ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" серпня 2019 р. Справа №926/2216/18

Місто Львів

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії:

головуючого (судді-доповідача): Бонк Т.Б.

суддів Бойко С.М.

Матущака О.І.

секретар судового засідання - Борщ І.О.

за участю представників:

від позивача - Вівсяник А.М. (адвокат)

від відповідача Кожем`якіна В.І. (адвокат)

від третьої особи - не з`явився

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Красилівагромаш б/н від 22.04.2019

на рішення Господарського суду Чернівецької області від 02.04.2019, головуючий суддя: Ковальчук Т.І., м. Чернівці,

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Красилівагромаш, м. Красилів

до відповідача Приватного акціонерного товариства Добробут АГ, с.Ломачинці Чернівецької області

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю Серединецьке, с. Мокіївці, Хмельницької області,

про стягнення заборгованості в сумі 1 109 167,06 грн.

ВСТАНОВИВ:

короткий зміст вимог позову та рішення суду першої інстанції:

Товариство з обмеженою відповідальністю Красилівагромаш звернулося з позовом до Приватного акціонерного товариства Добробут АГ про стягнення заборгованості за договором поставки № 29/11КАМ від 29.11.2016р. на суму 1109167,06 грн., у тому числі 904320,00 грн. основного боргу, 32555,52 грн. інфляційних втрат, 16723,72 грн. 3% річних та 155567,82 грн. пені.

Рішенням Господарського суду Чернівецької області від 02.04.2019, головуючий суддя: Ковальчук Т.І., у справі № 926/2216/18 у позові Товариства з обмеженою відповідальністю Красилівагромаш до Приватного акціонерного товариства Добробут АГ про стягнення заборгованості в сумі 1 109 167,06 грн. - відмовлено повністю.

Рішення суду мотивоване тим, що зобов`язання відповідача з оплати поставленого йому позивачем товару за Договором поставки в сумі 984000,00 грн. є припиненим, а тому вимоги ТОВ Красилівагромаш про стягнення частини цього боргу в сумі 904320,00 грн. не можуть бути задоволені.

Щодо вимог про стягнення 32555,52 грн. інфляційних втрат, 16723,72 грн. 3% річних та 155567,82 грн. пені суд першої інстанції зазначив, що такі нарахування здійснені позивачем на заборгованість відповідача у сумі 904320,00 грн. починаючи з 12.04.2018р. Однак, судом першої інстанції встановлено, що станом на 12.04.2018 року дату початку періоду, за який позивач нарахував пеню і компенсаційні платежі, заборгованість відповідача перед позивачем вже не існувала, оскільки сторонами було проведено зарахування зустрічних однорідних вимог.

Короткий зміст вимог та узагальнених доводів учасників справи:

в апеляційній скарзі скаржник просить скасувати рішення суду першої інстанції та позов задоволити, мотивуючи це тим, що:

1) суд не прийняв як доказ у справі лист відповідача від 01.12.2017 року, яким останній повідомляв про уступку, оскільки наведені в листі відомості суперечать внесеним до Єдиного державного реєстру юридичних осіб відомостям в частині коду ЄДРПОУ позивача. В той же час, аналогічні недоліки щодо коду ЄДРПОУ позивача містить і сам договір про відступлення права вимоги від 01.12.2017 і угода про зарахування зустрічних однорідних вимог від 04.12.2017 року;

2) підстава виникнення права вимоги, що уступлене по договору про відступлення права вимоги від 01.12.2017 року судом не досліджена взагалі. Сам договір поставки та надання послуг № 28/03С від 28 березня 2017 року між відповідачем та третьою особою, право вимоги за яким (як констатував суд) перейшло до позивача судом не був досліджений та відсутній у матеріалах справи.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, мотивуючи це рядом наведених правових висновків з судової практики касаційного суду стосовно припинення зобов`язання сторін.

У судове засідання не з`явився представник третьої особи без самостійних вимог, хоча учасники справи належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи.

Згідно ч.12 ст.270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Враховуючи розумні строки розгляду справи за апеляційною скаргою на рішення суду першої інстанції, те, що явка представників сторін не визнавалася судом обов`язковою у даній справі, апеляційний суд вважає за можливе розглядати справу у відсутності представника третьої особи без самостійних вимог на підставі наявних у справі доказів.

Розглянувши наявні у справі матеріали, давши належну правову оцінку доводам та запереченням сторін, які містяться в апеляційній скарзі, відзиві на апеляційну скаргу, заслухавши пояснення представників сторін в судовому засіданні, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін, з огляду на наступне.

Згідно встановлених судами першої та апеляційної інстанцій обставин, і визначених відповідно до них правовідносин, вбачається, що :

29 листопада 2016 року між Товариством з обмеженою відповідальністю Красилівагромаш (Постачальник) та Приватним акціонерним товариством Добробут (Покупець), було укладено договір поставки № 29/11КАМ, згідно з яким позивач зобов`язався на замовлення відповідача виготовити і передавати йому у власність товар, а відповідач зобов`язався приймати товар і оплачувати його в кількості, асортименті та за ціною, визначеною відповідно до видаткових накладних (далі Договір поставки, а.с. 22-26 Т.1).

За Додатковою угодою № 1 від 06.12.2016р. до Договору поставки сторони зазначили про зміну найменування Покупця з Приватного акціонерного товариства Добробут на Приватне акціонерне товариство Добробут АГ (а.с. 26 Т.1).

За умовами Договору поставки, зокрема:

- товар поставляється відповідними партіями в замовленій кількості та асортименті згідно з замовленнями Замовника (п. 1.4). Зі змісту Договору поставки слідує, що терміном Замовник у цьому договорі іменується саме Покупець ПрАТ Добробут АГ;

- кількість та ціна товару кожної партії, асортимент, сортамент, номенклатура визначається видатковими накладними та/або Специфікаціями Постачальника, а його ціна визначається у видаткових накладних, рахунках та/або Специфікаціях на кожну окрему партію товару (п.п. 2.1, 3.1);

- оплата товару здійснюється шляхом безготівкового перерахування Покупцем попередньої оплати Постачальнику у розмірі 20% від вартості Товару, що постачається, протягом 10 банківських днів з моменту отримання рахунку від Постачальника, а остаточний розрахунок проводиться протягом 10 банківських днів з моменту отримання партії товару Покупцем. У разі відвантаження товару без передоплати розрахунок здійснюється Покупцем протягом 10 банківських днів з дня підписання видаткової накладної (специфікації) (п.п. 3.3, 3.4, 3.5);

- поставка Товару здійснюється на умовах DDP Інкотермс 2010 (склад Покупця) на вказану адресу Покупця або із залученням Перевізника (Нова пошта, Ін Тайм, Нічний Експрес) на склад перевізника. За умови поставки Товару із залученням перевізника (Нова пошта, Ін Тайм, Нічний Експрес) оплата вартості поставки здійснюється за рахунок Покупця (п. 4.3);

- перехід права власності на товар відбувається в момент його повної оплати Покупцем (п.п. 4.4, 4.8);

- за необґрунтовану відмову від розрахунку за товар Покупець сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми відмови за кожний день прострочення (п. 6.7);

- Договір набирає чинності з дня його підписання сторонами і діє до 31 грудня 2017 року (п.п. 8.1,8.2).

З матеріалів справи вбачається і не заперечується відповідачем, що на виконання Договору поставки позивач передав у власність відповідача товар штанги, кронштейни, секції, на загальну суму 2 379 999,98 грн. по видаткових накладних (а.с. 27-29, 31-32, 34, 36, 39, 45, 47,48, 50, 52 Т.1).

Також згідно актів здачі-прийняття робіт (надання послуг) позивачем надано послуги з доставки товару на загальну суму 19320,00 грн. (акти № Ка-0000009 від 08.02.2017 р. на суму 2760,00 грн., № Ка-0000010 від 09.02.2017 р. на суму 2760,00 грн., № Ка-0000011 від 13.02.2017 р. на суму 2760,00 грн., № Ка-0000012 від 15.02.2017 р. на 2760,00 грн., № Ка-0000013 від 17.02.2017 р. на суму 2760,00 грн., № Ка-0000015 від 21.02.2017 р. на суму 2760,00 грн., № Ка-0000019 від 24.02.2017 р. на суму 2760,00 грн., а.с. 30, 33, 35, 41, 44, 46 Т.1).

Всього вартість виконаної позивачем відповідачеві поставки з урахуванням автомобільних послуг в межах Договору поставки складає 2399319,98 грн. (2379999,98 грн. + 19320,00 грн.).

Товар від позивача прийнято уповноваженою особою відповідача, що підтверджується довіреностями на отримання товарно-матеріальних цінностей (а.с. 37, 40, 43, 49, 51, 116-122 Т.1)

Відповідач оплатив поставлений йому позивачем товар на загальну суму 1 495 000,00 грн. (а.с. 55-86 Т.1).

Вказані обставини відповідач визнає, однак стверджує, що в зв`язку з укладенням з позивачем договору про відступлення права вимоги № 01/12-2017 від 01.12.2017 р. та угоди про зарахування зустрічних однорідних вимог від 04.12.2017 р. зобов`язання ПрАТ Добробут АГ перед ТОВ Красилівагромаш з оплати товару за Договором поставки є припиненими, а кошти на загальну суму 89000,00 грн. сплачені позивачеві після зарахування вимог помилково.

Так, в матеріалах справи в наявності укладений між Приватним акціонерним товариством Добробут АГ (Первісний кредитор) і Товариством з обмеженою відповідальністю Красилівагромаш (Новий кредитор) договір № 01/12-2017 відступлення права вимоги від 01.12.2017 р., згідно з предметом якого Первісний кредитор передає, а Новий кредитор приймає на себе право вимоги до Товариства з обмеженою відповідальністю Серединецьке (Боржник), що належить Первісному кредиторові, і стає кредитором за Договором поставки та надання послуг № 28/03С від 28 березня 2017 року на суму 984 000,00 грн. (Основний договір), який укладений між Первісним кредитором і Боржником (далі Договір про відступлення права вимоги, а.с. 124-125 Т. 1).

Згідно з пунктом 1.2 Договору про відступлення права вимоги Новий кредитор (позивач) одержує право замість Первісного кредитора (відповідача) вимагати від божника ТОВ Серединецьке належного виконання всіх зобов`язань за Основним договором.

Пунктами 1.3, 2.1, 2.2 Договору про відступлення права вимоги сторони передбачили, що загальна сума грошових коштів, на які переходить право вимоги Новому кредитору замість Первісного кредитора, складає 984000,00 грн., за передане право вимоги до Боржника за Основним договором Новий кредитор сплачує Первісному кредитору суму в розмірі 984000,00 грн., оплата повинна бути проведена Новим кредитором в строк до 02 грудня 2017 року.

Відповідно до умов Договору про відступлення права вимоги Первісний кредитор (відповідач) зобов`язався відступити право вимоги Новому кредитору (позивачеві), протягом 10 робочих днів з моменту підписання цього Договору передати йому Основний договір та інші документи, які засвідчують права, а протягом 5 календарних днів з моменту підписання Договору сповістити Боржника про відступлення права вимоги.

Відповідно до пункту 4.1 Договору про відступлення права вимоги доказом переходу до Нового кредитора прав вимоги за Основним договором буде підписання цього Договору, пунктом 6.1 визначено строк дії Договору з моменту підписання і до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за Договором .

04 грудня 2017 року між Приватним акціонерним товариством Добробут АГ (Сторона 1) і Товариством з обмеженою відповідальністю Красилівагромаш (Сторона 2) було також укладено угоду про зарахування зустрічних однорідних вимог (далі Угода про зарахування, а.с. 123 Т.1). За змістом пунктів 1, 2 названої Угоди позивач і відповідач домовилися зарахувати зустрічні однорідні вимоги:

1) за грошовим зобов`язання Сторони 2 (позивач) перед Стороною 1 (відповідач) за Договором про відступлення права вимоги № 01/12-2017 від 01 грудня 2017 року в сумі 984000,00 грн. та

2) за грошовим зобов`язання Сторони 1 (відповідач) перед Стороною 2 (позивач) за Договором поставки № 29/11КАМ від 29 листопада 2016 року на загальну суму 984000,00 грн.

Відповідно до пунктів 3 і 4 Угоди про зарахування сторони, маючи одна до одної зустрічні однорідні вимоги, що випливають з вказаних договорів і строк виконання яких настав, керуючись ст. 601 Цивільного кодексу України, дійшли згоди зарахувати зустрічні однорідні вимоги за зобов`язаннями, указаними в п.п. 1, 2 цієї Угоди в сумі 984000,00 грн.

У пункті 5 Угоди про зарахування сторони обумовили, що з моменту набрання нею чинності повністю припиняються зобов`язання Сторони 2 (позивача) за Договором про відступлення права вимоги № 01/12-2017 від 01 грудня 2017 року та зобов`язання Сторони 1 (відповідача) за Договором поставки № 29/11КАМ від 29 листопада 2016 року, набрання чинності Угодою визначено з моменту її підписання Сторонами і скріплення їх печатками (п. 11).

Позивач зазначає, що відповідачем не виконано домовленостей за укладеним договором про відступлення права вимоги, а тому у даному позові враховує існування заборгованості відповідача за Договором поставки від 29.11.2016 року.

Предмет позову вимога про стягнення 1 109 167,06 грн., з яких 904 320,0 грн. - основна сума боргу, пеня 155 567, 82 грн., інфляційні нарахування 32 555,52 грн., 3% річних 16 723,72 грн., період прострочки включно з 12.04.2018 року по 23.11.2018 року, кількість днів прострочки 225 днів.

Разом з тим, підставою позову позивач визначив порушення відповідачем умов Договору поставки № 29/11КАМ від 29 листопада 2016 року.

Статтею 526 ЦК України, статтею 193 Господарського кодексу України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 статтею 175 Господарського кодексу України встановлено, що майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина 1 статті 530 Цивільного кодексу України).

Згідно норми частини 1 статті 510 Цивільного кодексу України сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор.

Статтею 512 ЦК унормовано, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги);

3гідно з частиною 3 цієї статті Кодексу кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.

Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням (ст.ст. 513, 514, 516 ЦК України).

Згідно норми статті 517 Цивільного кодексу України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення.

Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.

Суду не надано доказів, які б підтверджували неможливість відступлення відповідачем позивачеві права вимоги за Договором поставки та надання послуг №28/03С від 28 березня 2017 року, або визнання недійсним Договору про відступлення права вимоги в судовому порядку (ст. 215, ч. 3 ст. 512, ст. 515 ЦК України).

Відсутні також належні докази, що після укладення сторонами спору Договору про відступлення права вимоги третя особа ТОВ Серединецьке виконувало зобов`язання за договором поставки та надання послуг № 28/03С від 28.03.2017р. на користь ТОВ Красилівагромаш чи ПрАТ Добробут АГ.

Відтак, у матеріалах справи відсутні докази того, що Договір про відступлення права вимоги суперечить закону, укладений у неналежній формі, чи є недійсним тощо.

Отже, вказаний Договір є укладеним і в силу положень статті 11 ЦК України є правочином, на підставі якого між сторонами виникли цивільні права та обов`язки з відступлення права вимоги заміни кредитора в зобов`язанні.

Вказаним Договором набуття позивачем права вимоги до ТОВ Серединецьке не ставиться в залежність ані від виконання відповідачем вказаних зобов`язань, ані від сплати самим позивачем коштів за передане право вимоги. Згідно з пунктом 4.1 Договору про відступлення права вимоги право вимоги до позивача переходить у момент підписання цього Договору, що відбулося 01 грудня 2017 р.

Отже, з вказаної дати позивач набув права вимоги до ТОВ Серединецьке на суму 984 000 грн. за Договором поставки та надання послуг № 28/03С від 28 березня 2017 року.

Статтею 598 Цивільного кодексу України унормовано, що зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Законом можуть бути встановлені випадки, коли припинення зобов`язань на певних підставах не допускається.

За загальним правилом, закріпленим у статті 299 ЦК, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно чинного законодавства, невиконання відповідачем в установлений строк зобов`язання з передачі позивачеві Основного договору, інших документів, які засвідчують права, та неповідомлення ТОВ Серединецьке про здійснене відступлення права вимоги за умови переходу до позивача права вимоги до ТОВ Серединецьке з 01.12.2017 р., не є обставинами, які тягнуть за собою припинення дії Договору про відступлення права вимоги, чи втрату ним чинності, чи припинення передбачених цим Договором зобов`язань сторін.

При цьому, слід врахувати що пунктом 6.1 визначено строк дії Договору про відступлення права вимоги з моменту підписання і до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за Договором.

Доказів припинення (розірвання) в установленому порядку (ст.ст. 651-653 ЦК України) Договору про відступлення права вимоги у зв`язку з невиконанням відповідачем зобов`язань за цим Договором сторони не надали.

Позивачем також не подано доказів, що відповідач передав йому недійсну вимогу до ТОВ Серединецьке чи строк виконання даної вимоги не настав.

Отже, апеляційний суд доходить висновку, що Договір про відступлення права вимоги є чинним та породжує для сторін передбачені ним права та обов`язки.

Надалі, як вже встановлено, 04 грудня 2017 року між позивачем і відповідачем укладено угоду про зарахування зустрічних однорідних вимог: за грошовим зобов`язанням ТОВ Красилівагромаш перед ПрАТ Добробут АГ за Договором про відступлення права вимоги № 01/12-2017 від 01 грудня 2017 року в сумі 984000,00 грн. та за грошовим зобов`язанням ПрАТ Добробут АГ перед ТОВ Красилівагромаш за Договором поставки № 29/11КАМ від 29 листопада 2016 року на загальну суму 984000,00 грн.

У п. 4 вказаної Угоди сторони керувались ст. 601 ЦК України, а також чітко передбачили, що з моменту набрання нею чинності повністю припиняються зобов`язання Сторони 2 (позивача) за Договором про відступлення права вимоги № 01/12-2017 від 01 грудня 2017 року та зобов`язання Сторони 1 (відповідача) за Договором поставки № 29/11КАМ від 29 листопада 2016 року (п.5), набрання чинності Угодою визначено з моменту її підписання Сторонами і скріплення їх печатками (п. 11).

Статтею 601 Цивільного кодексу України визначено, що зобов`язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.

Отже, зарахування зустрічних однорідних вимог є однією з форм припинення зобов`язання, внаслідок якого має місце індивідуальне задоволення вимог окремого кредитора за рахунок майна/коштів боржника.

Зарахування можливе за наявності таких умов:

- зустрічність вимог одночасна участь сторін у двох зобов`язаннях і при цьому кредитор за одним зобов`язанням є боржником в іншому зобов`язанні;

- однорідність вимог (гроші, однорідні речі);

- настання строку виконання зобов`язання або визначення строку моментом запитання, або щоб термін виконання не був вказаний взагалі (тобто, виконання можна було вимагати в будь-який момент);

- ясність вимог відсутність спору відносно характеру зобов`язання, його змісту, умов виконання; звернення з заявою однієї сторони до іншої.

Згідно з частиною 3 статті 203 Господарського кодексу України господарське зобов`язання припиняється зарахуванням зустрічної однорідної вимоги, строк якої настав або строк якої не зазначений чи визначений моментом витребування. Для зарахування достатньо заяви однієї сторони.

Отже, зарахування зустрічних однорідних вимог, про яке заявлено однією із сторін у зобов`язанні, здійснюється в силу положень статті 601 Цивільного кодексу України та не пов`язується із прийняттям такого зарахування іншою стороною. При цьому, чинним законодавством не передбачено спеціальних вимог щодо форми заяви про зарахування зустрічних вимог як одностороннього правочину, тому її слід вважати зробленою, а зобов`язання припиненим внаслідок заліку зустрічних однорідних вимог (враховуючи зокрема і положення пункту 1 частини 1 статті 211 Цивільного кодексу України), у момент вчинення такого правочину, тобто у момент реалізації цього правочину суб`єктом через його відповідне зовнішнє волевиявлення (зокрема, направленням такої заяви іншій).

Разом з тим, суд звертає увагу, що у справі здійснено не одностороннє зарахування зустрічних однорідних вимог одним з учасників спірних правовідносин, а укладено повноцінний двосторонній правочин (угоду) про таке зарахування.

Оцінивши Угоду про зарахування, суд встановив, що вона не суперечить як вимогам, що пред`являються чинним законодавством до укладення договорів (правочинів), так і вимогам, що пред`являються до зарахування зустрічних однорідних вимог, здійснення якого врегульовано статтею 601 ЦК України.

У справі також не встановлено обставин, передбачених статтею 602 Цивільного кодексу України, на наявності яких зарахування зустрічних вимог не допускається.

За правовою природою припинення зобов`язання зарахуванням зустрічної вимоги - це одностороння угода, яка оформляється заявою однієї із сторін, згідно з вимогами статті 601 ЦК України. Однак якщо ця угода суперечить вимогам чинного законодавства та інша сторона не погоджується з проведенням такого зарахування, то сторона має право звернутись за захистом своїх охоронюваних законом прав з позовом до суду про визнання її недійсною, з урахування частини першої, пункту 2 частини другої статті 16 ЦК України та статті 20 ГК України (Постанова Верховного Суду від 02.04.2019 справа № 918/539/18).

Спеціального порядку та форми здійснення відповідної заяви як одностороннього правочину не передбачено законодавством; за загальними правилами про правочини (наслідки недодержання його письмової форми), відповідну заяву про зарахування на адресу іншої сторони як односторонній правочин слід вважати зробленою та такою, що спричинила відповідні цивільно-правові наслідки, в момент усної заяви однієї з сторін на адресу іншої сторони чи в момент вручення однією стороною іншій стороні повідомлення, що містить письмове волевиявлення на припинення зустрічних вимог зарахуванням. Моментом припинення зобов`язань сторін у такому разі є момент вчинення заяви про зарахування у визначеному порядку. Зарахування зустрічних однорідних вимог як односторонній правочин є волевиявленням суб`єкта правочину, спрямованим на настання певних правових наслідків у межах двосторонніх правовідносин. Інститут заліку покликаний оптимізувати діяльність двох взаємозобов`язаних, хоч і за різними підставами, осіб. Якщо друга сторона вважає, що заява першої сторони є нікчемним правочином, а відтак не припиняє зобов`язань (наприклад, недопустимість зарахування зустрічних вимог згідно з статтею 203 ГК України та статтею 602 ЦК України), то друга сторона вправі звернутися до господарського суду з позовом про примусове виконання зобов`язання першою стороною в натурі або про застосування інших способів захисту, встановлених законом.(Постанова Верховного Суду від 02.04.2019 справа № 918/539/18).

Відтак, за сукупністю встановлених обставин та досліджених доказів, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що зобов`язання відповідача з оплати поставленого йому позивачем товару за Договором поставки в сумі 984000,00 грн. є припиненим, а тому вимоги ТОВ Красилівагромаш про стягнення боргу в сумі 904320,00 грн. є безпідставними.

Щодо вимог про стягнення 32555,52 грн. інфляційних втрат, 16723,72 грн. 3% річних та 155567,82 грн., то такі нарахування здійснені позивачем на заборгованість відповідача у сумі 904320,00 грн., починаючи з 12.04.2018 р.

Однак, судом першої інстанції правильно встановлено, що станом на 12.04.2018 року дату початку періоду, за який позивач нарахував пеню і компенсаційні платежі, заборгованість відповідача перед позивачем вже не існувала, оскільки сторонами було проведено зарахування зустрічних однорідних вимог.

Відтак, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про відмову в позові в цій частині і з цих підстав.

Висновок апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги.

За даних обставин, колегія суддів Західного апеляційного господарського суду вважає, що рішення Господарського суду Чернівецької області від 02.04.2019 у справі № 926/2216/18 відповідає нормам матеріального права. Доводи скаржника в апеляційній скарзі не спростовують висновків суду першої інстанції та не доводять порушення судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які є підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч.1 ст.236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Згідно ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до п.1 ст.74 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Пунктами 1, 2 ст.86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Судові витрати в суді апеляційної інстанції.

Згідно ст.129 ГПК України апеляційний суд дійшов висновку про покладення сплаченого скаржником судового збору на скаржника.

Керуючись ст.ст. 129, 236, 255, 269, 275, 276, 282 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В :

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Красилівагромаш б/н від 22.04.2019 - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Чернівецької області від 02.04.2019 у справі №926/2216/18 залишити без змін.

3. Судовий збір за перегляд справи в суді апеляційної інстанції - покласти на скаржника.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів відповідно до ст.ст. 286 - 289 ГПК України.

Головуючий (суддя-доповідач): Т.Б. Бонк

Судді С.М. Бойко

О.І. Матущак

Повний текст постанови складено 08.08.2019р.