ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" серпня 2019 р.м. ХарківСправа № 922/1375/19

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Пономаренко Т.О.

при секретарі судового засідання Волевському Л.В.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Фізичної особи - підприємця Ніколаєнка Андрія Анатолійовича ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 )
до Фізичної особи - підприємця Крука Андрія Григоровича ( АДРЕСА_2 ; РНОКПП: НОМЕР_2 )
про стягнення вартості втраченого товару
за участю представників:

позивача - не з`явився;

відповідача - не з`явився.

ВСТАНОВИВ:

08 травня 2019 року Фізична особа-підприємець Ніколаєнко Андрій Анатолійович звернувся до Господарського суду Харківської області з позовною заявою до Фізичної особи-підприємця Крука Андрія Григоровича про стягнення вартості втраченого товару за договором про надання транспортно-експедиційних послуг від 20.11.2018 року у розмірі 294 997,00 грн., витрат, понесених на сплату судового збору за подачу позовної заяви у розмірі 4 424,95 грн., витрат на професійну правничу допомогу та витрат організаційно-технічного характеру адвоката у зв`язку з виконанням договору - 59 754,15 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що Фізичною особою-підприємцем Круком Андрієм Григоровичем було порушено умови договору від 20.11.2018 року та допущено втрату товару на загальну суму 294 997,00 грн. 12 грудня 2019 року на адресу відповідача було направлено претензію про відшкодування вартості втраченого товару. У зв`язку з тим, що відповідач не відшкодував розміру допущеної втрати товару, позивач звернувся до господарського суду Харківської області з позовною заявою.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 11 травня 2019 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Зазначено, що справу розглядати за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 05 червня 2019 року. Відповідачеві, згідно ст.165 ГПК України, встановлено строк 15 днів з дня вручення ухвали для подання відзиву на позов, також роз`яснено, що відповідно до ч.2 ст.178 ГПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. Позивачеві, згідно статті 166 ГПК України, встановлено строк 5 днів на подання до суду відповіді на відзив з дня його отримання, а відповідачу - строк 5 днів на подання заперечень на відповідь позивача на відзив, оформлених відповідно до ст.167 ГПК України.

27 травня 2019 року відповідач через канцелярію господарського суду Харківської області надав відзив на позовну заяву (вх. №12778 від 27 травня 2019 року), а 02 липня 2019 року - заперечення (вх. №15912 від 05 липня 2019 року), в яких просить суд у позові Фізичної особи-підприємця Ніколаєнка Андрія Анатолійовича відмовити з наступних підстав. Товарно-транспортна накладна серії АА12 № 7541 від 20.11.2018 року підписана тільки замовником (вантажовідправником) - Фізичною особою-підприємцем Ніколаєнком Андрієм Анатолійовичем. В графі «прийняв» зазначено « ОСОБА_4 », проте підпису водія товарно-транспортна накладна не містить. Підпис перевізника на ТТН також відсутній. В графі «Вантаж одержав» міститься підпис особи та запис «21.11.18 вантаж отримав, але візуально видно недостачу товару, про що додатково складено Акт недостачі товару». Проте не зазначено посаду та дані особи, яка вчинила підпис та запис про недостачу товару. Таким чином з товарно-транспортної накладної неможливо встановити, хто саме її підписав від імені вантажоодержувача, а отже встановити особу, яка прийняла товар та вчинила напис. Накладна № 423 від 20 листопада 2018 року також містить підпис тільки Фізичної особи-підприємця Ніколаєнка Андрія Анатолійовича . В графі «прийняв водій ОСОБА_4 » підпис відсутній. Акт про розбіжності б/н від 22 листопада 2018 року від імені вантажовідправника Фізичної особи-підприємця Ніколаєнка Андрія Анатолійовича підписано довіреною особою ОСОБА_7 та Сіліним Антоном Олександровичем . ФОП Сілін Антон Олександрович не є вантажоодержувачем, тому він не є уповноваженою особою для підписання Акту. Також, як зазначає відповідач, позивач не надав доказів повідомлення відповідача про необхідність складання Акту про розбіжності. Відповідач наголошує на тому, що оскільки на товарно-транспортній накладній відсутній підпис водія, у вантажовідправника і вантажоодержувача відсутнє право на пред`явлення претензій до перевізника. А фотоматеріали, надані позивачем, не дають змоги однозначно ідентифікувати вантаж, автомобіль та осіб зображених на фото.

Також 24 червня 2019 року через канцелярію господарського суду Харківської області надійшло клопотання (вх.№15303) про розподіл витрат на професійну правничу допомогу від представника відповідача Артюх Ю.В. разом з Договором про надання правової допомоги з додатковою угодою, ордером та довідкою від 05.06.2019, в якому просить суд покласти витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5 000,00 грн на позивача.

Протокольною ухвалою господарського суду Харківської області від 05 червня 2019 року підготовче засідання відкладено на 26 червня 2019 року об 10 годині 30 хвилин.

Протокольною ухвалою господарського суду Харківської області від 26 червня 2019 року підготовче засідання відкладено на 03" липня 2019 року об 11 годині 00 хвилин.

25.06.2019 представником позивача у справі на офіційну електронну скриньку господарського суду Харківської області надійшла відповідь на відзив за вх.№2054 без зазначених у відповіді на відзив додатках. 26.06.2019 року після судового засідання за вх. № 15543 через канцелярію господарського суду Харківської області надійшла відповідь на відзив з додатками, а саме: копія ордеру серії ДН №000059 та копія договору про надання правової допомоги від 10.12.2018, копія Акту про відшкодування витрат адвоката організаційно-технічного характеру, понесених у зв`язку з виконанням договору, від 11.04.2019, копія Акту наданих послуг від 08.04.2019, копія Акту узгодження розрахунку вартості послуг віл 10.12.2018, копія довіреності від 01.11.2018, копія паспорта громадянина ОСОБА_7 , Виписка з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ФОП ОСОБА_7 , копія листа Кропивницького відділу поліції Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області від 18.01.2019 №726/11719, копія Постанови про проведення процесуальних дій на іншій території від 18.01.2019, копія заяви ОСОБА_9 від 29.11.2018, копія заяви про ознайомлення з матеріалами кримінального провадження від 12.03.2019, копія пояснення ОСОБА_4 від 21.02.2019, копія пояснення ОСОБА_10 від 21.02.2019 та 21.01.2019, копія трудового договору між працівником і фізичною особою, яка використовує найману працю від 29.10.2015 між Круком А.Г. та ОСОБА_4 , копія паспорта Крука А.Г. , Виписка з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ФОП Крука А.Г. , копія Договору найму транспортних засобів від 18.01.2018, копія Договору зберігання від 15.11.2018, копія додатку №1 до договору зберігання від 15.11.2018, копія Акту прийому-передачі майна згідно договору зберігання від 15.11.2018, а також докази направлення відповідачу. Суд, розглянувши 03.07.2019 відповідь на відзив, надану представником позивача у справі, залишив відповідь на відзив без розгляду у зв`язку з пропуском строку на її подання.

В підготовчому судовому засіданні 03 липня 2019 року без виходу до нарадчої кімнати судом було постановлено ухвалу із занесенням її до протоколу судового засідання про закриття підготовчого засідання та призначення справи до судового розгляду по суті на 10 липня 2019 року об 11 годині 00 хвилин.

Протокольними ухвалами господарського суду Харківської області від 10 липня 2019 року та 22 липня 2019 року в судовому засіданні було оголошено перерву на підставі статті 216 ГПК України до 22 липня 2019 року та 12 серпня 2019 року відповідно.

12 серпня 2019 року представник позивача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, на офіційну електронну скриньку господарського суду Харківської області від позивача надійшла заява про розгляд справи за відсутності його довірителя та його безпосередньої участі (вх.№2365 від 12.08.2019 року). Також просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання 12 серпня 2019 року не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причину неявки суд не повідомив.

Таким чином, всім учасникам справи надано можливість для висловлення своєї правової позиції по суті позовних вимог та судом дотримано під час розгляду справи, обумовлені чинним Господарським процесуальним кодексом України процесуальні строки для звернення із заявами по суті справи та іншими заявами з процесуальних питань.

Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно перевіривши матеріали справи та надані учасниками судового процесу докази, заслухавши промови представників сторін у судових дебатах, суд встановив наступне.

20 листопада 2018 року між Фізичною особою-підприємцем Ніколаєнком Андрієм Анатолійовичем (Замовник) та Фізичною особою-підприємцем Круком Андрієм Григоровичем (Перевізник) був укладений договір-заявка на перевезення вантажу (про надання транспортно-експедиційних послуг) за маршрутом: місто Кропивницький - місто Дніпро (а.с.19, т.1).

У пункті 4.1 Договору зазначено, що водієм транспортного засобу ДАФ, державний № НОМЕР_3 , НОМЕР_4 , є ОСОБА_4 .

Підпунктом 1 пункту 6.1 Договору передбачено, що водій зобов`язаний контролювати завантаження та розвантаження. Перевізник несе повну матеріальну відповідальність за вантаж з моменту отримання вантажу до моменту здачі вантажу вантажоодержувачем.

Відповідно до накладної № 423 від 20 листопада 2018 року позивачем здано для перевезення 55 найменувань товару у кількості 4691 одиниць (а.с.20-22, т.1), про що також оформлено товарно-транспортну накладну АА12 № 7541 від 20 листопада 2018 року (а.с.23, т.1).

Як зазначає позивач, по прибуттю у місто Дніпро 21.11.2018 під час відкриття водієм борту транспортного засобу візуально було встановлено відсутність частини вантажу, про що зроблено відповідний запис до Товарно-транспортної накладної АА12 № 7541 від 20 листопада 2018 року та запропоновано представнику Перевізника - водію ОСОБА_4 бути присутнім під час проведення інвентаризації доставленого вантажу 22.11.2018 о 9:00 годині у зв`язку з нічним часом прибуття товару.

До часу проведення інвентаризації вантаж було поміщено до ізольованого приміщення, яке було опечатано представниками комісії Замовника та незаінтересованих осіб.

22 листопада 2018 року на замовлення Фізичної особи-підприємця Ніколаєнка Андрія Анатолійовича, в особі представника ОСОБА_7 , перевізника Фізичної особи-підприємця Крука Андрія Григоровича, в особі водія- експедитора, з другої сторони, у присутності Фізичної особи-підприємця Сіліна Антона Олександровича та ОСОБА_13 складено Акт про недостачу вантажу.

Відповідно до даного Акту сума встановленої недостачі складає 294 997,00 грн.

Акт про недостачу вантажу від 22 листопада 2018 року підписаний замовником, Фізичною особою-підприємцем Сіліним Антоном Олександровичем та ОСОБА_13 . Як зазначено в графі «перевізник» ОСОБА_4 відмовився від підпису у зв`язку з незгодою фіксації факту недостачі з причини цілісності пломб та запірних пристроїв на причепі (а.с.24-25, т.1).

Разом з тим, 22 листопада 2018 року був складений Акт про розбіжності за фотоматеріалами, в якому зазначено, що недостача 28 тюків/місць в безпосередній близькості від задніх дверей причепа, що зафіксовано завдяки відеозйомці під час розвантаження автомобіля: DAF АХ6946СІ та причепу НОМЕР_4 .

Даний Акт підписано ФОП Сіліним А.О. , довіреною особою ОСОБА_7 та незацікавленою особою, залученою для засвідчення обліку ОСОБА_13 .

Також в Акті про розбіжності від 22 листопада 2018 року зазначено, що водій ОСОБА_4 відмовився від підпису у зв`язку з незгодою фіксації фактів недостачі (а.с. 26-32, т.1).

12 грудня 2018 року позивачем було направлено на адресу відповідача претензію про відшкодування вартості втраченого товару у розмірі 294 997,00 грн. разом з поштовим повідомленням (а.с.33-35, т.1).

Зазначена претензія про відшкодування вартості втраченого товару повернулась на адресу позивача в зв`язку з закінченням встановленого строку зберігання (а.с. 34, т.1).

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам справи, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також з дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Зазначена норма кореспондується з вимогами ст. 144 Господарського кодексу України (далі - ГК України) щодо підстав виникнення майнових прав та обов`язків суб`єктів господарювання.

Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 909 ЦК України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).

Відповідно до статті 924 ЦК України перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу, пошти з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти сталися внаслідок обставин, яким перевізник не міг запобігти та усунення яких від нього не залежало. Перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

Згідно з частинами першою, третьою статті 314 ГК України перевізник несе відповідальність за втрату, нестачу та пошкодження прийнятого до перевезення вантажу, якщо не доведе, що втрата, нестача або пошкодження сталися не з його вини. За шкоду, заподіяну при перевезенні вантажу, перевізник відповідає: у разі втрати або нестачі вантажу - в розмірі вартості вантажу, який втрачено або якого не вистачає; у разі пошкодження вантажу - в розмірі суми, на яку зменшилася його вартість; у разі втрати вантажу, зданого до перевезення з оголошенням його цінності, - у розмірі оголошеної цінності, якщо не буде доведено, що вона є нижчою від дійсної вартості вантажу.

Відповідно до статті 308 ГК України відповідальність перевізника за збереження вантажу виникає з моменту прийняття вантажу до перевезення.

Відповідно до частини 1, 2 статті 307 ГК України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається в письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням перевізного документа (транспортної накладної, коносамента тощо) відповідно до вимог законодавства. Перевізники зобов`язані забезпечувати вантажовідправників бланками перевізних документів згідно з правилами здійснення відповідних перевезень.

Згідно з пунктом 1 Правил перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 № 363 (далі - Правила) договір про перевезення вантажів - це двостороння угода між перевізником, вантажовідправником чи вантажоодержувачем, що є юридичним документом, яким регламентуються обсяг, термін та умови перевезення вантажів, права, обов`язки та відповідальність сторін щодо їх додержання. Товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу юридичний документ, що призначений для списання товарно-матеріальних цінностей, обліку на шляху їх переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи.

Відповідно до статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків.

Частиною 2 статті 224 ГК України встановлено, що під збитками розуміються витрати, зроблені управленою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Статтею 225 ГК України передбачено, що до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Вирішуючи спори про стягнення заподіяних збитків, господарський суд перш за все повинен з`ясувати правові підстави покладення на винну особу зазначеної майнової відповідальності. При цьому, у випадку невиконання договору чинне законодавство виходить з принципу вини контрагента, який повинен доказати, що збитки заподіяні не з його вини.

Відповідно до статті 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.

Для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків за порушення договірних зобов`язань, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: 1) протиправна поведінка, 2) збитки, 3) причинний зв`язок між протиправною поведінкою боржника та збитками кредитора, 4) вина боржника.

Відсутність хоча б одного із зазначених елементів, що утворюють склад правопорушення, не дає підстави кваліфікувати поведінку боржника як правопорушення та, відповідно, не може бути підставою застосування відповідальності за порушення у сфері господарської діяльності.

Відповідно до п. 11.1. Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні основним документом на перевезення вантажів є товарно-транспортна накладна, форму якої наведено в додатку 7 до цих Правил.

Товарно-транспортна накладна може оформлюватись суб`єктом господарювання без дотримання форми, наведеної в додатку 7 до цих Правил, за умови наявності в ній інформації про назву документа, дату і місце його складання, найменування (прізвище, ім`я, по батькові) перевізника та/або експедитора, замовника, вантажовідправника, вантажоодержувача, найменування та кількість вантажу, його основні характеристики та ознаки, які надають можливість однозначно ідентифікувати цей вантаж, автомобіль (марка, модель, тип, реєстраційний номер), причіп/напівпричіп (марка, модель, тип, реєстраційний номер), пункти навантаження та розвантаження із зазначенням повної адреси, посади, прізвища та підписів відповідальних осіб вантажовідправника, вантажоодержувача, водія та/або експедитора.

Після прийняття вантажу згідно з товарно-транспортною накладною водій (експедитор) підписує всі її примірники (п.11.4 Правил).

Згідно з п. 11.7. Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні у тих випадках, коли в товарно-транспортній накладній немає можливості перерахувати всі найменування вантажу, підготовленого для перевезення, до такої накладної Замовник додає документ довільної форми з обов`язковим зазначенням відомостей про вантаж (графи 1-10 товарно-транспортної накладної).

Судом встановлено та не заперечується представниками позивача і відповідача, що за Договором-заявкою від 20.11.2018 було завантажено та відправлено товар автомобілем НОМЕР_3 , НОМЕР_4 , за кермом якого знаходився водій ОСОБА_4 , за маршрутом м.Кропивницький - м.Днепр.

Відповідно до Правил перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні були складені накладна № 423 від 20 листопада 2018 року та оформлено товарно-транспортну накладну АА12 № 7541 від 20 листопада 2018 року.

Під час дослідження в судовому засіданні копії товарно-транспортної накладної АА12 № 7541 від 20 листопада 2018 року (а.с.23 т.1) було встановлено, що до товарно-транспортної накладної внесені відомості про вантаж у кількості 519 одиниць з посиланням на накладну № 423 від 20 листопада 2018 року, а також в товарно-транспортній накладній не міститься жодного підпису а ні перевізника Крука А.Г. , а ні водія ОСОБА_4 , що вимагається п.11.1 та 11.4 Правил.

Також у накладній № 423 від 20 листопада 2018 року зазначено, що здано для перевезення 55 найменувань товару у кількості 4691 одиниць, яка підписана одноособово ФОП Ніколаєнко А.А. (а.с.20-22 т.1).

Суд приходить до висновку, що інформація у накладній № 423 від 20 листопада 2018 року не співпадає з даними товарно-транспортної накладної АА12 № 7541 від 20 листопада 2018 року про кількість вантажу, а також позивачем не доведено, що саме зазначений у накладній № 423 від 20 листопада 2018 року товар був прийнятий до перевезення перевізником та водієм.

Таким чином, позивачем не було доведено належними та допустимими доказами, що завдані збитки настали внаслідок протиправних дій відповідача, не доведено безпосередній причинний зв`язок між діями відповідача та заподіянням шкоди.

Згідно із частинами 1, 3 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до статей 76, 77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частинами 3 та 4 статті 13 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених законом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що після ратифікації Верховною радою України Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, остання, відповідно до статті 9 Конституції України набула статусу частини національного законодавства.

Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ Конвенція та практика Європейського суду застосовується українськими судами як джерело права.

Аналізуючи практику Європейського суду з прав людини, зокрема згідно Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006 у справі Проніна проти України (Заява № 63566/00) п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23).

Враховуючи вищевикладене, суд вважає позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Суд зазначає, що від представника відповідача Артюх Ю.В. надійшло клопотання (вх.№15303) про розподіл витрат на професійну правничу допомогу разом з Договором про надання правової допомоги з додатковою угодою, ордером та довідкою від 05.06.2019, в якому просить суд покласти витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5 000,00 грн на позивача.

Частиною 2 статті 126 ГПК України встановлено, що за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 3 статті 126 ГПК України).

Відповідно до приписів частини 4 ст.126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

На підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу адвоката відповідач надав суду: свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю № 1601, яке видане Харківською обласною кваліфікаційно-дисциплінарною комісією адвокатури 12.11.2008; Договір про надання правової допомоги від 22.05.2019 з Додатковою угодою від 22.05.2019, які укладені між ФОП Крук А.Г. та АО "ШКРЕБЕЦЬ І ПАРТНЕРИ", ордер серії ХВ №00231 від 04.06.2019 про наданні правової допомоги у господарському суді Харківської області, Східному апеляційному господарському суді, Верховному Суді адвокатом АО "ШКРЕБЕЦЬ І ПАРТНЕРИ" Артюхом Юрієм Володимировичем; довідка АТ "УКРСИББАНК" від 05.06.2019 про зарахування грошових коштів на рахунок організації АО "ШКРЕБЕЦЬ І ПАРТНЕРИ" грошових коштів у розмірі 5 000,00 грн від ФОП Крук А.Г. , а також детальний опис наданих послуг з описом виконаних робіт (а.с.82-90 т.1).

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 5 статті 126 ГПК України).

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 6 статті 126 ГПК України).

Оскільки іншою стороною не заявлено клопотання про зменшення розміру витрат на оплату правничої допомоги, тому заявлені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000,00 грн. є обґрунтованими, підтвердженими вищевказаними доказами та покладаються на позивача.

Окрім того, вирішуючи питання розподілу судових витрат, Суд керується приписами ст.129 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до яких у разі відмови в позові судовий збір покладається на позивача.

На підставі викладеного, керуючись статтями 124, 129-1 Конституції України, статтями 1, 4, 20, 73, 74, 76-79, 86, 129, 236-238 Господарського процесуального кодексу України, Суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову Фізичної особи-підприємця Ніколаєнка Андрія Анатолійовича до Фізичної особи-підприємця Крука Андрія Григоровича про стягнення вартості втраченого товару за договором про надання транспортно-експедиційних послуг від 20.11.2018 - відмовити.

Задовольнити клопотання відповідача (вх.№15303 від 24.06.2019) про розподіл витрат на професійну правничу допомогу.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця Ніколаєнка Андрія Анатолійовича ( АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) на користь Фізичної особи-підприємця Крука Андрія Григоровича ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) витрати на правову допомогу у розмірі 5 000 (п`ять тисяч) грн. 00 коп.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення відповідно до ст.ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України та з урахуванням п.п. 17.5 п.17 Перехідних положень Кодексу.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено "14" серпня 2019 р.

Суддя Т.О. Пономаренко