СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"31" липня 2019 р. Справа № 905/367/19

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Терещенко О.І., суддя Сіверін В.І. , суддя Слободін М.М.

при секретарі Пархоменко О.В.

за участю представників сторін:

позивача - не з`явився;

відповідача - адвокат Новікова В.Р., ордер ДН №042531 від 21.06.2019 року, договір від 11.06.2019 року, свідоцтво ДН №5106 від 25.07.2018 року;

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця Крутоусова Валерія Володимировича, м. Маріуполь (вх. №2029 Д/1-18)

на рішення господарського суду Донецької області від 09.04.2019 року у справі №905/367/19, ухвалене в приміщенні господарського суду Донецької області (суддя Н.В. Величко) повний текст якого складено 15.04.2019 року

за позовом Фізичної особи - підприємця Бурченко Олександра Борисовича , м. Донецьк,

до відповідача Фізичної особи - підприємця Крутоусова Валерія Володимировича, м. Маріуполь

про стягнення 118 000 грн., -

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням господарського суду Донецької області від 09.04.2019 року у справі №905/367/19 позовні вимоги задоволено; стягнуто з ФОП Крутоусова Валерія Володимировича на користь ФОП Бурченко Олександра Борисовича суму надмірно сплаченої орендної плати за договором оренди нежитлового приміщення б/н від 01.08.2018 року у розмірі 18000,00 грн., штрафу у розмірі 100 000,00 грн. та судовий збір у сумі 1921,00 грн..

ФОП Крутоусов Валерій Володимирович з рішенням суду першої інстанції не погодився та звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Донецької області від 09.04.2019 року у справі №905/367/19 та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову; витребувати у відповідача оригінал договору оренди приміщення, розташованого за адресою: м. Маріуполь, пр . Будівельників , 125 від 01.08.2018 року, укладеного між позивачем та відповідачем.

Апелянт в обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує про наступне.

25.09.2018 року за адресою: м.Маріуполь, пр. Будівельників, 125 , виявлено факт демонтажу (знесення) приміщення, що було предметом договору оренди від 01.08.2018 року, укладеного між ФОП Крутоусовим В.В. та ФОП Бурченко О.Б.

Господарським судом першої інстанції не було з`ясовано обставин демонтажу приміщення, яке надане ФОП Крутоусовим В.В. в оренду ФОП Бурченко О.Б. , а також не встановлено вини відповідача, не з`ясовано ким саме вчинено демонтаж та за яких обставин.

Враховуючи саме факт знищення приміщення на той момент невідомими особами, сторонами була підписана додаткова угода до договору оренди від 01.08.2018 року про дострокове розірвання договору, оскільки подальше використання об`єкту оренди стало неможливим.

Фактичне знищення об`єкту оренди відбулося незаконно та не з вини відповідача, а тому рішення господарського суду першої інстанції в частині стягнення штрафу з відповідача є необґрунтованим.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.07.2019 року, суддею - доповідачем у даній справі визначено суддю Терещенко О.І. та сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Терещенко О.І., суддя Сіверін В.І., суддя Гетьман Р.А.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 08.07.2019 року клопотання Фізичної особи - підприємця Крутоусова В.В. про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження задоволено; поновлено строк на подання апеляційної скарги; відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Фізичної особи - підприємця Крутоусова В. В. на рішення господарського суду Донецької області від 09.04.2019 року у даній справі; позивачу - Фізичній особі - підприємцю Бурченко О.Б. встановлено строк до 24.07.2019 року на протязі якого він має право подати відзив на апеляційну скаргу; призначено справу до розгляду на 31.07.2019 р.; до розгляду апеляційної скарги дію рішення господарського суду Донецької області від 09.04.2019 року у справі №905/367/19 зупинено.

22.07.2019 року електронним листом (вх.№1211) та 24.07.2019 року до Відділу документального забезпечення та контролю (вх.№6906) на адресу суду від позивача надійшла заява, в якому останній просить зобов`язати ФОП Крутоусова В.В. направити належним чином копію апеляційної скарги з додатками на його адресу для листування: 01135, м. Київ, вул. Жилянська, буд.101, оф.601.; відкласти розгляд справи на іншу дату; встановити новий строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, а саме: 15 днів з дня отримання копії апеляційної скарги, яку долучено до метеріалів справи.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.07.2019 року, у зв`язку з відпускою судді Гетьман Р.А., суддею - доповідачем у даній справі визначено суддю Терещенко О.І. та сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Терещенко О.І., суддя Сіверін В.І., суддя Слободін М.М.

Розглянувши клопотання позивача про відкладення розгляду справи, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 202, ч. 11 ст. 270 ГПК України, суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку за клопотанням учасника справи, коли повідомлені ним причини неявки будуть визнані судом поважними.

Так, в обґрунтування клопотання позивач посилається на те, що станом на 22.07.2019 року ним не було отримано копії апеляційної скарги, яку повинен був надіслати йому апелянт, а тому він був позбавлений можливості реалізувати своє право на подання відзиву на апеляційну скаргу; зазначає, що його постійним місцем знаходження є м.Київ, а у зв`язку з виробничою необхідністю та характером виконуваної ним роботи у нього відсутня можливість ознайомитися з матеріалами справи самостійно.

Разом з тим, відкриваючи апеляційне провадження ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 08.07.2019 року за апеляційною скаргою Фізичної особи - підприємця Крутоусова В.В. на рішення господарського суду Донецької області від 09.04.2019 року у даній справі, колегією суддів було досліджено форму і зміст апеляційної скарги, в тому числі і докази надсилання копії апеляційної скарги іншій стороні у справі.

На підтвердження направлення копії апеляційної скарги у справі додано фіскальний чек УДППЗ "Укрпошта" від 21.06.2019 року: №255, з якого вбачається, що апелянт надійслав копію апеляційної скарги ФОП Бурченко О.Б. на адресу: АДРЕСА_3 (а.с.114 , том1).

Окрім того, з огляду на приписи статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо права кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку, враховуючи достатність у матеріалах справи доказів для розгляду апеляційної скарги, зважаючи на належне повідомлення сторін про час та місце розгляду справи, колегія суддів дійшла висновку, що учасникам судового процесу створені належні умови для реалізації їх процесуальних прав.

Отже, у зв`язку з недопущенням затягування судового процесу, що може привести до порушення вимог статті 69 Господарського процесуального кодексу України та статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, учасником якої є Україна, стосовно права кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку, колегією суддів відмовлено у задоволенні клопотання позивача про відкладення розгляду справи.

Також, апелянт посилається на те, що укладаючи договір оренди від 01.08.2018 року ФОП Бурченко О.Б. не віддав відповідачу другий примірник договору, обгрунтовуючи необхідністю його реєстрації, а тому у відповідача він відсутній; зазначений договір є важливим доказом у справі, оскільки підтверджує факт договірних відносин між позивачем та відповідачем; позивач не має можливості надати ні оригінал, ні копію такого договору, а тому просить його витребувати.

Розглянувши клопотання позивача про витребування у відповідача оригіналу договору оренди приміщення, розташованого за адресою: м. Маріуполь, пр. Будівельників, 125 від 01.08.2018 року, укладеного між позивачем та відповідачем, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 81 ГПК України учасник справи у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений в частинах другій та третій статті 80 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї.

Так, у клопотанні позивача не зазначено: заходи, яких позивач вжив для отримання вказаного доказу самостійно; докази вжиття таких заходів та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу; причини неможливості отримати цей доказ самостійно позивачем, а за таких обставин підстав для задоволення клопотання не має.

30.07.2019 року на адресу суду від відповідача надійшло клопотання (вх.№7116), який останній просить долучити до матеріалів справи копію вступної та резолютивної частини рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області по справі №263/932/19 від 20.06.2019 року, яким, зокрема, зобов`язано Маріупольську міську раду повернути Крутоусову В.В. його 4 кіоски , яке долучено до матеріалів справи, щодо якого колегія суддів зазначає таке.

Доказів того, що рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області по справі №263/932/19 від 20.06.2019 року набрало законної сили матеріали справи не містять.

Відповідно до ст.80 ГПК України учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду; позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви; якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк;у випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів;докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Так, заявником не доведено та не обґрунтувано з яких об`єктивних причин або ж поважних причин, таке клопотання не було заявлено ним безпосередньо до господарського суду першої інстанції, неможливість його подання з причин, що не залежали від нього, що взагалі виключає прийняття такого клопотання до розгляду судом .

Згідно ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

А за таких обставин, підстав для прийняття додаткових доказів та врахування клопотання відповідача як доказу в розумінні ст.ст.76-79 ГПК України не має.

У судовому засіданні 31.07.2019 року представник відповідача просив апеляційну скаргу задовольнити, скасувати рішення господарського суду Донецької області від 09.04.2019 року у справі та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову.

В судове засідання представник позивача не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про дату, час та місце його проведення, про що свідчить штамп на зворотньому боці ухвали, якою було призначено розгляд апеляційної скарги в даному судовому засіданні про відправлення її копій сторонам і є доказом належного повідомлення учасників спору про дату, час та місце судового засідання відповідно до пунктів 3.5.2., 3.5.11 Інструкції з діловодства в господарських судах України.

На підтвердження направлення копії ухвали суду від 08.07.2019 року позивачу у справі додано фіскальний чек УДППЗ "Укрпошта" від 10.07.2019 року: №284, з якого вбачається, що позивач отримав копію ухвали суду 15.07.2019 року (а.с.136, том 1).

Крім того, вказану ухвалу суду від 08.07.2019 року було у встановленому порядку внесено до Єдиного державного реєстру судових рішень та інформація у справі, що розглядається була розміщена за веб-адресою https://court.gov.ua/fair/ та https://eag.court.gov.ua/sud4875/.

Зважаючи на те, що в ході апеляційного розгляду справи судом апеляційної інстанції було створено сторонам необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, зокрема, було надано достатньо часу та створено відповідні можливості для реалізації кожним учасником своїх процесуальних прав, передбачених статтею 42 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів вважає за можливе закінчити розгляд апеляційної скарги в даному судовому засіданні.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції неоспорених обставин справи, колегія суддів встановила наступне.

01.08.2018 року між Фізичною особою - підприємцем Крутоусовим В . В. (далі - орендодавець, відповідач) та Фізичною особою - підприємцем Бурченком О.Б. (далі - орендар, позивач) укладено договір оренди нежитлового приміщення, відповідно до п. 1.1. якого орендодавець передає, а орендар приймає у платне орендне користування нежитлове приміщення площею 18 кв.м., розташоване за адресою: м. Маріуполь, пр. Будівельників, 125 (далі - об`єкт оренди).

Згідно п. п. 1.2., 1.3. договору, об`єкт оренди буде використовуватися з метою здійснення господарської діяльності. Орендодавець гарантує, що об`єкт оренди знаходиться у його (правомірному користуванні), не є проданим, не перебуває в заставі, в тому числі податковій, під арештом та не є предметом судового спору.

Орендар має право передавати об`єкт оренди, або його частину в суборенду без додаткової згоди орендодавця (п.п. 2.3.10. договору).

Термін оренди за договором - до 31.12.2019 року з моменту передачі об`єкту оренди за актом прийому - передачі (8.1. договору).

Відповідно до п. 3.1. договору, передача об`єкту оренди проводиться за актом прийому - передачі, який є невід`ємною частиною договору від 01.08.2018 року.

Повернення об`єкту оренди відбувається орендарем орендодавцю після спливу терміну оренди або при достроковому розірванні договору, за актом прийому - передачі (повернення) протягом 3 (трьох) робочих днів у стані, придатному для використання та подальшої експлуатації з врахуванням нормального зносу (п. 3.2. договору).

Згідно п.4.1. договору, розмір щомісячної орендної плати за об`єктом оренди з урахуванням її індексації складає 15000 грн..

Відповідно до п.п. 4.1.1. договору, протягом 5 (п`яти) банківських днів з моменту підписання договору орендар сплачує орендодавцю орендну плату за останній місяць оренди. Оскільки сума орендної плати за останній місяць оренди сплачена на умовах предоплати, її розмір не змінюється, якщо протягом строку дії договору відбувається підвищення розміру орендної плати.

Протягом 5 (п`яти) банківських днів з моменту підписання Акту прийому - передачі орендар оплачує орендодавцю орендну плату за перший місяць оренди (п. 4.1.2 договору).

Орендна плата нараховується з моменту підписання Акту прийому-передачі об`єкта оренди уповноваженими представниками сторін. Орендна плата за неповний календарний місяць розраховується виходячи із фактичної кількості днів користування орендарем об`єктом оренди (п.4.2 договору). За період, у який орендар не має можливості користуватися об`єктом оренди, орендна плата не нараховується та орендарем не сплачується (п.4.3 договору).

Сума орендної плати сплачується орендарем в безготівковому порядку на поточний рахунок орендодавця до 5-го числа поточного місяця на підставі договору (п.4.4 договору).

У випадку дострокового розірвання договору з ініціативи орендодавця, орендодавець сплачує орендарю 50000 (п`ятдесят тисяч) грн. 00 коп. на протязі 3 (трьох) робочих днів з моменту пред`явлення вимоги орендарем. У випадку якщо орендодавець порушив чи ввів в оману орендаря, щодо п. 1.3.,1.4. договору, в тому числі у разі знесення об`єкта оренди до закінчення строку дії цього договору, орендодавець сплачує орендарю штраф в розмірі 50000 (п`ятдесят тисяч) грн. 00 коп. на протязі 3 (трьох) робочих днів з моменту виявлення порушення орендарем (п.5.2., 5.3. договору).

За змістом п.п. 7.2., 7.3., 7.4. договору, він може бути достроково розірваний у односторонньому порядку на вимогу орендаря за умови письмового повідомлення орендодавця за 30 (тридцять) календарних днів до передбачуваної дати розірвання. Договір може бути достроково розірваний у односторонньому порядку на вимогу орендодавця, за умови письмового повідомлення орендаря за 30 (тридцять) календарних днів до передбачуваної дати розірвання, у випадках: - використання об`єкту оренди з метою, не передбаченою у п. 1.2. договору; - несплати орендної плати протягом трьох місяців поспіль.

Договір вступає в силу з моменту підписання сторонами та діє до моменту підписання сторонами акту прийому-передачі (повернення) об`єкту оренди (п.8.2 договору).

01.08.2018 року за актом прийому-передачі до договору оренди нежитлового приміщення від 01.01.2018 року відповідач передав, а позивач прийняв у строкове платне орендне користування нежитлове приміщення площею 18 кв.м., розташоване за адресою: м. Маріуполь, пр. Будівельників, 125 .

Сторонами визначено, що технічний стан об`єкту оренди на момент його передачі задовільний та придатний для використання згідно умов договору оренди нежитлового приміщення від 01.08.2018 року.

01.08.2018 року між Фізичною особою - підприємцем Бурченком О.Б. (далі - суборендодавець, позивач) та Повним товариством «Ломбард Донкредит товариство з обмеженою відповідальністю «Інтер - Ріелті» і компанія» (далі - суборендар) укладено договір суборенди нежитлового приміщення, відповідно до п. 1.1. якого суборендодавець передає, а суборендар приймає у строкове платне суборендне користування нежитлове приміщення площею 13 кв.м., розташоване за адресою: м. Маріуполь, пр. Будівельників, 125 .

25.09.2018 року за адресою: м. Маріуполь, пр. Будівельників, 125 , виявлено факт демонтажу (знесення) приміщення, що було предметом договору оренди від 01.08.2018 року, укладеного між ФОП Крутоусовим В.В. та ФОП Бурченко О.Б. , та яке в подальшому було передано в суборенду ПТ «Донкредит» та ТОВ «БІ ЕЛ ДЖИ МІКРОФІНАНС» для розміщення відокремлених підрозділів. Приміщення не придатне для використання за договором оренди від 01.08.2018, укладеним між ФОП Крутоусовим В.В. та ФОП Бурченко О.Б. , про що було складено акт, який підписаний Крутоусовим В.В. , представником ФОП Бурченко О.Б. та представником ПТ «Донкредит» та ТОВ «БІ ЕЛ ДЖИ МІКРОФІНАНС».

25.09.2018 року позивачем отримано повідомлення від відповідача про розірвання договору, у зв`язку із проведеним 25.09.2018 року демонтажем (знесенням) приміщення за адресою: м. Маріуполь, пр. Будівельників, 125 , що було предметом договору оренди від 01.08.2018 року, укладеним між ФОП Крутоусовим В.В. та ФОП Бурченко О.Б. , та неможливістю подальшого використання приміщення та, що останній день нарахування орендної плати - 24.09.2018 року; між сторонами була підписана додаткова угода до договору оренди від 01.08.2018 року про його дострокове розірвання з 25.09.2018 року.

14.12.2018 року позивачем на адресу відповідача була надіслана претензія б/н від 12.12.2018 року про повернення невикористаного авансового платежу з орендної плати в загальній сумі 18000 грн. та сплату штрафу у розмірі 50000 (п`ятдесят тисяч) грн., яка залишена без задоволення.

Вказане вище й стало підставою для звернення Фізичної особи - підприємця Крутоусова В.В. з відповідним позовом до господарського суду Донецької області.

09.04.2019 року господарським судом Донецької області прийнято оскаржуване рішення, з підстав викладених вище.

Переглянувши справу за наявними у ній та додатково поданими доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Після ратифікації Верховною радою України Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, остання, відповідно до статті 9 Конституції України набула статусу частини національного законодавства.

З прийняттям у 2006 році Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», Конвенція та практика Суду застосовується судами України як джерело права.

Відповідно до вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод справи про цивільні права та обов`язки осіб, а також справи про кримінальне обвинувачення мають бути розглянуті у суді впродовж розумного строку. Ця вимога спрямована на швидкий захист судом порушених прав особи, оскільки будь-яке зволікання може негативно відобразитися на правах, які підлягають захисту. А відсутність своєчасного судового захисту може призводити до ситуацій, коли наступні дії суду вже не матимуть значення для особи та її прав.

У рішеннях Європейського суду з прав людини у справах «Ryabykh v.Russia» від 24.07.2003 року, «Svitlana Naumenko v. Ukraine» від 09.11.2014 року зазначено, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване частиною 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитись у світлі Преамбули Конвенції, яка проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін.

Згідно із ч.ч.1-2 ст.509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію: передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо, або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

За змістом ст.174 ГК України, однією з підстав виникнення господарського зобов`язання є укладання господарського договору та іншої угоди, що передбачені законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно із ч.1 ст.626, ч.1 ст.627 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У статті 6 ЦК України зазначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч.1 ст.628, ч.1 ст.629 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За приписами ст. 759 ЦК України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди).

Відповідно до ст.631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Договір набирає чинності з моменту його укладення. Сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Частиною 3 ст. 651 ЦК України визначено, що у разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Згідно ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Предметом позову у даній справі є вимоги позивача про стягнення з відповідача 118000 грн., з яких: 18000 грн. - сума надмірно сплаченої орендної плати за договором оренди нежитлового приміщення б/н від 01.08.2018; 100000 грн. - штрафу на підставі пунктів 5.2., 5.3. договору оренди нежитлового приміщення б/н від 01.08.2018 року.

Так, платіжними дорученнями №156 від 04.09.2018 року та 137 від 10.08.2018 року на виконання умов договору оренди нежитлового приміщення від 01.08.2018 року позивачем була перерахована відповідачу орендна плата за вересень 2018 року у розмірі 15000,00 грн.; орендна плата за серпень 2018 року та гарантійний платіж за перший місяць оренди у загальному розмірі 30000,00 грн..

Спірний договір оренди між сторонами розірвано 25.09.2018 року, а тому відпала підстава для набуття відповідачем від позивача суми орендної плати за останній місяць оренди у розмірі 15000,00 грн., а також не використаної орендної плати за таким договором за період з 25 по 30 вересня 2018 року в розмірі 3000,00 грн.

Доказів повернення відповідачем одержаних від позивача вказаних сум матеріали справи не містять.

А тому, господарський суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що відповідно до вимог ст. 1212 ЦК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню орендна плата за останній місяць оренди у розмірі 15000,00 грн. та не використана орендна плата з 25 по 30 вересня 2018 року в розмірі 3000,00 грн., що разом складає 18000,00 грн., обгрунтувавши також і правомірність вимог щодо стягення з відповідача штрафу у розмірі 100000,00 грн..

Так, згідно ч. 1 ст. 216 ГК України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбаченому у Господарському кодексі України, іншими законами та договором.

Частиною 1 ст. 549 ЦК України визначено, що неустойка - це грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Згідно ст. 230 ГК України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

У пунктах 5.2., 5.3. договору сторони визначили, що у випадку дострокового розірвання договору з ініціативи орендодавця, орендодавець сплачує орендарю 50000 (п`ятдесят тисяч) грн. 00 коп. на протязі 3 (трьох) робочих днів з моменту пред`явлення вимоги орендарем. У випадку якщо орендодавець порушив чи ввів в оману орендаря, щодо п. 1.3., 1.4. цього договору, в тому числі у разі знесення об`єкта оренди до закінчення строку дії цього договору, орендодавець сплачує орендарю штраф в розмірі 50000 (п`ятдесят тисяч) грн. 00 коп. на протязі 3 (трьох) робочих днів з моменту виявлення порушення орендарем.

Отже, сторонами у пунктах 5.2., 5.3. договору обумовлено відповідальність за окремі (самостійні) види порушення зобов`язань за таким договором.

Господарський суд першої інстанції вірно вказав на те, що матеріалами справи підтверджується та відповідачем не спростовано настання обставин, за якими сторони передбачили у пунктах 5.2., 5.3. договору відповідальність у вигляді штрафу, як то дострокове розірвання договору з ініціативи орендодавця у разі знесення об`єкта оренди до закінчення строку дії договору.

За таких обставин, не приймаються аргументи апелянта щодо того, що господарським судом першої інстанції не було з`ясовано обставин демонтажу приміщення, яке надане ФОП Крутоусовим В.В. в оренду ФОП Бурченко О.Б. ; не встановлено вини відповідача; не з`ясовано ким саме вчинено демонтаж та за яких обставин та, що фактичне знищення об`єкту оренди відбулося незаконно та не з вини відповідача.

Вказані обставини не є підставою для звільнення відповідача від стягнення з нього, як то передбачено умовами укладеного між сторонами договору оренди від 01.08.2018 року, а саме: штрафу на користь позивача у розмірі 100000,00 грн. (сто тисяч гривень), з яких: 50000 (п`ятдесят тисяч) грн., відповідно до п.5.2 договору та 50000 (п`ятдесят тисяч) грн. 00 коп., відповідно до п.5.3 договору.

А тому, господарський суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку, що позовні вимоги Фізичної особи - підприємця Бурченко О.Б. слід задовольнити.

Отже, висновок місцевого господарського суду про задоволення позову відповідає принципам справедливого судового розгляду у контексті частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006 року).

Зокрема, Європейський суд з прав людини у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Апелянту було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків господарського суду першої інстанції.

Відповідно до статті 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Стаття 74 ГПК України встановлює, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Гарантуючи право на справедливий судовий розгляд, стаття 6 Конвенції в той же час не встановлює жодних правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання, в першу чергу, національного законодавства та оцінки національними судами (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03 від 28.10.2010 року)

Апелянту була надана можливість спростувати достовірність доказів і заперечити проти їх використання.

Питання справедливості розгляду не обов`язково постає у разі відсутності будь-яких інших матеріалів на підтвердження отриманих доказів, слід мати на увазі, що у разі, якщо доказ має дуже вагомий характер і якщо відсутній ризик його недостовірності, необхідність у підтверджувальних доказах відповідно зменшується (рішення Європейського суду з прав людини у справі Яременко проти України, no. 32092/02 від 12.06.2008 року)

Отже, на думку колегії суддів, під час розгляду справи її фактичні обставини були встановлені судом першої інстанції на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження поданих доказів; висновки суду відповідають цим обставинам, юридична оцінка надана їм з вірним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 269, 270, п.1 ч.1 ст. 275, 282 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця Крутоусова Валерія Володимировича залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Донецької області від 09.04.2019 року у справі №905/367/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків визначених ч. 3 ст.287 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 06.08.2019 року

Головуючий суддя О.І. Терещенко

Суддя В.І. Сіверін

Суддя М.М. Слободін