ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" серпня 2019 р. Справа№ 910/16662/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Козир Т.П.

суддів: Коробенка Г.П.

Яковлєва М.Л.

розглянувши у порядку письмового провадження, без виклику учасників справи, апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Кредитна установа "Кредит Комерц"

на рішення Господарського суду міста Києва від 11.04.2019 (повний текст складено 22.04.2019)

у справі №910/16662/18 (суддя Привалов А.І.)

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Кредитна установа"Кредит Комерц"

до фізичної особи-підприємця Демидова Олександра Вікторовича

про стягнення 84 747,00 грн.,

УСТАНОВИВ:

У грудні 2018 року товариство з обмеженою відповідальністю "Кредитна установа"Кредит Комерц" (далі - позивач) звернулось у Господарський суд міста Києва з позовом до фізичної особи-підприємця Демидова Олександра Вікторовича (далі - відповідач) про стягнення 84747,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов Договору № 06/06/2018/1 від 06 червня 2018 року, внаслідок чого позивачу завдано збитків на суму 84 747,00 грн.

Заперечуючи проти позову у суді першої інстанції, відповідач посилався на те, що ним виконані умови договору, розроблені: структурний комплекс, дизайні, програмні та технічні комплекси, однак позивач не здійснив оплату робіт у повному обсязі.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 11 квітня 2019 року у позові відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду, товариство з обмеженою відповідальністю "Кредитна установа "Кредит Комерц" подало апеляційну скаргу, у якій просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позов.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом було порушено норми матеріального та процесуального права, неповно з`ясовані обставини, що мають значення для справи, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки: відповідачем було виконано лише 14,6 відсотків загального обсягу робіт, визначеного додатком №2 до договору, тому позивач мав підстави для розірвання договору; суд не надав оцінки листу відповідача від 24.09.2018, у якому відповідач визнав неможливість виконання договору на погоджених умовах; договором передбачено складання та погодження актів прийому-передачі виконаних робіт за кожним етапом; відповідачем завдано позивачу збитки у розмірі здійсненої ним передплати, оскільки він не отримав жодних результатів виконання робіт; позивачем доведено існування всіх підстав для відшкодування збитків; суд дійшов необґрунтованого висновку щодо виконання відповідачем додаткового обсягу робіт; в порушення процесуальних норм суд прийняв від відповідача додаткові докази, які були подані з порушенням встановлених строків та не направлялись позивачу, також позивачу не була надана можливість ознайомитись із поданими доказами.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 27 травня 2019 року відкрито апеляційне провадження, встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу - до 15 червня 2019 року, сторонам роз`яснено, що апеляційна скарга буде розглянута у письмовому провадженні, без виклику учасників справи.

Відповідач 14 червня 2019 року направив до суду відзив на апеляційну скаргу, у якому заперечив проти її задоволення та просить залишити оскаржуване рішення без змін, посилаючись на те, що ним виконані умови договору, розроблені: структурний комплекс, дизайні, програмні та технічні комплекси, однак позивач не здійснив оплату робіт у повному обсязі. Також відповідач направляв позивачу оновлений розрахунок обсягу робіт, на виконанні яких наполягав замовник і які були виконані відповідачем. Крім цього, здійснена позивачем передплата відносить до виконання стороною зобов`язання і може бути повернута замовнику повністю або частково у разі ненадання оплачених послуг, однак вказана передплата не є збитками.

Частиною 2 ст. 270 ГПК України встановлено, що розгляд справ у суді апеляційної інстанції починається з відкриття першого судового засідання або через п`ятнадцять днів з дня відкриття апеляційного провадження, якщо справа розглядається без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 273 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції розглядається протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі.

Враховуючи, що апеляційне провадження у даній справі було відкрито 27 травня 2019 року апеляційна скарга мала бути розглянута у строк по 29 липня 2019 року (понеділок).

Разом з тим, суддя - доповідач у даній справі Козир Т.П. перебувала у щорічній відпустці з 08.07.2019 по 26.07.2019 та на лікарняному з 29.07.2019 по 12.08.2019, тому апеляційна скарга розглядається після виходу судді-доповідача з лікарняного.

Відповідно до Витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.08.2019, у зв`язку із перебуванням суддів Скрипки І.М. та Тищенко А.І. у відпустках, сформовано для розгляду апеляційної скарги у справі колегію суддів у складі головуючого судді: Козир Т.П., суддів: Коробенка Г.П., Яковлєва М. Л.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши апеляційну скаргу, Північний апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, 06 червня 2018 року між відповідачем, як виконавцем, та позивачем, як замовником, було укладено договір № 06/06/2018/1 (далі - договір), відповідно до умов якого виконавець взяв на себе зобов`язання відповідно до умов, визначених цим договором та додатками до нього, виконати роботи з розробки та виготовлення замовнику Мобільного додатку (далі - роботи), а замовник зобов`язується своєчасно прийняти та оплатити виконані роботи відповідно до цього договору (а.с.12-15).

У пункті 1.3 договору сторони домовились, що вид, обсяг, терміни виконання і вартість робіт визначаються сторонами в Додатку №1, Додатку №2 та Додатку №3, які є невід`ємною частиною цього договору.

Згідно з п.1.4 договору, терміни, зазначені в Додатку №1 до цього договору, обчислюються з дня, наступного за днем отримання виконавцем авансового платежу відповідно до п.3.1 цього договору.

Відповідно до п.1.5 договору, всі додаткові роботи, не передбачені цим договором, оформлюються додатковою угодою і оплачуються окремо від вартості робіт, передбачених цим договором.

За умовами п.3.1 договору, замовник перераховує виконавцю авансовий платіж у розмірі 30% від вартості, зазначеної у Додатку №1 до цього договору, протягом 3-х банківських днів після підписання цього договору.

Відповідно до п.10.4 договору, виконавець вправі розірвати договір та вимагати плату за виконану частину роботи у випадках: фінансової неспроможності замовника, недотримання затвердженого графіку робіт з боку замовника та без аргументованого не прийняття виконаних робіт.

У додатку №1 до договору сторонами погоджено перелік робіт, зокрема, найменування, терміни виконання - 115 робочих днів, розрахункова вартість та загальна вартість - 282 490,00 грн. (а.с.16).

У додатку №2 до договору сторонами погоджено розрахункову оцінку робіт, згідно якої попередні трудовитрати становлять 410 робочих годин, попередні строки виконання робіт складають 115 робочих днів, вартість робіт - 282490 грн. (а.с.17)

Також у вказаному додатку сторони погодились, що вартість і терміни можуть бути скориговані після завершення структурного комплексу робіт і створення повноцінного технічного завдання по його підсумкам. Вартість робіт може коригуватися відповідно до фактичних трудовитрат виконавця.

У додатку №3 до договору сторонами узгоджено попередні технічні вимоги "Розробка та впровадження мобільного додатку Море Грошей" (а.с.18-36).

На виконання умов договору позивач, згідно п. 3.1, сплатив позивачу авансовий платіж у розмірі 30% від вартості, що становить 84 747,00 грн. та підтверджується платіжним дорученням №3 від 15.06.2018р. (а.с.37).

01 жовтня 2018 року позивач отримав від відповідача лист за вих.№24/09/2018/1 "Щодо відмови від договору", у якому відповідач зазначав, що 03.09.2018 замовнику було надано оновлений розрахунок обсягу робіт, на виконанні яких наполягав замовник, що і було виконано відповідачем. У зв`язку з чим обсяг робіт та терміни виконання робіт за договором збільшилися, однак, протягом трьох тижнів з дати надання оновленого розрахунку позивач не прийняв жоден з розрахунків виконавця по обсягу робіт. Тому, приймаючи до уваги повільне прийняття рішень з боку позивача, як замовника, та порушення термінів надання необхідної для виконання робіт інформації виконавцю, відповідач повідомив позивача про відмову від договору і його розірвання згідно з п.10.4 договору, та, у зв`язку з розірванням договору, просив перерахувати на поточний рахунок виконавця грошові кошти у розмірі різниці між фактично виконаним обсягом робіт та сплаченими в якості передплати за договором, що становить 48 150,96 грн. (а.с.38).

До листа відповідачем було додано оновлену оцінку проекту з інформацією про взаємодію та витрачений час (а.с.39-42).

Позивач 02.10.2018 за вих. №703/8/18 направив відповідачу відповідь на вказаний лист, у якій вказав безпідставність та необґрунтованість вимог відповідача. Позивач зазначав, що зміни або доповнення до договору сторонами не вносились, позивачем на виконання п.3.1 договору здійснено передоплату робіт, проте, відповідачем передбачені договором роботи не виконані. Посилання відповідача на збільшення фактичних витрат позивач визнав надуманими та недоведеними. Тому, посилаючись на приписи частини 2 статті 849 Цивільного кодексу України, позивач зазначив, що приймаючи до уваги повільне виконання відповідачем робіт за договором та явну неможливість виконання робіт у строки, передбачені договором, останній відмовляється від договору та розриває його, у зв`язку з чим вимагав перерахувати сплачені в якості передплати грошові кошти (а.с.43).

У подальшому, 30.10.2018, відповідач направив позивачу претензію за вих. №30/10/2018/1, у якій вимагав сплатити заборгованість у розмірі 48150,96 грн. (а.с.45-47).

У зв`язку із викладеними обставинами позивач звернувся до суду із даним позовом та, з посиланням на ст.ст. 22, 611, 849 Цивільного кодексу України, ст.ст. 224, 225 Господарського кодексу України, просив стягнути з відповідача 84747,00 грн. збитків у розмірі здійсненої ним передплати, оскільки позивач фактично не отримав та не може отримати того, на що розраховував, укладаючи договір.

Заперечуючи проти позову, відповідач посилався на те, що він виконав умови договору, розробив структурний комплекс, дизайн, програмний комплекс для додатків Android та iOS на ReactNative згідно з Додатком №2, програмний комплекс для серверної частини згідно з Додатком №2 та технічний комплекс. Станом на 30.10.2018р. позивач підтвердив належне виконання відповідачем робіт, зауважень та претензій зі сторони позивача не надходило. Однак, позивач неналежним чином виконав свої зобов`язання щодо оплати робіт в строки та порядку, передбачені п.п.3.2, 3.3 договору, а відтак, позивач має перед відповідачем заборгованість в сумі 48150,96 грн. Крім того, відповідач надав суду електронну переписку з позивачем, яка свідчить про збільшення обсягу робіт за договором (додатки 1, 2 , 3 до справи).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції прийшов до висновку, що здійснена позивача передплата у розмірі 84747,00грн. за правовою природою відноситься до виконання стороною зобов`язання, і може бути повернена замовнику повністю або частково у разі ненадання оплачених послуг, однак, вказана передоплата не є збитками, а тому не може бути стягнена як збитки.

Північний апеляційний господарський суд погоджується із висновками суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позову з огляду на наступне.

Так, відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Права та обов`язки сторін у даній справі виникли на підставі Договору №06/06/2018/1 який за своєю правовою природою є договором підряду.

Договір укладений належним чином, підписаний повноважними особами, у встановленому порядку не визнаний недійсним, отже, був чинним і обов`язковим для сторін.

Так, згідно з положеннями ст. 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник - прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Згідно зі ст. 843 ЦК України у договорі підряду визначається ціна роботи або способи її визначення.

Відповідно до ст. 854 ЦК України якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов`язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково. Підрядник має право вимагати виплати йому авансу лише у випадку та в розмірі, встановлених договором.

Сторонами було підписано додаток №1 до договору, яким погоджено перелік робіт, зокрема, найменування, терміни виконання - 115 робочих днів, розрахункова вартість та загальна вартість - 282 490,00 грн.; додаток №2, яким погоджено розрахункову оцінку робіт, та Додаток №3, за яким узгоджено попередні технічні вимоги.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, позивачем був здійснений авансовий платіж у розмірі 84 747,00 грн., а відповідач зобов`язався виконати роботи з розробки та виготовлення позивачу Мобільного додатку "Море Грошей".

Частиною 1 ст. 839 ЦК України встановлено, що підрядник зобов`язаний виконати роботу, визначену договором підряду, із свого матеріалу і своїми засобами, якщо інше не встановлено договором.

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема, з роздруківки електронної переписки сторін (додатки 1, 2, 3 до справи), відповідач виконував роботи з розробки мобільного додатку, погоджував з позивачем додатковий обсяг завдання та необхідність виконання додаткових робіт. У апеляційній скарзі позивач також підтвердив факт виконання відповідачем робіт, вказавши, що "відповідачем було виконано лише 14,6 відсотків загального обсягу робіт".

Доводи позивача про неналежність вказаних доказів та порушення судом першої інстанції порядку їх прийняття відхиляються апеляційним господарським судом, оскільки вказані докази відповідачем були надані на виконання вимог ухвали Господарського суду міста Києва від 21.02.2019.

Відповідно до ч. 9 ст. 80 ГПК України копії доказів (крім речових доказів), що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи. Суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними.

До клопотання від 27.03.2019 про долучення вказаних доказів (а.с.90) не додано доказів направлення їх копії позивачу, однак, вказані докази є роздруківкою електронної переписки позивача і відповідача, тобто, вона є у позивача, і вказана переписка має значний обсяг (717 сторінок у трьох томах). Таким чином, у суду першої інстанції були відсутні підстави не брати вказані докази до уваги.

Щодо посилань апелянта на ненадання йому можливості ознайомитись із вказаними доказами, то, як вбачається з матеріалів справи, представником позивача 10.04.2019 було направлено до суду електронної поштою клопотання про ознайомлення з матеріалами справи (а.с.100), однак він не реалізував це право. При цьому, з протоколу судового засідання від 11.04.2019, у якому був присутній представник позивача Дітковський А.М. , вбачається, що ним не заявлялось клопотань про відкладення розгляду справи або оголошення перерви у зв`язку із необхідністю ознайомитись зі справою.

Додатком №2 до договору сторони погодили, що строк виконання робіт, який склав 115 робочих днів, є попереднім, і сторони домовились, що вартість і терміни можуть бути скориговані після завершення Структурного комплексу робіт і створення повноцінного технічного завдання по його підсумкам.

Однак, матеріали справи не містять доказів завершення Структурного комплексу робіт і створення повноцінного технічного завдання, натомість, як вірно встановив суд першої інстанції, підтверджується проведення переговорів щодо узгодження додаткового обсягу робіт, що спричиняло необхідність збільшення строків виконання робіт за договором та ймовірність коригування ціни робіт.

При цьому, умовами розділу 5 договору "Порядок прийому-передачі робіт" сторони не передбачили чіткого порядку поетапного узгодження виконаних робіт шляхом підписання акту прийому-передач, зазначивши лише у пункті 3.2 розділу 3 договору "Порядок розрахунків", що замовник перераховує виконавцю платіж у розмірі 20% від вартості, зазначеної в додатку №1 до цього договору протягом 3-х банківських днів після підписання проміжного акту виконаних робіт по завершенню робіт по Структурному і Дизайн комплексам, у додатку №1 (п.1, п.2) цього договору.

Умовами п. 6.1 договору встановлено, що у разі виникнення між сторонами суперечок і розбіжностей внаслідок або в зв`язку з виконанням цього договору сторони будуть вживати всіх заходів для їх вирішення шляхом переговорів.

З листування сторін (а.с.1-4 додатку 1 до справи) вбачається, що відповідач звертався до позивача з пропозицією узгодження порядку прийняття окремих етапів роботи та оплати проекту, однак, будь-якої згоди з цього питання сторони не дійшли.

Враховуючи встановлені фактичні обставини справи, суд першої інстанції вірно встановив, що відповідачем вчинялись дії, спрямовані на виконання зобов`язань за договором.

Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до п. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 846 ЦК України строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду.

Пунктом 10.2 договору встановлено, що замовник має право у будь-який час до закінчення роботи відмовитись від цього договору, з письмовим повідомленням за 30 календарних днів до розірвання договору, виплативши виконавцю плату за виконану частину роботи.

У пункті 10.3 договору сторони домовились, що замовник має право достроково розірвати цей договір та вимагати повернення попередньо сплачених коштів, сплативши виконавцю плату за виконану частину роботи, у наступних випадках: недотримання затвердженого графіку робіт з боку виконавця за вини виконавця; за взаємною згодою сторін з компенсацією замовником виконавцю виконаних робіт.

В обґрунтування вимог про стягнення збитків позивач посилався на те, що вказана сума збитків виникла внаслідок передоплати позивачем робіт та невиконання таких робіт за договором у встановлені строки, у зв`язку з чим на підставі ч.2 ст. 849 ЦК України позивач відмовився від договору, а тому сума попередньої оплати в сумі 84 747,00 грн. є збитками позивача.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 849 ЦК України якщо підрядник своєчасно не розпочав роботу або виконує її настільки повільно, що закінчення її у строк стає явно неможливим, замовник має право відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків.

Згідно ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Відшкодування збитків є формою цивільно-правової відповідальності, яка може бути застосована в будь-якому випадку порушення зобов`язання, незалежно від того, чи передбачили сторони це в договорі або чи є вказівки спеціального закону.

Разом з тим, апеляційний господарський суд бере до уваги, що за змістом статей 224, 225, 226 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані ним збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

До складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Відповідно до частини 2 ст. 623 ЦК України розмір збитків, завданих порушенням зобов`язання, доказується кредитором. Це кореспондує загальним положенням процесуального законодавства, відповідно до якого кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Виходячи з приписів чинного законодавства, для застосування такої міри цивільно-правової відповідальності, як відшкодування збитків, необхідною є наявність чотирьох умов: протиправної поведінки боржника, яка проявляється у невиконанні або неналежному виконанні ним зобов`язання; наявності збитків; причинно-наслідкового зв`язку між протиправною поведінкою та завданими збитками, що означає, що збитки мають бути наслідком саме даного порушення зобов`язання боржником, а не якихось інших обставин, зокрема, дій самого кредитора або третіх осіб; вини боржника.

Відсутність будь-якої з зазначених умов виключає настання цивільно-правової відповідальності виконавця у вигляді покладення на нього обов`язку з відшкодування збитків.

Проте, позивач жодним чином не довів наявності складу цивільного правопорушення в діях відповідача та причинно-наслідкового зв`язку між протиправною поведінкою та завданими збитками, як і не доведено факт спричинення шкоди відповідачем, що виключає можливість задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача збитків у розмірі 84 747,00 грн.

Відповідно до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному та повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Доводи апелянта по суті його скарги в межах заявлених вимог свого підтвердження не знайшли, оскільки не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставами для скасування рішення господарського суду першої інстанції.

За таких обставин суд апеляційної інстанції вважає, що висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами.

Суд першої інстанції повно встановив суттєві для справи обставини, дослідив та правильно оцінив надані сторонами докази, вірно кваліфікував спірні правовідносини та правильно застосував до них належні норми матеріального і процесуального права, а тому рішення Господарського суду міста Києва законне та обґрунтоване, отже, підстави для його скасування відсутні.

Оскільки цією постановою суд апеляційної інстанції не змінює рішення та не ухвалює нового, розподіл судових витрат судом апеляційної інстанції не здійснюється.

Керуючись ст. ст. 267-285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Кредитна установа "Кредит Комерц" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 11 квітня 2019 року - без змін.

2. Справу повернути до Господарського суду міста Києва.

3. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 14.08.2019.

Головуючий суддя Т.П. Козир

Судді Г.П. Коробенко

М.Л. Яковлєв