СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" серпня 2019 р. Справа №905/542/19

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Хачатрян В.С., суддя Гетьман Р.А., суддя Россолов В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Збагачувальна фабрика Свято-Варваринська», с.Сергіївка, Донецька область, (вх.№1824Д/1-40) на рішення Господарського суду Донецької області від 16.05.2019 року по справі №905/542/19,

за позовом Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Придніпровська залізниця», м.Дніпро,

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Збагачувальна фабрика Свято-Варваринська», с.Сергіївка, Донецька область,

про стягнення 22000,00 грн.,-

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2019 року Акціонерне товариство «Українська залізниця» звернулося до Господарського суду Донецької області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Збагачувальна фабрика Свято-Варваринська» про стягнення 22000,00 грн. штрафу за неправильно зазначену у залізничній накладній №53662078 масу вантажу за відправкою Удачна Донецької залізниці Запоріжжя-Ліве Придніпровської залізниці, вагон №56743966.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилався на дані залізничної накладної, комерційного акту №460005/26 від 07.01.2019 року, а також ст.ст.118, 122, 129 Статуту залізниць України.

Рішенням Господарського суду Донецької області від 16.05.2019 року у справі №905/542/19 (повний текст складено 16.05.2019 року, суддя Матюхін В.І.) позов задоволено.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Збагачувальна фабрика «Свято-Варваринська» на користь Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Придніпровська залізниця» 22000,00 грн. штрафу, 1921,00 грн. на відшкодування витрат по оплаті судового збору.

Відповідач з вказаним рішенням суду першої інстанції не погодився та звернувся до суду апеляційної інстанції зі скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм права, на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, а також на невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення Господарського суду Донецької області від 16.05.2019 року та прийняти нове судове рішення, яким відмовити позивачу у задоволені позову в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначає, що заяви перевізника про неправильність заповнення накладної можуть бути спростовані тим, що прийнявши вантаж до перевезення він набув договір застави і визнав масу, зазначену в накладній, частиною опису предмета застави. Посилається на п. 26. Правил приймання вантажів до перевезення, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 року №644, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 24.11.2000 року за №861/5082 (далі - Правила приймання), згідно з яким залізниці забороняється приймати до перевезення вантажі у вагонах, завантажених з перевищенням їх вантажопідйомності, та в інших випадках, передбачених Правилами перевезення окремих видів вантажів. Відповідач належним чином здав вантаж до перевезення, зазначив в накладних масу вантажу, визначену за результатами зважування на власних 150-ти тонних вагах. Крім того, в подальшому, відповідач не здійснював будь-яких дій по законному чи незаконному зменшенню фактичної маси вантажу безпосередньо в самих вагонах або внесення недостовірних даних в накладній. Тобто, відповідач не вчиняв ніяких дій, які можна було б кваліфікувати як правопорушення і які були б підставою для застосування штрафних санкцій до нього.

Зазначає, що збільшення ваги вугілля в вагоні сталося не з вини вантажовідправника, а через збільшення вологи вугільного концентрату на шляху прямування внаслідок інтенсивних атмосферних опадів.

Скаржник вказує, що позивач у позовній заяві просив суд застосувати до відповідача санкції у вигляді стягнення п`ятикратної плати за перевезення за неправильно зазначену масу4 вантажу нарівні з санкцією, передбаченою наприклад, за таке порушення, як пред`явлення до перевезення вантажу, забороненого до перевезення і яке потребує під час перевезення особливих заходів безпеки. На думку скаржника, застосування до нього такого розміру штрафу не відповідає цілям і принципам правосуддя, невиправдано в даному конкретному випадку, нерозумно і несправедливо.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 18.06.2019 року відкрито апеляційне провадження за скаргою відповідача, встановлено строк позивачу для подання відзиву на апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня вручення йому ухвали про відкриття провадження у справі, а також встановлено учасникам справи строк на протязі якого вони мають право подати до суду клопотання, заяви та документи в обґрунтування своїх вимог і заперечень по справі. Враховуючи, що ціна позову в даній справі є меншою від ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, судом було попереджено сторони, що апеляційна скарга буде розглядатися за правилами ч. 10 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України без повідомлення учасників справи за відсутності клопотань учасників справи про розгляд справи з їх повідомленням (викликом).

Згідно з ч.13 ст.8 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

За приписами ч.10 ст.270 Господарського процесуального кодексу України, апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. З урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може розглянути такі апеляційні скарги у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Відповідно до ч.7 ст.252 Господарського процесуального кодексу України, клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач разом з позовом або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву.

Згідно з ч.2 ст.270 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справ у суді апеляційної інстанції починається з відкриття першого судового засідання або через п`ятнадцять днів з дня відкриття апеляційного провадження, якщо справа розглядається без повідомлення учасників справи.

Як вбачається з долучених до матеріалів справи повідомлень відділення зв`язку, копію ухвали суду від 18.06.2019 року отримано позивачем та відповідачем 24.06.2019 року та 25.06.2019 року.

Клопотань від учасників справи про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням не надійшло.

За таких обставин, не вбачаючи підстав для розгляду апеляційної скарги в даній справі у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи з власної ініціативи, колегія суддів дійшла висновку про розгляд апеляційної скарги в порядку спрощеного письмового провадження, в межах встановленого чинним процесуальним законодавством строку, без проведення судового засідання.

Позивачем надано відзив на апеляційну скаргу (вх.№6167 від 02.07.2019 року), в якому зазначає, що згоден з рішенням господарського суду першої інстанції, вважає його обґрунтованим та законним, прийнятим при об`єктивному та повному досліджені всіх матеріалів справи, без порушення матеріального чи процесуального права, у зв`язку з чим просить оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Наголошує, що існує декілька нормативно-вичерпних способів визначення маси вантажів, а саме: шляхом зважування на вагах; підрахування маси на вантажних місцях за трафаретом чи стандартом; розрахунковим методом; за обміром; умовно. Згідно з п. 22 Правил видачі вантажів, перевірка маси вантажу на станції призначення провадиться, як правило, таким самим способом, яким цю масу було визначено на станції відправлення. За твердженням позивача, маса вантажу за даним перевезенням як при відправлені так і під час контрольного зважування визначена однаковим способом, шляхом зважування на вагонних вагах, а різна модифікація вагонних ваг не впливає на визначення маси вантажу. Вважає, що апелянтом безпідставно ототожнюється спосіб визначення/перевірки маси вантажу (регламентований статтею 37 Статуту) зі способом зважування на вагах, тоді як у пункті 22 Правил видачі вантажів йдеться саме про спосіб визначення маси вантажу, який в даному випадку є один і той же шляхом зважування на вагонних вагах.

Вважає, що доказів того, що збільшення ваги вугілля в вагоні сталося не з вини вантажовідправника, а через збільшення вологи вугільного концентрату на шляху прямування внаслідок інтенсивних атмосферних опадів з 03 по 06.01.2019 року, відповідачем надано не було.

Зазначає, що залізнична накладна містить застереження, за яким вантажовідправник несе відповідальність за всі наслідки неправильності, неточності або неповноти відомостей, вказаних у накладній, відповідно до статей 24, 122 Статуту залізниць України.

У ході апеляційного розгляду даної справи Східним апеляційним господарським судом, у відповідності до п.4 ч.5 ст.13 Господарського процесуального кодексу України, було створено учасникам справи умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом у межах строку, встановленого ч. 1 ст. 273 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ч.1 ст.269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. За приписами ч.2 цієї норми, суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В ході розгляду даної справи судом апеляційної інстанції було в повному обсязі досліджено письмові докази у справі, пояснення учасників справи, викладені в заявах по суті справи в суді першої інстанції - у відповідності до приписів ч.1 ст.210 Господарського процесуального кодексу України, а також з урахуванням положень ч.2 цієї норми, якою встановлено, що докази, які не були предметом дослідження в судовому засіданні, не можуть бути покладені судом в основу ухваленого судового рішення.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм права при винесенні оскаржуваного рішення, а також проаналізувавши докази, котрі стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в обґрунтування своїх вимог та заперечень, колегія суддів апеляційної інстанції встановила наступне.

03.01.2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Збагачувальна фабрика «Свято-Варваринська» (вантажовідправник) зі станції Удачна Донецької залізниці здійснило відправлення на адресу ПрАТ «Запоріжкокс» (одержувач) у напіввагоні №56743966 концентрат вугільний згідно залізничної накладної №53662078 на групу вагонів (всього 4 вагони) на станцію Запоріжжя-Ліве Придніпровської залізниці.

При оформленні накладної №53662078 відповідачем (відправником) зазначено масу вантажу нетто у вагоні №56743966 - 71000кг, брутто - не зазначено, тара 21100кг. В графі 15 накладної вказано, що вантаж маркований катком-ущільнювачем і поперечними смугами 1,5 2м.

Як свідчать графи 26 та 28 вищевказаної накладної, маса вантажу визначена вантажовідправником на 150 тонних вагонних вагах з зазначенням заводського номеру.

Згідно з п.28. Правил приймання вантажів до перевезення, затверджених Наказом Міністерства транспорту України №644 від 21.11.2000 року, вантажі, завантажені відправниками у вагони закритого типу (криті, ізотермічні, хопери, цистерни тощо) та контейнери, приймаються залізницею до перевезення шляхом візуального огляду кузова (котла) вагона (контейнера), пломб (ЗПП), без перевірки вантажу. Вантажі, завантажені відправниками у вагони відкритого типу (платформи, напіввагони тощо), приймаються залізницею до перевезення шляхом візуального огляду вагона, вантажу, його маркування (у т.ч. захисного) та кріплення у вагоні без перевірки маси та кількості вантажу.

05.01.2019 року по прибуттю вагону на станцію Запоріжжя-Ліве було проведено перевірку маси вантажу (концентрат вугільний у вагоні №56743966), під час якої виявлено, що маса вантажу не відповідає масі, вказаній відправником у накладній.

За результатами контрольної перевірки складено комерційний акт №460005/26 від 07.01.2019 року, в якому зазначено, що на підставі актів загальної форми №31343 від 05.01.2019 року, №41213 від 06.01.2019 року станції Запоріжжя-Ліве проведена комісійна видача вантажу, прибувшего груповою відправкою, вказаною на лицьовій стороні акту, приймальником поїздів ОСОБА_1 , прийомоздавальником заводу ОСОБА_2 у присутності заступника начальника станції ОСОБА_3 , зі зважуванням вагону на справних електронних вагонних вагах вантажоодержувача №085, держповірка 06.11.2018 року. За документом значиться 4 напіввагони, загальна вага 281700кг. У вагоні №56743966 тара 21100кг, нетто 71000кг. Фактично брутто 95750кг, тара з документу 24100кг, нетто 71650кг, що більш документу та вантажопідйомності вагону на 650кг. В комерційному відношенні навантаження шапкоподібне на рівні бортів. Вантаж маркований катком-ущільнювачем і поперечними смугами, що відповідає перевізному документу. Навантаження і маркування не порушені. Виїмок і поглиблень немає. В технічному відношенні вагон справний, двері цільнометалеві, люка закриті, течі вантажу немає. При повторному зважуванні дані не змінилися. Зам. вантажного двору відсутній.

Комерційний акт №460005/26 від 07.01.2019 року підписаний 4-ма особами, а саме: з боку залізниці заступником начальника станції ОСОБА_3 , комерційним агентом ОСОБА_4 , приймальником поїздів ОСОБА_1 , з боку одержувача - прийомоздавальником заводу ОСОБА_2 .

Матеріали справи містять наказ начальника станції Запоріжжя-Ліве №450 від 28.12.2018 року «Щодо призначення відповідальних працівників ст.Запоріжжя Ліве бути уповноваженими особами на підписання від імені залізниці комерційних актів», відповідно до якого у зв`язку з відсутністю у штатному розкладі посади завідувача вантажного району, на виконання вимог п.10 Правил складання актів щодо визначення кола працівників станції Запоріжжя-Ліве, які мають право підписувати комерційні акти уповноважено підписувати комерційні акти, у тому числі, приймальника поїздів ОСОБА_1 , комерційного агента ОСОБА_4 .

Вказане підтверджує, що комерційний акт №460005/26 від 07.01.2019 року підписаний належними особами у відповідності до п.10. Правил складання актів.

На підставі ст.ст. 118, 122 Статуту залізниць України позивачем, за неправильно зазначену відповідачем масу вантажу у накладній, нараховано та заявлено до стягнення з останнього штраф у сумі 22000,00грн.

Відповідно до ст. 908 Цивільного кодексу України перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення. Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

За договором перевезення перевізник зобов`язаний доставити довірений йому відправником вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату (ч.1 ст.909 Цивільного кодексу України).

Укладення договору перевезення вантажу, відповідно до ч.3 ст.909 Цивільного кодексу України та ч.2 ст.307 Господарського кодексу України, підтверджується складанням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).

Умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб`єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами(ч.5 ст.307 Господарського кодексу України).

Умови перевезення вантажів залізничним транспортом регулюються Законом України «Про транспорт», Законом України «Про залізничний транспорт», Статутом залізниць України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 року за №457 (надалі - Статут залізниць України), іншими актами законодавства України, зокрема, Правилами оформлення перевізних документів, затвердженими наказом Міністерства транспорту України №644 від 21.11.2000 року (у редакції наказу Міністерства інфраструктури України від 08.06.2011 року), Правилами складання актів, затвердженими наказом Міністерства транспорту України від 28.05.2002 року за №334, Правилами приймання вантажів до перевезення, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 24.11.2000 року за №861/5082, Правилами видачі вантажів, зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 24.11.2000 року за №862/5083, тощо.

Відповідно до ст.ст. 2,6 Статуту залізниць України, яким визначаються обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом, накладна - основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення.

За приписами частин 1 та 2 статті 23 Статуту залізниць України відправники повинні надати станції навантаження на кожне відправлення вантажу заповнену накладну (комплект перевізних документів). Станція призначення видає накладну одержувачу разом з вантажем.

Вантажовідправники несуть відповідальність за всі наслідки неправильності, неточності або неповноти відомостей, зазначених ними у накладній (ч.1 ст.24 Статуту залізниць України).

Положеннями ст. 37 Статуту залізниць України, з якою кореспондується п. 5 Правил приймання вантажів до перевезення, визначено, що під час здавання вантажів для перевезення відправником має бути зазначена у накладній їх маса. Вантажі, що перевозяться насипом і наливом, а також інші вантажі, зважування яких на вантажних вагах неможливе, зважуються на вагонних вагах. Маса вантажів визначається відправником.

Частиною 1 ст.26 Закону України «Про залізничний транспорт» передбачено, що обставини, які можуть бути підставою для майнової відповідальності перевізників, відправників та одержувачів вантажу, багажу, вантажобагажу, пасажирів посвідчуються актами.

Аналогічні положення закріплені в статті 129 Статуту залізниць України, згідно з якою обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць. Комерційний акт складається, зокрема, для засвідчення невідповідності найменування, маси і кількості місць вантажу з даними, зазначеними у транспортних документах (п. "а").

Невідповідність фактичної маси вантажу масі вантажу, яка зазначена відправником (відповідачем) у накладній, засвідчено доказом - комерційним актом №460005/26 від 07.01.2019 року, який є належним і допустимим доказом у справі.

Належних та достатніх доказів на підтвердження відсутності вини вантажовідправника у невідповідності відомостей, зазначених у перевізному документі фактичній масі вантажу у спірному вагоні, матеріали справи не містять.

Відповідно до п.27 Правил видачі вантажів, надлишок вантажу порівняно з масою, вказаною в накладній, вважається таким, що не перевищує норму, якщо він не виходить за межу граничного розходження визначення маси нетто, яке становить 0,2%.

Норма надлишку за спірним перевезенням становить 142,0кг, що є меншою фактично виявленого надлишку 650кг.

Щодо твердження апелянта про відсутність з його боку порушень чинного законодавства, оскільки залізницею при оформленні перевізних документів та при прийнятті вантажу до перевезення жодних зауважень висловлено не було, слід зазначити наступне.

За положеннями ст. 37 Статуту залізниць України та п. 5 Правил приймання вантажів до перевезення - загальна маса вантажу визначається відправником зважуванням або розрахунковим способом.

Вантажі, завантажені відправником у вагони відкритого типу (платформи, напіввагони, тощо), приймаються залізницею до перевезення шляхом візуального огляду вагону, вантажу, його маркування (у т.ч. захисного) та кріплення у вагоні без перевірки маси та кількості вантажу (п. 28 Правил приймання вантажів до перевезення).

Отже, приймаючи вагон для перевезення, залізницею здійснювалася перевірка лише даних, внесених до накладної, а не відповідність фактичної ваги вантажу даним, внесеним в графу 24 накладної, - що не входить до кола обставин, які з`ясовуються при перевірці перевізних документів.

В комерційному акті №460005/26 зазначено, що навантаження і маркування не порушені, виїмок і поглиблень немає, в технічному відношенні вагон справний, двері цільнометалеві, люка закриті, течі вантажу немає, при повторному зважуванні дані не змінилися.

За умовами п. 22 Правил видачі вантажів, перевірка маси вантажу на станції призначення провадиться, як правило, таким самим способом, яким цю масу було визначено на станції відправлення.

Як вбачається з граф 26, 28 накладної, за спірним перевезенням вантажовідправник визначав масу вантажу у вагоні способом зважування на вагонних вагах.

Зміст складеного комерційного акту №460005/26 свідчить, що зважування на станції Запоріжжя-Ліве вагону №56743966 з вантажем відбувалось два рази на справних електронних вагонних вагах.

Наведене свідчить, що відправник (відповідач) і залізниця визначали масу вантажу за спірним перевезенням однаковим способом.

Матеріали справи не містять і будь-яких належно підтверджених доказів того, що збільшення ваги вугілля у вагоні №56743966 сталося через збільшення вологи вугільного концентрату на шляху прямування внаслідок інтенсивних атмосферних опадів в період з 03 по 06.01.2019 року, на чому зауважує апелянт.

Офіційно підтверджених відповідним органом даних щодо випадіння інтенсивних атмосферних опадів в період 03.01.-06.01.2019 року на шляху прямування вагону №56743966 відповідачем до справи не надавалося.

Крім того, на станцію призначення спірний вагон прибув з вологістю, яка відповідає нормам, встановленим технічними умовами (згідно посвідчення про якість концентрату вугілля кам`яного для коксування №6 волога не повинна бути більшою 10,5%, у дійсності за твердженням відповідача вона становила 9,9%).

За умовами п.5.5. розділу 5 Правил оформлення перевізних документів, якщо під час перевезення вантажу або на станції його призначення буде виявлено неправильне зазначення у накладній маси, кількості місць вантажу, його назви, коду та адреси одержувача, з відправника, порта стягується штраф у розмірі згідно зі статтею 118 Статуту залізниць України. При цьому відправник несе перед залізницею відповідальність за наслідки, які виникли.

Згідно зі ст.122 Статуту залізниць України за неправильно зазначені у накладній масу, кількість місць вантажу, його назву, код та адресу одержувача з відправника, стягується штраф у розмірі згідно із статтею 118 цього Статуту. При цьому відправник несе перед залізницею відповідальність за наслідки, які виникли.

Статтею 118 Статуту залізниць України передбачено стягнення штрафу у розмірі п`ятикратної провізної плати за всю відстань перевезення.

Матеріали справи свідчать, що провізна плата по накладній №53662078 за вагон №56743966 визначена в сумі 4400,00 грн. Позивачем розраховано та заявлено до стягнення з відповідача штраф в сумі 22000,00 грн. (4400,00 грн.* 5) за невірно вказану у накладній масу вантажу.

Колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що застосування позивачем до відповідача штрафу у розмірі п`ятикратної провізної плати за спірним вагоном, у зв`язку з невиконанням вантажовідправником зобов`язання щодо зазначення у накладній вірної маси вантажу відповідає ст.ст.118, 122 Статуту залізниць України.

Стосовно зауваження апелянта про надмірність розміру штрафу за неправильно вказану масу вантажу у накладній №53662078, слід зазначити наступне.

Відповідно до ч.1 ст.230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Законом щодо окремих видів зобов`язань може бути визначений розмір штрафних санкцій, зміна якого за погодженням сторін не допускається ( ч.1 ст.231 Господарського кодексу України).

Відповідно до ч.2 ст.551 Цивільного кодексу України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно з приписами ст.122 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 року №457 (в подальшому зі змінами та доповненнями), за неправильно зазначені у накладній масу, кількість місць вантажу, його назву, код та адресу одержувача з відправника, порта стягується штраф у розмірі згідно із статтею 118 цього Статуту, якою передбачено стягнення штрафу у розмірі п`ятикратної провізної плати за всю відстань перевезення.

В даному випадку штрафна санкція не є договірною, а випливає із зазначених положень Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України, якими чітко визначено розмір штрафу, який розраховується від провізної плати за всю відстань перевезення.

За положеннями ч.1 ст.24 Статуту залізниць України, вантажовідправники несуть відповідальність за всі наслідки неправильності, неточності або неповноти відомостей зазначених ними у накладній.

Наведена норма встановлює чіткі вимоги до відправника щодо оформлення вантажу та покликана забезпечити дисциплінованість учасників господарських відносин та визначає критерії обґрунтованості в подальшому будь-яких претензій залізниці до учасників господарських відносин (відправника та одержувача).

У застосуванні пунктів 118 та 122 Статуту залізниць України слід враховувати, що штраф підлягає стягненню саме за факт допущення вантажовідправником зазначених порушень, незалежно від того, чи завдано залізниці у зв`язку з цим збитки.

Відтак, недотримання вимог, визначених Статутом залізниць України, який є спеціальним нормативним актом, що визначає обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом, покладає на порушника відповідальність, яка в даному випадку передбачена пунктами 118, 122 Статуту залізниць України. При цьому, зазначений штраф, відповідно до пунктів 118, 122 Статуту залізниць України, стягується з вантажовідправника незалежно від наявності збитків та наслідків, можливості його зменшення Статутом не передбачено.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги в зв`язку з її юридичною та фактичною необґрунтованістю та відсутністю фактів, які свідчать про те, що оскаржуване рішення прийнято з порушенням судом норм права. Доводи відповідача, викладені в апеляційній скарзі, спростовуються наявними в матеріалах справи документами та діючими нормами права.

З огляду на той факт, що висновки суду першої інстанції відповідають в повній мірі приписам законодавства, фактичним обставинам справи, рішення відповідає вимогам статті 236 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду дійшла висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги та залишення рішення Господарського суду Донецької області від 16.05.2019 року у справі №905/542/19 без змін.

Враховуючи, що колегія суддів дійшла висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги, судові витрати понесені заявником апеляційної скарги, у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, відшкодуванню не підлягають в силу приписів статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись статтями 13, 126, 129, 269, п.1, ч.1 ст.275, 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Збагачувальна фабрика Свято-Варваринська» залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Донецької області від 16.05.2019 року по справі №905/542/19 залишити без змін.

Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строки її оскарження передбачено ст. 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя В.С. Хачатрян

Суддя Р.А. Гетьман

Суддя В.В. Россолов