592,07 грн. основного боргу, 1954,78 грн. пені, 985,44 грн. 3% річних та 2405,29 грн. інфляційних втрат. В решті заявлених вимог (72,65 грн. 3% річних) суд відмовляє в позові через необґрунтованість.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідач визнані судом обґрунтованими позовні вимоги не спростував, доказів, які могли б свідчити про виконання ним зобов`язання по оплаті отриманої від позивача теплової енергії та гарячої води в повному обсязі та у визначений договором строк, не надав.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру визнаних судом обґрунтованими позовних вимог шляхом стягнення з відповідача на користь позивача суми 1917,51 грн. судового збору.

Позивач також просив стягнути з відповідача поштові витрати згідно поштового чеку про направлення відповідачу позовної заяви та доданих до неї документів, що становить 27,40 грн.

Відповідно до статті 123 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Витрати, пов`язані з направленням поштової кореспонденції іншій стороні у справі, не віднесені до пунктів 1-3 частини 3 статті 123 Господарського процесуального кодексу України, разом з тим, аналізуючи їх на предмет відповідності витратам, вказаним у пунктів 4 такої частини, суд дійшов висновку, що диспозиція такого пункту пов`язує віднесення витрат учасника судового процесу до категорії "витрат, пов`язаних з розглядом справи", а відтак і до категорії "судових витрат" - їх пов`язаність з вчиненням інших "процесуальних дій".

З системного аналізу ст.ст. 3, 12, 13, 15, 120, 121, 185, 223, 331, 338 ГПК України будь-які дії учасника господарської справи, пов`язані із її розглядом судом - в т.ч. відправлення документів є процесуальною дією в розумінні п. 4 ч. 3 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України, а відтак і витрати понесені такою стороною, відносяться до складу судових витрат.

Відтак, суд приходить до висновку, що витрати на відправку кореспонденції є такими, що пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду, та правомірно заявлені позивачем на підставі п. 4 ч. 3 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ч. 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Понесені позивачем витрати у розмірі 27,40 грн. на оплату послуг поштового зв`язку (за надсилання копії позовної зави та доданих до неї документів відповідачу) підтверджуються фіскальним чеком № 2838 від 12.06.2019 та описом вкладення від 12.06.2019. Відтак, суд визнав обґрунтованими вимоги позивача про стягнення з відповідача 27,40 грн. витрат на оплату послуг поштового зв`язку.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 46, 74, 76-80, 129, 233, 236-242, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю Аванта (69091, м. Запоріжжя, вул. Тбіліська, 17, кв. 6, ідентифікаційний код 32814485) на користь концерну Міські теплові мережі (юридична адреса: 69091, м. Запоріжжя, бул. Гвардійський, 137; поштова адреса: 69065, м. Запоріжжя, вул. Щаслива, 2а, на п/р зі спеціальним режимом використання НОМЕР_1 у Філії Запорізьке обласне управління ПАТ Державний ощадний банк України, МФО 313957, ідентифікаційний код 32121458) 34592,07 грн. (тридцять чотири тисячі п`ятсот дев`яносто дві грн. 07 коп. ) основного боргу. Видати наказ.

3. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю Аванта (69091, м. Запоріжжя, вул. Тбіліська, 17, кв. 6, ідентифікаційний код 32814485) на користь концерну Міські теплові мережі (юридична адреса: 69091, м. Запоріжжя, бул. Гвардійський, 137; поштова адреса: 69065, м. Запоріжжя, вул. Щаслива, 2а, п/р № НОМЕР_2 у Філії Запорізьке обласне управління ПАТ Державний ощадний банк України, МФО 313957, ідентифікаційний код 32121458) 1954,78 грн. (одну тисячу дев`ятсот п`ятдесят чотири грн. 78 коп.) пені, 985,44 грн. (дев`ятсот вісімдесят п`ять грн. 44 коп.) 3% річних, 2405,29 грн. (дві тисячі чотириста п`ять грн. 29 коп.) інфляційних втрат, 1917,51 грн. (одну тисячу дев`ятсот сімнадцять грн. 51 коп.) судового збору та 27,40 грн. (двадцять сім грн. 40 коп.) витрат на оплату послуг поштового зв`язку. Видати наказ.

4. В іншій частині позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до п. 17.5 Перехідних положень ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повне рішення оформлено і підписано у відповідності до вимог ст.ст. 240, 241 ГПК України 12.08.2019.

Суддя В.В. Носівець