ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

16.08.2019р. Справа №910/4013/19

за позовом Торгово-промислової палати України, м.Київ

до відповідача Акціонерного товариства «Київенерго», Донецька область, Мар`їнський район,

м.Курахове

про стягнення 89955,44 грн.

Суддя Левшина Г.В.

при секретарі судового засідання Торголенко К.А.

Представники сторін:

від позивача: не з`явився

від відповідача: не з`явився

В засіданні суду брали участь:

ВСТАНОВИВ:

1. Стислий зміст позовних вимог:

Торгово-промислова палата України, м.Київ, позивач, звернувся до господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства «Київенерго», м.Київ, про стягнення 85955,44 грн., у тому числі основний борг в сумі 78726,90 грн., інфляція в сумі 5326,15 грн., три проценти річних в сумі 1902,39 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на наявність переплати у позивача за теплову енергію за договором на постачання теплової енергії у гарячій воді №33-0149-9 від 09.08.2000р.

2. Стислий зміст заперечень відповідача:

Відповідач 14.06.2019р. надав відзив на позовну заяву від 11.06.2019р., в якому проти позовних вимог заперечує, посилаючись на ті обставини, що:

- позивач не надав доказів перерахування коштів на рахунок відповідача, про стягнення яких заявлено позовні вимоги, до позовної заяви не долучені первинні документи бухгалтерського обліку, які б підтверджували наявність надлишкового сплачених коштів позивачем;

- договори не містять жодного пункту, який би зобов`язував відповідача здійснювати оплату коштів позивачу; зміст додаткової угоди про розірвання договору свідчить про те, що виконанню підлягають грошові зобов`язання позивача перед відповідачем щодо оплати отриманої теплової енергії;

- позивачем не доведено факт сплати коштів за не отриману теплову енергію;

- акт звірки не можна вважати документом, що підтверджує наявність зобов`язань за господарським договором, оскільки не відповідає вимогам до первинних документів, акт звірки є другорядним документом, а викладені в ньому факти потребують документального підтвердження;

- позивачем не вірно визначено початок період прострочення, адже прострочення виконання грошового зобов`язання у даному випадку повинно рахуватися з 17.01.2019р.(дати претензії позивача).

3. Стислий зміст відповіді позивача на заперечення відповідача:

Позивач 21.06.2019р. надав відповідь на відзив №323-19/А5 від 18.06.2019р., в якій вважає доводи відповідача необґрунтованими та в підтвердження здійснення господарських операцій між сторонами на виконання договору №33-0149-9 від 09.08.2000р. про постачання теплової енергії у гарячій воді та порядку оформлення постачання продукції та оплати за відвантажену теплову енергію надав суду належним чином засвідчені копії первинних документів - актів приймання-передавання товарної продукції та належним чином засвідчені копії відповідних платіжних доручень та актів звіряння розрахунків за теплову енергію за період з січня 2016 року по травень 2018р. При цьому, стосовно доводів відповідача щодо помилковості початку перебігу прострочення позивач зазначив, що відповідач був обізнаний про наявність надмірно сплачених коштів ще у вимозі від 25.05.2018р. №1656/10.0.7.2, яка була подана нарочно до Департаменту з продажу теплової енергії комерційної дирекції ПАТ «Київенерго», яку отримав бухгалтер, що підтверджується відміткою про вхідний номер 18/1/3/03/1/114119.

4. Стислий зміст заперечення відповідача на відзив на позовну заяву позивача:

Відповідач 24.07.2019р. надав заперечення на відповідь на відзив на позовну заяву, в якій підтримав доводи викладені у відзиві на позовну заяву та заперечив проти позовних вимог щодо стягнення з відповідача інфляційних та трьох процентів річних, оскільки вважає що повернення грошових коштів, отриманих як забезпечувальний (гарантійний) платіж, не може розцінюватися як грошове зобов`язання в розумінні ст.625 Цивільного кодексу України посилаючись на правову позицію Верховного Суду у постанові від 08.02.2018р. у справі №910/11491/17. Крім того, відповідач заперечив щодо факту отримання вимоги 25.05.2018р. №1656/10.0.7.2. Водночас, відповідач наголосив, що позивач у претензії №1 від 17.01.2019р. самостійно визначив відповідачу строк для повернення коштів - місячний термін, у зв`язку з чим відповідач вважає, що прострочення виконання грошового зобов`язання у даному випадку повинно рахуватися з 17.01.2019р. відповідно, а не з 01.06.2018р., як зазначає у позові позивач.

5. Щодо порядку господарського судочинства під час розгляду справи судом першої інстанції:

Ухвалою господарського суду міста Києва від 03.04.2019р. позовну заяву Торгово-промислової палати України, м.Київ залишено без руху, надано позивачу строк для усунення недоліків, шляхом подання до суду заяви, що містить вірне найменування відповідача.

15.04.2019р. до господарського суду міста Києва від Торгово-промислової палати України надійшла уточнена позовна заява.

Як встановлено господарським судом міста Києва на момент вирішення питання про відкриття провадження у справі з витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, що здійснений за запитом суду, місцезнаходженням Акціонерного товариства «Київенерго» (ідентифікаційний код 00131305) значиться адреса: 85612, Донецька обл., Мар`їнський район, місто Курахове, вул. Енергетиків, буд. 34 (внесення змін 15.04.2019р.).

Ухвалою господарського суду м.Києва від 19.04.2019р. по справі №910/4013/19 вищевказану позовну заяву передано за підсудністю до господарського суду Донецької області.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 21.05.2019р. відкрите провадження у справі №910/4013/19, призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження, підготовче судове засідання призначено на 19.06.2019р. об 11.15 год.

28.05.2019р. від позивача на адресу суду надійшло клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Ухвалою суду від 30.05.2019р. у задоволенні заяви Торгово-промислової палати України, м.Київ про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції відмовлено.

14.06.2019р. до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, згідно резолютивної частини якого також заявлене клопотання про поновлення строку на подання відзиву у справі.

У підготовче судове засідання 19.06.2019р. представники сторін не з`явилися.

Ухвалою від 19.06.2019р. підготовче судове засідання відкладено на 17.07.2019 року об 11:10 год.

21.06.2019р. позивачем надано відповідь на відзив та відповідні первісні документи щодо нарахування спірної суми.

У підготовче судове засідання 17.07.2019р. представники сторін не з`явились.

Ухвалою від 17.07.2019р. закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті на 06.08.2019 року о 12:20 год.

23.07.2019р. від позивача на адресу суду надійшло клопотання від 19.07.2019р. №378/19-аб про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Ухвалою суду від 25.07.2019р. у задоволенні заяви Торгово-промислової палати України, м.Київ про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції відмовлено.

В судове засідання 06.08.2019р. представники сторін не з`явились.

Ухвалою суду від 06.08.2019р. оголошено перерву в судовому засіданні до 16.08.2019р. об 11:00 год.

13.08.2019р. на електрону адресу суду від позивача надійшли письмові пояснення №434/19-аб від 12.08.2019р. щодо нарахування заявленої до стягнення суми.

В засідання суду 16.08.2019р. сторони не з`явилися.

6. Встановлені судом та неоспорені сторонами обставини справи:

09.08.2000р. між Акціонерною енергопостачальною компанією «Київенерго», яке змінило своє найменування та на даний час є Акціонерним товариством «Київенерго» (відповідач, енергопостачальна організація) та Торгово-промисловою палатою України (позивач, абонент) було підписано договір №33-0149-9 на постачання теплової енергії у гарячій воді, предметом якого є постачання, користування та своєчасна сплата в повному обсязі спожитої теплової енергії у гарячій воді, на умовах, передбачених цим договором.

Згідно розділу 2.2 договору енергопостачальна організація зобов`язується постачати теплову енергію у вигляді гарячої води для потреби: опалення та вентиляцію - в період опалювального сезону; гарячого водопостачання протягом року; в кількості та обсягах згідно з додатком №1 до договору (п.2.2.1 договору); підтримувати середньодобову температуру теплоносія в подавальному трубопроводі на тепловому вводі будівлі згідно з температурним графіком, затвердженим Київською міською державною адміністрацією (додатком №2), крім випадків, зазначених у п. 3.1.7 договору (п.2.2.2 договору); при зміні тарифів (додаток №3 до договору) повідомляти абонента у п`ятиденний термін з моменту отримання Розпорядження держадміністрації м.Києва про їх змінення (п.2.2.3 договору); своєчасно письмово сповіщати абонента про зміни власних юридичних реквізитів (найменування організації, розрахункового рахунку тощо), та при необхідності переукладати договір на постачання теплової енергії у гарячій воді (п.2.2.4 договору).

Згідно з п.п.2.3.1, 2.3.2 договору абонент зобов`язується додержуватися кількості споживання теплової енергії по кожному параметру в обсягах, які визначені у додатку №1 до договору, не допускаючи їх перевищення, та своєчасно сплачувати вартість спожитої теплової енергії; виконувати умови та порядок оплати в обсягах і в терміни, які передбачені в додатку №4 до договору.

Цей договір набуває чинності з дня його підписання, та діє до 31.12.2000року (п.8.1 договору).

Пунктом 8.2 договору сторонами передбачено, що договір припиняє дію в випадках: закінчення строку, на який він був укладений; взаємної згоди сторін про його припинення; прийняття рішення Арбітражним судом; передбачених п.6.4.1 договору; ліквідації сторін.

У п.8.4 договору сторонами встановлено, що договір вважається пролонгований на кожний наступний рік, якщо за місяць до закінчення строку його дії про його припинення не буде письмово заявлено однією із сторін.

01.11.2002р. в п.2 додатку №1 до договору №33-0149-9 від 09.08.2000р. сторонами встановлено, що орієнтована вартість теплової енергії, відпущеної абоненту за поточний рік, відповідно до тарифів діючих на момент укладення договору, становить 82573,31 грн., ПДВ 16514,66 грн., всього 99087,97 грн.

Додатком №4 до договору №33-0149-9 від 09.08.2000р. сторонами погоджено порядок розрахунків за теплову енергію, яким передбачено, що абонент до початку розрахункового періоду (місяця) сплачує енергопостачальній організації вартість, заявленої у договорі кількості теплової енергії на розрахунковий період з урахуванням сальдо розрахунків на початок місяця, або ж оформлює договір про заставу майна, згідно Закону України «Про заставу», як засіб гарантії спожитої теплової енергії (п.2 додатку №4); абонент щомісяця з 12 по 15 число самостійно отримує в районному відділі теплозбуту №1 табуляграму фактичного споживання теплової енергії за попередній період, акт звірки на початок розрахункового періоду (один примірник оформленого акту звірки абонент повертає в РВТ) (п.5 додатку №4).

Відповідна інформація про сальдо розрахунків, споживання теплової енергії та надходження на розрахунковий рахунок коштів відображається в акті звіряння розрахунків за теплову енергію між сторонами.

Позивачем до матеріалів справи долучено акти звіряння розрахунків за теплову енергію за договором №330149 від 09.08.2000р. між сторонами станом на 01.02.2016р., 01.03.2016р., 01.04.2016р., 01.05.2016р., 01.06.2016р., 01.07.2016р., 01.08.2016р., 01.09.2016р., 01.10.2016р.. 01.11.2016р., 01.12.2016р. (річна інвентаризація дебіторської та кредиторської заборгованості за теплову енергію), 01.12.2016р. (річна інвентаризація дебіторської та кредиторської заборгованості за теплову енергію), 01.12.2016р. (річна інвентаризація дебіторської та кредиторської заборгованості за теплову енергію), 01.03.2017р., 01.04.2017р., 01.05.2017р., 01.06.2017р., 01.07.2017р., 01.08.2017р., 01.08.2017р. (річна інвентаризація дебіторської та кредиторської заборгованості за теплову енергію), 01.10.2017р., 01.11.2017р., 01.12.2017р., 01.12.2017р. (річна інвентаризація дебіторської та кредиторської заборгованості за теплову енергію), 01.02.2018р., 01.03.2018р., 01.04.2018р., 01.05.2018р., 01.06.2018р.

Так, відповідно до акту звіряння розрахунків за теплову енергію від 31.01.2016р. сальдо розрахунків за теплову енергію з урахуванням ПДВ в грн. на 2016р. становило за даними ПАТ «Київенерго»: дебет - 0,00 грн., кредит - 268532,21 грн., за даними споживача: дебет - 268532,21 грн., кредит - 0,00 грн.

Вказаний акт звірки підписаний сторонами без будь-яких зауважень або заперечень, відповідачем, відомості, зазначені у акті не заперечуються та не спростовані.

Отже, станом на 01.01.2016р. у позивача була переплата за договором №330149 від 09.08.2000р. в сумі 268532,21 грн.

При цьому, як вбачається з матеріалів справи, позивачем, на виконання умов договору, з метою отримання теплової енергії, було перераховано на рахунок відповідача передплату за період з 22.01.2016р. по 16.03.2018р. в загальному розмірі 2905306,14 грн., що підтверджується копіями наданих позивачем платіжних доручень: №177 від 22.01.2016р. на суму 220000,00 грн., №426 від 11.02.2016р. на суму 18608,02 грн., №616 від 24.02.2016р. на суму 210000,00 грн., №1060 від 29.03.2016р. на суму 50000,00 грн., №3411 від 06.10.2016р. на суму 40000,00 грн., №3906 від 14.11.2016р. на суму 170007,44 грн., №4046 від 28.11.2016р. на суму 190000,00 грн., №4407 від 21.12.2016р. на суму 200000,00 грн., №63 від 12.01.2017р. на суму 41414,38 грн., №198 від 26.01.2017р. на суму 255911,71 грн., №533 від 23.02.2017р. на суму 200000,00 грн., №534 від 24.02.2017р. на суму 57277,09 грн., №748 від 14.03.2017р. на суму 20057,93 грн., №1463 від 11.05.2017р. на суму 36203,28 грн., №3112 віл 20.09.2017р. на суму 110496,24 грн., №3524 від 20.10.2017р. на суму 120000,00 грн., №3958 від 23.11.2017р. на суму 120000,00 грн., №4160 від 11.12.2017р. на суму 28622,67 грн., №4199 від 13.12.2017р. на суму 220000,00 грн., №217 від 25.01.2018р. на суму 215244,08 грн., №404 від 13.02.2018р. на суму 511,62 грн., №483 від 19.02.2018р. на суму 250000,00 грн., №666 від 13.03.2018р. на суму 30951,68 грн., №742 від 16.03.2018р. на суму 100000,00 грн.

На підтвердження обсягу та вартості спожитої теплової енергії за період з січня 2016р. по квітень 2018р. позивачем додано до матеріалів справи акти приймання-передання товарної продукції: №1/2016-330149 від 31.01.2016р. за січень 2016р. на суму 254996,33 грн., №2/2016-330149 від 29.02.2016р. за лютий 2016р. на суму 205249,37 грн., №3/2016-330149 від 31.03.2016р. на суму 160199,10 грн., №4/2016-330149 від 30.04.2016р. за квітень 2016р. на суму 59670,34 грн., №5/2016-330149 від 31.05.2016р. на суму 10676,16 грн., №6/2016-330149 від 30.06.2016р. за червень 2016р. на суму 4725,85 грн., №7/2016-330149 від 31.07.2016р. за липень 2016р. на суму 6869,92 грн., №8/2016-330149 від 31.08.2016р. за серпень 2016р. на суму 6810,60 грн., №9/2016-330149 від 30.09.2016р. за вересень 2016р. на суму 7800,55 грн., №10/2016-330149 від 31.10.2016р. за жовтень 2016р. на суму 66166,67 грн., №11/2016-330149 від 30.11.2016р. за листопад 2016р. на суму 160673,26 грн., №12/2016-330149 від 31.12.2016р. за грудень 2016р. на суму 194386,09 грн., №1/2017-330149 від 31.01.2017р. за січень 2017р. на суму 250949,50 грн., №2/2017-330149 від 28.02.2017р. за лютий 2017р. на суму 263008,90 грн., 3/2017-330149 від 31.03.2017р. за березень 2017р. на суму 169129,06 грн., №4/2017-330149 від 30.04.2017р. за квітень 2017р. на суму 49940,62 грн., 35/2017-330149 від 31.05.2017р. за травень 2017р. на суму 11128,88 грн., №6/2017-330149 від 30.06.2017р. за червень 2017р. на суму 11112,60 грн., №7/2017-330149 від 31.07.2017р. за липень 2017р. на суму 3591,13 грн., №8/2017-330149 від 31.08.2017р. за серпень 2017р. на суму 9585,55 грн., №9/2017-330149 від 30.09.2017р. за вересень 2017р. на суму 22207,91 грн., №10/2017-330149 від 31.10.2017р. за жовтень 2017р. на суму 13121,06 грн., №11/2017-330149 від 30.11.2017р. за листопад 2017р. на суму 120474,98 грн., 312/2017-330149 від 31.12.2017р. за грудень 2017р. на суму 206405,14 грн., №1/2018-330149 від 31.01.2018р. за січень 2018р. на суму 231934,88 грн.. №2/2018-330149 від 28.02.2018р. за лютий 2018р. на суму 280951,68 грн., №3/2018-330149 від 31.03.2018р.за березень 2018р. на суму 235758,23 грн., 4/2018-330149 від 30.04.2018р. за квітень 2018р. на суму 75234,18 грн., №5/2018-330149 від 31.05.2018р. за травень 2018р. на суму 2353,01 грн., всього на суму 3095111,55 грн.

Розпорядженням Київської міської державної адміністрації від 27.12.2017р. № 1693 «Про деякі питання припинення Угоди щодо реалізації проекту управління та реформування енергетичного комплексу м. Києва від 27 вересня 2001 року, укладеної між Київською міською державною адміністрацією та акціонерною енергопостачальною компанією «Київенерго», Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» визначено підприємством, за яким буде закріплено на праві господарського відання майно комунальної власності територіальної громади міста Києва, що буде повернуто з володіння та користування ПАТ «КИЇВЕНЕРГО» після припинення Угоди щодо реалізації проекту управління та реформування енергетичного комплексу м. Києва від 27 вересня 2001 року, укладеної між Київською міською державною адміністрацією та акціонерною енергопостачальною компанією «Київенерго».

Рішенням Київської міської ради від 24.04.2018р. №517/4581 для забезпечення неперервності технологічного процесу виробництва, транспортування та постачання теплової енергії споживачам міста Києва та недопущення виникнення позаштатних ситуацій під час опалювального сезону 2018/2019 років вирішено продовжити дію Угоди щодо реалізації проекту управління та реформування енергетичного комплексу м. Києва від 27.09.2001, укладеної між Київською міською державною адміністрацією та акціонерною енергопостачальною компанією «Київенерго» на підставі рішень Київської міської ради від 21.12.2000 № 128/1105, від 21.12.2000 № 129/1106, від 21.12.2000 № 131/1108 (зі змінами, внесеними додатковими угодами від 25.11.2002, від 28.09.2006, від 29.12.2006, від 30.04.2007, від 07.11.2013, від 30.11.2016, від 19.12.2017 відповідно до рішень Київської міської ради від 28.09.2006 № 31/88, від 28.09.2006 № 102/159, від 26.04.2007 № 474/1135, від 23.10.2013 № 274/9762, від 28.07.2016 № 854/854, від 20.06.2017 № 439/2661, розпорядження Київської міської державної адміністрації від 29.12.2006 № 1868) (далі - угода), щодо:

- користування майном ТЕЦ № 5 та ТЕЦ № 6, електроенергетичним майном, необхідним для передачі та постачання електричної енергії, майном сміттєспалювального заводу, розташованого на вул. Колекторній, 44 у Дарницькому районі м. Києва (завод «Енергія»), що є комунальною власністю територіальної громади міста Києва та відповідно до Угоди перебуває у володінні та користуванні ПАТ «Київенерго», до 31 липня 2018 року включно (п.1.1 угоди);

- користування іншим майном комунальної власності територіальної громади міста Києва, що відповідно до Угоди перебуває у володінні та користуванні ПАТ «Київенерго», крім майна, зазначеного у підпункті 1.1 пункту 1 цього рішення, до 30 квітня 2018 року включно (п.1.2 угоди).

22.05.2018р. у зв`язку з припиненням 30.04.2018р. дії Угоди щодо реалізації проекту управління та реформування енергетичного комплексу м. Києва від 27.09.2001р. та керуючись ст.652 Цивільного кодексу України сторони уклали додаткову угоду про розірвання договору від 09.08.2000р. №33-0149-9.

У п.1 вказаної додаткової угоди сторони дійшли згоди розірвати з 30.04.2018р. договір від 09.08.2000р. №33-0149-9, у зв`язку з чим з вказаної дати припиняються зобов`язання енергопостачальної організації перед абонентом щодо здійснення постачання теплової енергії, а грошові зобов`язання абонента, що виникли за договором та залишилися невиконаними на дату підписання цієї угоди, підлягають виконанню до 25.05.2018р.

Також, 31.05.2018р. між сторонами складено акт звіряння розрахунків за теплову енергію по договору від 09.08.2000р. №330149. За змістом вказаного акту, за твердженням позивача, станом на 01.06.2018р. існує переплата позивача на користь відповідача за теплову енергію з урахуванням ПДВ в сумі 81079,91 грн. Одночасно, за колонкою відповідача у акті звірки така переплата дорівнює 78726,90 грн. При цьому, споживання теплової енергії у травні 2018р. дорівнює 2353,01 грн.

Листом №1656/10.0.7.2 від 25.05.2018р. позивач звернувся до відповідача з вимогою про повернення переплати, яка була перерахована за теплову енергію за договором №330149 в сумі 81079,91 грн. На вказаному листі міститься відмітка - отримано бухгалтером ОСОБА_1 .

Листом №2795/10.1.2 від 02.19.2018р. позивач звернувся до відповідача, в якому просив повернути переплату, яка була перерахована за теплову енергію за договором №330149 в сумі 81079,91 грн. згідно акту звіряння розрахунків від 31.05.2018р. Вказаний лист був отриманий представником відповідача 04.10.2018р., про що свідчить відмітка на зворотньому поштовому повідомленні.

Крім того, позивач звертався до відповідача з претензією №1 від 17.01.2019р. про повернення коштів за договором №33-0149-9 на постачання теплової енергії у гарячій воді від 09.08.2000р. В підтвердження її відправлення позивачем надано опис вкладення та поштове повідомлення. Зазначена претензія була отримана представником відповідачем 22.01.2019р., про що свідчить відмітка на зворотньому поштовому повідомленні.

Оскільки, договір на постачання теплової енергії у гарячій воді №33-0149-9 від 09.08.2000р. розірвано, а перераховані позивачем грошові кошти в якості переплати за постачання теплової енергії в гарячій воді в сумі 78726,90 грн. не повернуті, останній звернувся до суду з відповідним позовом.

5. Оцінка суду і визначені відповідно до встановлених обставин правовідносини:

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання згідно із ст.ст.11, 509 Цивільного кодексу України, ст.174 Господарського кодексу України виникають, зокрема, з договору та інших правочинів.

Статтею 714 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору постачання енергетичними та іншими ресурсами.

Згідно ст.275 Господарського кодексу України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газопостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо).

Дослідивши зміст укладеного договору №33-0149-9 на постачання теплової енергії у гарячій воді від 09.08.2000р. суд дійшов до висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором про надання житлово-комунальних послуг.

Судом за наявними у справі первісними документами та актами звірок взаємних розрахунків встановлено факт того, що загальна сума, що була перерахована позивачем в якості оплати теплової енергії за договором №33-0149-9 від 09.08.2000р. станом на 01.05.2018р. становила - 81079,91 грн. Водночас за 05.2018р. відповідачем було поставлено теплову енергію на загальну суму 2353,01 грн. Отже, сума здійсненої позивачем переплати за теплову енергію за договором №33-0149-9 від 09.08.2000р. на постачання теплової енергії у гарячій воді становить в суму 78726,90 грн.

Факт переплати позивачем на користь відповідача за договором №33-0149-9 на постачання теплової енергії у гарячій воді від 09.08.2000р. в сумі 78726,90 грн. підтверджується також актом звіряння розрахунків за теплову енергію від 31.05.2018р.

При цьому, суд враховує, що відповідно до вимог чинного законодавства акт звірки розрахунків у сфері бухгалтерського обліку та звітності не є зведеним обліковим документом, а є лише технічним (фіксуючим) документом. Акт відображає стан заборгованості та в окремих випадка - рух коштів у бухгалтерському обліку підприємства та має інформаційний характер, тобто має статус документа, який підтверджує ведення бухгалтерського обліку спірних господарських операцій обома сторонами спірних правовідносин. Сам по собі акт звірки розрахунків не є належним доказом факту здійснення будь-яких господарських операцій: поставки, надання послуг, оскільки не є первинним бухгалтерським документом.

Разом з цим, акт звірки може вважатися доказом у справі в підтвердження певних обставин, зокрема в підтвердження наявності заборгованості суб`єкта господарювання, її розміру, визнання боржником такої заборгованості тощо. Підписання акту звірки, у якому зазначено розмір заборгованості, уповноваженою особою боржника, та підтвердження наявності такого боргу первинними документами свідчить про визнання боржником такого боргу.

Аналогічна позиція викладена у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 06.03.2019р. у справі №910/1389/18.

Оскільки акт звіряння розрахунків за теплову енергію від 31.05.2018р. підписано та скріплено печатками сторін, вказане свідчить про визнання відповідачем суми передоплати в розмірі 78726,90 грн.

За загальним правилом зобов`язання припиняється на підставах, встановлених договором або законом (ст.598 Цивільного кодексу України, ст.202 Господарського кодексу України). Ці підстави наведено у ст.ст.599-601, 604-609 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч.ч.2, 3 ст.653 Цивільного кодексу України у разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються. У разі зміни або розірвання договору зобов`язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни.

Судом встановлено, що додатковою угодою від 22.05.2018р. договір від 09.08.2000р. №330149 розірваний сторонами з 30.04.2018р. Сторонами погоджено, що з вказаної дати - 30.04.2018р. припиняються зобов`язання енергопостачальної компанії перед абонентом щодо здійснення постачання теплової енергії, а грошові зобов`язання абонента, що виникли за договором та залишаться невиконаними на дату підписання цієї угоди, підлягають виконанню до 25.05.2018р.

Відповідно до ст.202 Господарського кодексу України господарське зобов`язання також припиняється, зокрема, через неможливість виконання та в інших випадках, передбачених цим Кодексом або іншими законами.

Закон не визначає поняття неможливість виконання зобов`язання. Під цим слід розуміти неможливість для боржника через різні причини здійснити передбачені зобов`язанням дії, спрямовані на його виконання. Розрізняють випадкову і винну неможливість виконання. За випадковою неможливістю виконання зобов`язання припиняється, і боржник не несе відповідальності за його невиконання. Вже здійснене виконання у взаємному зобов`язанні зберігає силу за умови, що сторона, яка його виконала, отримала від іншого контрагента зустрічне задоволення, а те виконання, за яке вона зустрічного задоволення не отримала, їй повертається.

За винною неможливістю виконання зобов`язання не припиняється, а лише змінюється, оскільки для винної сторони обов`язок виконання трансформується в обов`язок відшкодувати завдані контрагентові збитки, сплатити неустойку тощо. Неможливість виконання може поширюватися на все зобов`язання або на окрему його частину. Вона може бути як постійною, так і тимчасовою. За постійної неможливості виконання зобов`язання припиняється, оскільки мета його недосяжна. Неможливість виконання зумовлена певними об`єктивними обставинами, через які боржник не може здійснити виконання. Але у всіх випадках неможливість виконання зобов`язання може бути підставою його припинення.

Як вбачається, відповідач був обізнаний з рішеннями Київської міської ради про строк дії Угоди щодо реалізації проекту управління та реформування енергетичного комплексу м.Києва від 27.09.2001р. до 26.04.2018р., її припинення з 27.04.2018р., наявності права користування іншим майном комунальної власності територіальної громади міста Києва, що відповідно до Угоди перебуває у володінні та користуванні ПАТ Київенерго, до 30 квітня 2018 року включно та неможливість виконання своїх обов`язків перед позивачем з цього строку, а тому, діючи добросовісно, повинен був повідомити позивача про неможливість виконання свого зобов`язання за договором та повернути зайво отримані від позивача кошти в сумі 78726,90 грн.

Вказане свідчить про винну неможливість виконання відповідачем свого зобов`язання за укладеним договором, що має наслідком трансформацію зобов`язання відповідача за вказаним договором, а саме припинення зобов`язання з поставки теплової енергії та виникнення зобов`язання з повернення виконаного позивачем зобов`язанням зі сплати коштів в сумі 78726,90 грн.

За приписами частини 1 статті 670 Цивільного кодексу України, якщо продавець передав покупцеві меншу кількість товару, ніж це встановлено договором купівлі-продажу, покупець має право вимагати передання кількості товару, якої не вистачає, або відмовитися від переданого товару та його оплати, а якщо він оплачений, - вимагати повернення сплаченої за нього грошової суми.

Частиною 2 статті 693 Цивільного кодексу України визначено, що якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Зі змісту зазначеної норми права вбачається, що умовою її застосування є неналежне виконання продавцем свого зобов`язання зі своєчасного передання товару покупцю. А у разі настання такої умови покупець має право діяти альтернативно: або вимагати передання оплаченого товару від продавця, або вимагати повернення суми попередньої оплати.

Водночас, суд зазначає, що у даному випадку між сторонами припинили існувати договірні відносини у зв`язку з тим, що відповідач з 01.05.2018р. втратив підстави виступати стороною в договорі №330149 на постачання теплової енергії у гарячій воді від 09.08.2000р., а відтак, до вказаних правовідносин мають бути застосовані правові норми, визначені главою 83 ЦК України, яка встановлює загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави.

За положеннями до ст.1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Положення цієї глави застосовуються також до вимог про:

- повернення виконаного за недійсним правочином;

- витребування майна власником із чужого незаконного володіння;

- повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні;

- відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Як вбачається з зазначеної норми, цей вид позадоговірних зобов`язань породжують такі юридичні факти: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо такі відпали.

Суд зазначає, що норми розділу 83 Цивільного кодексу України (Набуття, збереження майна без достатньої правової підстави) є загальними нормами, що регулюють зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави, що можуть слугувати засобом регулювання правовідносин за відсутності спеціальних норм.

При цьому, відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 24 вересня 2014 року у справі №6-122цс14, відповідно до змісту ст.1212 Цивільного кодексу України зазначена норма закону застосовується лише в тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуто з допомогою інших, спеціальних способів захисту. Зокрема, у разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень частини першої статті 1212 Цивільного кодексу України, у тому числі й щодо зобов`язання повернути майно потерпілому.

Разом з тим, оскільки між сторонами у справі було укладено договір, на підставі якого позивачем було сплачено кошти, що позивач просить стягнути, однак зобов`язання за цим договором припинилось у зв`язку з неможливістю виконання та його розірванням за згодою сторін, в тому числі зобов`язання відповідача щодо надання послуг з постачання теплової енергії у гарячій воді, за яким відповідачем було набуто грошові кошти, зокрема, у надмірному розмірі 78726,90 грн., суд доходить висновку, що у зв`язку з припиненням зобов`язання за таким договором, правова підстава набуття відповідачем коштів від позивача відпала, а отже майно - грошові кошти - є таким, що збережене відповідачем без достатньої правової підстави.

З огляду на наведене, за відсутності спеціальних норм, які регулюють порядок повернення грошових коштів за договором про надання послуг, правова підстава набуття яких відпала, позивач вправі вимагати повернення йому безпідставно збережених відповідачем грошових коштів за ст.1212 Цивільного кодексу України, зокрема, у заявленій ним сумі 78726,90 грн.

Підсумовуючи викладені вище обставини суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача грошових коштів в сумі 78726,90 грн., які набули ознак таких, що перевищують суму грошових коштів за отримані послуги за договором (переплата), підлягає задоволенню, враховуючи те, що сплата даних коштів є виконанням позивачем грошового зобов`язання за укладеним між сторонами спору договором, надавати послуги за яким відповідача позбавлено права з 01.05.2018р., відтак підстава, на якій вказані кошти були набуті відповідачем згодом відпала, як наслідок вказана сума підлягає поверненню позивачеві.

Крім того, позивачем на підставі ст.625 Цивільного кодексу України нараховано та пред`явлено до стягнення з відповідача три проценти річних за період з 01.06.2018р. по 21.03.2019р. в сумі 1902,39 грн. та інфляцію в сумі 5326,15 грн. за період червня 2018р. по лютий 2019р.

Виходячи з вимог частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

В силу приписів статей 524, 533-535, 625 Цивільного кодексу України грошовим є зобов`язання, яке виражається в грошових одиницях України (грошовому еквіваленті в іноземній валюті), тобто будь-яке зобов`язання зі сплати коштів.

Таким чином, грошовим зобов`язанням є таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана сплатити гроші на користь другої сторони (кредитора), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Статтю 625 Цивільного кодексу України розміщено у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 Цивільного кодексу України. Отже, положення розділу І книги 5 Цивільного кодексу України поширюються як на договірні (підрозділ 1 розділу ІІІ книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу ІІІ книги 5 ЦК України).

Таким чином, дія статті 625 Цивільного кодексу України поширюється на всі види грошових зобов`язань незалежно від підстав їх виникнення (договір чи делікт), у тому числі й на позадоговірне грошове зобов`язання, що виникло на підставі статті 1212 ЦК України. Тому у разі прострочення виконання зобов`язання, зокрема щодо повернення безпідставно одержаних чи збережених грошей, нараховуються 3 % річних та інфляційні нарахування від простроченої суми відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України.

Аналогічну правову позицію викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2018 у справі № 910/10156/17, від 16.05.2018 у справі № 14-16цс18.

При цьому, суд не приймає доводи відповідача, що прострочення виконання грошового зобов`язання у даному випадку повинно рахуватися з 17.01.2019р. (дати претензії позивача), адже, відповідачу достеменно було відомо, що з 01.05.2018р. у зв`язку з припиненням 30.04.2018р. дії Угоди щодо реалізації проекту управління та реформування енергетичного комплексу м. Києва від 27.09.2001р. останній позбавлений права надати послуги, внаслідок чого спірні кошти мають бути повернуті позивачу.

Перевіривши розрахунок трьох процентів річних та інфляції, суд визнає його арифметично вірним, таким, що відповідає законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи.

Водночас, судом прийнято до уваги те, що відповідно до п.58 рішення ЄСПЛ Справа «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04) від 10.02.2010р. у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303-А, п.29).

Як наслідок, решту аргументів відповідача суд визнає такими, що не мають суттєвого впливу на прийняття рішення у даній справі та не спростовують правильних висновків суду про задоволення позову.

За таких обставин, виходячи з того, що позов повністю доведений позивачем та обґрунтований матеріалами справи, враховуючи, що заперечення відповідача проти позову є необґрунтованими, вимоги про стягнення з відповідача заборгованості в сумі 85955,44 грн., у тому числі основний борг в сумі 78726,90 грн., інфляція в сумі 5326,15 грн., три проценти річних в сумі 1902,39 грн. підлягають задоволенню.

Судовий збір підлягає віднесенню на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.13, 74, 76, 120, 129, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Торгово-промислової палата України, м.Київ до Приватного акціонерного товариства «Київенерго», м.Київ, про стягнення 85955,44 грн., у тому числі основний борг в сумі 78726,90 грн., інфляція в сумі 5326,15 грн., три проценти річних в сумі 1902,39 грн., задовольнити повністю.

Стягнути з Акціонерного товариства «Київенерго» (85612, Донецька обл., Мар`їнський район, м. Курахове, вул. Енергетиків, буд. 34, ) на користь Торгово-промислової палата України (01601, вул. Велика Житомирська, 33, м. Київ, ; адреса для листування: 04071, вул. Хорива, 39-41, оф. 80, м. Київ) основний борг в сумі 78726,90 грн., інфляцію в сумі 5326,15 грн., три проценти річних в сумі 1902,39 грн., всього заборгованість в сумі 85955,44 грн., судовий збір в сумі 1921,00 грн.

Видати наказ після набрання рішенням суду законної сили.

В судовому засіданні 16.08.2019р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Повний текст рішення підписано 16.08.2019р.

Згідно із ст.241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга відповідно до ст.256 Господарського процесуального кодексу України на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга може бути подана учасниками справи до Східного апеляційного господарського суду через господарський суд Донецької області (п.17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України).

Суддя Г.В. Левшина