ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.08.2019м. ДніпроСправа № 904/2519/19

За позовом Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця"Акціонерного товариства "Українська залізниця", м. Дніпро

до Товариства з обмеженою відповідальністю "УБДІЗЕЛЬ", м. Дніпро

про стягнення штрафу за невірно зазначену масу вантажу у розмірі 172 090,00 грн.

Суддя Золотарьова Я.С.

Секретар судового засідання Сергієнко М.О.

Представники:

від позивача: Хлабистін Д.М. дов.№1145 від 06.08.2019, представник

від відповідача: Сиромятников Е.О., дов.б/н від 26.06.2019, адвокат

ПРОЦЕДУРА

Акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" (надалі-позивач) звернулося до господарського суду Дніпропетровської області із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "УБДІЗЕЛЬ" (надалі-відповідач) і просить суд стягнути штраф за невірно зазначену масу вантажу у розмірі 172 090,00 грн та судовий збір.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 18.06.2019 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

10.07.2019 відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить суд в задоволенні позовних вимог відмовити. Також, подав клопотання про залишення позовної заяви без руху.

10.07.2019 відповідачем до суду подано клопотання, в якому просить суд позовіну заяву залишити без розгляду. Клопотання обґрунтовано тим, що позовну заяву підписано особою, яка не має такого права. Так, зі змісту позовної заяви вбачається, що вона підписана - адвокатом Руденко Світланою Олександрівною. В копії довіреності адвоката Руденко С.О. зазначено: «Правочини та інші вихідні документи від імені Філії вважаються належним чином укладеними (вчиненими) виключно у разі коли вони укладені з дотриманням правила двох підписів».

Суд не вбачає підстав для задоволення клопотання відповідача, оскільки правило двох підписів застосовується виключно у випадках укладання договорів, оформлення довіреностей, підписання банківських та фінансових документів. Тобто, зазначене правило стосується вчинення таких дій як укладання (вчинення).

10.07.2019 відповідачем до суду подано клопотання, в якому просить суд розглядати справу у судовому засіданні.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 11.07.2019 клопотання відповідача про розгляд справи з повідомленням сторін задоволено, призначено судове засідання на 30.07.2019.

30.07.2019 позивач подав відповідь на відзив, в якій підтримує позовні вимоги у повному обсязі.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 30.07.2019 оголошено перерву у судовому засіданні на 07.08.2019.

07.08.2019 відповідач подав заперечення на відповідь на відзив.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 07.08.2019 оголошено перерву у судовому засіданні на 14.08.2019.

Технічна фіксація судового процесу здійснювалася на носій CD-R №1010827АR29382.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази в їх сукупності, відповідно до статті 233 Господарського процесуального кодексу України, суд прийняв рішення по справі у нарадчій кімнаті.

АРГУМЕНТИ СТОРІН

Позиція позивача, викладена у позові

Позивач зазначає, що відповідачем за залізничною накладною №37430469 зі станції Хриплин Львівської залізниці було відправлено вагон № 60571353 на станцію Сартана Донецької залізниці. На станції Нижньодніпровськ - Вузол Придніпровської залізниці було зроблено перевірку маси вантажу у вагоні. За результатами перевірки було встановлено, що маса вантажу, вказана в залізничній накладній не відповідає масі вантажу, встановленої при переважуванні на станції Нижньодніпровськ - Вузол Придніпровської залізниці. Фактично маса нетто на 1 650 кг менша, ніж зазначено у накладній. На підставі пунктів 118, 122 Статуту залізниць України відповідачу було розраховано та заявлено до стягнення штраф у розмірі 172 090,00 грн.

Позиція відповідача, викладена у відзиві на позов (арк.с.35)

Відповідач у відзиві на позовну заяву проти позову заперечив, вказав про те, що комерційний акт №450003/41/86 від 06.03.2019 є недопустимим доказом, оскільки його підписано не уповноваженими особами. Так цей акт не підписано начальником вантажного району.

Відповідач звертає увагу на те, що до технічного паспорту на ваги вносилися виправлення, водночас законодавство не передбачає можливість внесення будь-яких виправлень.

Також, відповідач зазначає, що згідно до накладної, комерційного акту та акту загальної форми маса вагону дорівнює 25 000 кг, тоді як але після завантаження було встановлено, що справжня вага вагону дорівнює 23 500 кг.

Відповідач вважає, що положення Статуту залізниць України ставлять будь-якого іншого суб`єкта господарювання у нерівне становище із монополістом АТ «Укрзалізниця», який контролює 100% залізничних перевезень України та який на 100% належить державі.

Крім того, відповідач вказує на те, що технічна помилка вантажовідправника, яка за жодних обставин не може спричинити збитків залізниці тягне за собою застосування штрафу у розмірі 500% провізної плати, а наприклад, затримка доставлення вантажу з боку залізниці, яка може спричинити значних збитків господарський діяльності вантажовідправника та вантажоотримувача тягне за собою штраф для залізниці на суму не більше 25% від вартості провізної плати. Такий стан порушує майнові права відповідача та положення Конституції України та Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідач просить у разі задоволення позову на підставі статті 233 Господарського кодексу України та статті 551 Цивільного кодексу України зменшити розмір штрафу на 90%, оскільки позивач не поніс жодних збитків.

Позиція позивача, викладена у відповіді на відзив (арк.с.59)

Позивач зазначає, що комерційний акт було підписано відповідно до вимог чинного законодавства, а саме, заступником начальника станції ОСОБА_1 , працівником станції, який особисто здійснював перевірку ОСОБА_2 та прийомоздавальником вантажу та багажу ОСОБА_3 . Так, наказом станції від 03.01.2019 №8, з причин відсутності за штатним розкладом станції посади начальника вантажного району, завідувача вантажного двору, складу контейнерного відділу, контейнерного майданчика, сортувальної платформи на підписання комерційних актів, замість вищевказаних осіб було уповноважено прийомоздавальника вантажу та багажу ОСОБА_3 .

Позивач вказує про те, що у графі 28 накладної вказано - вантаж у вагон завантажено вантажовідправником, що свідчить про заповнення графи 19 представником саме відповідача. Оскільки, у накладній тара вагону 25 000 кг, яка внесена відправником, то на підставі пункту 2 Правил складання актів, саме її і було зазначено у комерційному акті.

Позивач заперечує проти зменшення розміру штрафу, оскільки підстав для його зменшення немає та у даному випадку штрафна санкція не є договірною, а випливає із положень Статуту залізниць України, якими чітко визначено розмір штрафу.

Також, позивач зазначає, що законодавством передбачена можливість робити виправлення в технічному паспорті на ваги. При цьому, чітко зазначені випадки, за яких зважування не допускається, але виправлення номера датчику до цього переліку не входить. Більше того, зроблене виправлення засвідчене ревізором вагового господарства дирекції, що повністю відповідає пункту 2.5 Інструкції.

Позиція відповідача, викладена у запереченнях на відповідь на відзив (арк.с.95)

Відповідач вказує на те, штраф встановлений Статутом залізниць України за своєю природою є штрафом за порушення договірних зобов`язань, а отже до такого штрафу застосовуються положення статті 233 Господарського кодексу України та статті 551 Цивільного кодексу України щодо можливості зменшення його розміру.

Відповідач зазначає, що маса вагону вноситься до накладної саме за тією інформацією, яку повідомляє залізниця.

Також, відповідач вказує про те, що посадове становище особи, яка зробила виправлення в технічному паспорті не зазначено, а посилання на абревіатуру «ДНВР» не можна вважати коректним. Більше того, із закреслень та змін в технічному паспорті вбачається, що фактично на вагах було замінено один із тензометричних датчиків - основних вимірювальних пристроїв.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ ТА ДОКАЗИ, ЩО ЇХ ПІДТВЕРДЖУТЬ

У лютому 2019 зі станції Хриплин Львівської залізниці за накладною № 37430469 відповідач направив на адресу ПАТ «МК «Азовсталь» станція призначення Сартана Донецька залізниця, вагон № 60571353 з вантажем - брухт чорних металів, вказавши у накладній масу вантажу 66 800 кг (копія накладної міститься в матеріалах справи арк.с.9).

Під час перевезення вантажу, 06.03.2019 на станції Нижньодніпровськ - Вузол Придніпровської залізниці було здійснено контрольне зважування на вагонних вагах та виявлено різницю у масі вантажу у вагоні № 60571353, про що складено комерційний акт №450003/41/86, копія якого міститься в матеріалах справи (арк.с.10).

Розділом Д комерційного акту визначено, що 06.03.2019 проводилось контрольне переважування вагону № 60571353. При переважуванні вагону в статичному режимі, з повною зупинкою та розчепленням, на справних вагонних 150 тонних електронно -тензометричних вагах станції Нижньодніпровськ - Вузол, що пройшли державну повірку 28.12.2018, виявилось: вага брутто - 90 150 кг, тара за документом 25 000 кг, вага нетто - 65 150 кг, що менше ваги, яка вказана у документі на 1 650 кг. Вантаж пакетований, маркований вапном по всій довжині вагону. Навантаження рівномірне, нижче бортів на 10 см. Вільних місць немає, маркування не порушено. Вагон без торцевих дверей, розвантажувальні люки з обох сторін закриті, вкручені. В технічному відношенні вагон справний.

До матеріалів справи позивачем надано розрахунок штрафу за невірно зазначену відповідачем масу вантажу.

ОЦІНКА АРГУМЕНТІВ СТОРІН, ВИСНОВКИ СУДУ

Щодо правовідносин сторін

Відповідно до положень частини 5 статті 307 Господарського кодексу України, яка кореспондується з положеннями частини 2 статті 908 та статті 920 Цивільного кодексу України, умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб`єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами. Сторони можуть передбачити в договорі також інші умови перевезення, що не суперечать законодавству та додаткову відповідальність за неналежне виконання договірних зобов`язань.

Відповідно до підпункту 8 пункту 6 розділу 1 Статуту залізниць України, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 р. № 457 (надалі -Статут), накладна - це основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення.

Відповідно до частини 3 статті 909 Цивільного кодексу України, частини 2 статті 307 Господарського кодексу України, статті 6 Статуту залізниць України, наявна у матеріалах справи залізнична накладна свідчить про укладення між позивачем та відповідачем договору перевезення вантажу.

У пункті 24 Статуту залізниць України визначено, що вантажовідправники несуть відповідальність за всі наслідки неправильності, неточності або неповноти відомостей, зазначених ним у накладній. Залізниця має право перевіряти правильність цих відомостей, а також періодично перевіряти кількість та масу вантажу, що зазначаються у накладній.

Пунктом 28 Правил приймання вантажів до перевезення, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 № 644 передбачено, що вантажі, завантажені відправниками у вагони відкритого типу (платформи, напіввагони тощо), приймаються залізницею до перевезення шляхом візуального огляду вагона, вантажу, його маркування (у т. ч. захисного) та кріплення у вагоні без перевірки маси та кількості вантажу.

Додатком 3 до Правил оформлення перевізних документів встановлено, що за виключенням випадків, коли вагони завантажуються залізницею, графа 19 заповнюється відправником.

Із графи 28 «Ким завантажено вантаж у вагон» накладної № 37430469 вбачається, що вантаж у вагон завантажено вантажовідправником, що автоматично свідчить про заповнення графи 19 представником саме відповідача.

З наведеного вбачається, що позивач мав право прийняти до перевезення вантаж шляхом візуального огляду вагону без перевірки маси та кількості вантажу. З цим правом кореспондується обов`язок саме вантажовідправника перевірити масу вантажу. Водночас, позивач не позбавлений права здійснити перевірку правильності кількості та маси вантажу впродовж перевезення. У результаті такої перевірки позивачем було виявлено невідповідність маси вантажу.

Відповідно до пункту 129 Статуту залізниць України обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць. Комерційний акт складається для засвідчення обставин, зокрема, невідповідності найменування, маси і кількості місць вантажу з даними, зазначеними у транспортних документах. Залізниця зобов`язана скласти комерційний акт, якщо вона сама виявила зазначені вище обставини або якщо про існування хоча б однієї з них заявив одержувач або відправник вантажу.

Відтак, у разі виявлення невідповідності маси вантажу тій, яка вказана у залізничній накладній, перевізник, тобто позивач складає комерційний акт або акт загальної форми.

Щодо підписання комерційного акту

Відповідно до пункту 10 Правил складання актів (затверджених наказом Міністерства транспорту України 28.05.2002р. №334) комерційний акт підписує начальник станції (його заступник), начальник вантажного району (завідувач вантажного двору, складу, контейнерного відділу, контейнерного майданчика, сортувальної платформи) і працівник станції, який особисто здійснював перевірку, а також одержувач, якщо він брав участь у перевірці. Крім того, у разі необхідності, до перевірки вантажу і підписання акта можуть бути залучені також інші працівники залізниці.

Як вбачається з матеріалів справи, комерційний акт №450003/41/86 від 06.03.2019 було підписано заступником начальника станції ОСОБА_1 , працівником станції, який особисто здійснював перевірку ОСОБА_2 та прийомоздавальником вантажу та багажу ОСОБА_3 .

Пунктом 10 Правил складання актів на виконання статті 129 Статуту залізниць визначено імперативно частину суб`єктного складу працівників залізниці, які є уповноваженими особами на підписання комерційних актів: начальник станції (його заступник), начальник вантажного району (завідувач вантажного двору, складу, контейнерного відділу, контейнерного майданчика, сортувальної платформи), працівник станції, який особисто здійснював перевірку, а також передбачено можливість участі в складенні комерційного акту одержувача вантажу, якщо він брав участь у перевірці, або інших працівників залізниці.

За змістом частин 1, 3 статті 64 та частини 3 статті 65 Господарського кодексу України передбачено, що підприємство, як організаційна форма господарювання, може складатися з виробничих структурних підрозділів (виробництв, цехів, відділень, дільниць, бригад, бюро, лабораторій тощо) та самостійно визначає свою організаційну структуру, чисельність працівників та штатний розпис. Керівництво підприємством здійснюється його керівником, який призначається (обирається) власником (власниками) безпосередньо або через уповноважені органи чи наглядову раду такого підприємства (у разі її утворення) та відповідно до статуту є посадовою особою цього підприємства з правом розподілу обов`язків між працівниками підприємства.

Відтак, якщо в штаті структурного підрозділу залізниці не передбачено посади начальника вантажного району (завідувач вантажного двору, складу, контейнерного відділу, контейнерного майданчика, сортувальної платформи), то на підставі наказу начальника такого підрозділу залізниці чи відповідно до робочої (посадової) інструкції іншого працівника залізниці має бути уповноважено на підписання від імені залізниці комерційних актів для забезпечення вимоги щодо їх оформлення за підписом трьох осіб, перелік яких визначено пунктом 10 Правил складання актів, і такими доказами можуть підтверджуватися повноваження осіб на підписання комерційного акту.

Такі висновки узгоджуються з тими, яких дійшов Верховний Суд у постановах від 21.05.2018 у справі №916/2001/17 та від 23.06.2018 у справі №916/1993/17.

На виконання вищевказаних вимог, наказом станції від 03.01.2019 №8, з причин відсутності за штатним розкладом станції посади начальника вантажного району, завідувача вантажного двору, складу контейнерного відділу, контейнерного майданчика, сортувальної платформи на підписання комерційних актів, замість вищевказаних осіб було уповноважено прийомоздавальника вантажу та багажу ОСОБА_3 .

Наведене свідчить, що комерційний акт №450003/41/86 від 06.03.2019 складений відповідно до вимог встановлених Правилами складання актів (затверджених наказом Міністерства транспорту України 28.05.2002 №334) та спростовує позицію відповідача про те, що спірний акт був підписаний неналежними особами.

Щодо виправлень у технічному паспорті

Згідно пункту 3.47 Інструкції про порядок застосування засобів ваговимірювальної техніки на залізничному транспорті України (далі - Інструкції) не допускається зважування вантажів, що перевозяться залізницями, на ЗВВТ, у яких в останніх записах в технічному паспорті про повірку, огляд-перевірку зроблені виправлення, не засвідчені підписом осіб, зазначених у пункті 2.5 розділу II цієї Інструкції.

Пунктом 2.5. Інструкції визначено, що записи в технічному паспорті ЗВВТ у процесі експлуатації здійснюють:

- керівники вагових бригад, ревізори вагового господарства дирекції - про огляд-перевірку, профілактичне технічне обслуговування, виконані ремонти та про усунення -недоліків, виявлених особами, що проводили перевірку;

- ревізори вагового господарства залізниці та дирекції - про результати перевірки (несправності ЗВВТ, невідповідності залізничних колій, вагонних ваг, фундаментів, вагових приміщень тощо вимогам нормативно-правових актів та/або нормативних документів) та, у разі потреби, про заборону зважування на ЗВВТ або заїзду на вагонні ваги із зазначенням причин;

- державні повірники та повірники (далі - повірники) - про результати виконання повірки або державної метрологічної атестації;

- керівники служб комерційної роботи та маркетингу залізниць, комерційних відділів дирекцій, Головного комерційного управління Укрзалізниці - про заборону зважування на ЗВВТ або заїзду на вагонні ваги із зазначенням причин за результатами перевірки;

- інші ревізори - відповідно до своїх повноважень.

Таким чином, законодавством передбачена можливість робити виправлення в технічному паспорти на ваги.

При цьому, зазначені випадки, за яких зважування не допускається, а саме в останніх записах в технічному паспорті про повірку, огляд-перевірку зроблені виправлення, не засвідчені підписом осіб, зазначених у пункті 2.5 розділу II цієї Інструкції.

Так, виправлення номера датчику до цього переліку не входить. Більше того, зроблене вправлення засвідчене ревізором вагового господарства дирекції (абревіатура - ДНВР), що відповідає пункту 2.5 Інструкції та спростовує доводи відповідача.

До того ж, виправлення в технічному паспорті не пов`язано з заміною датчика, оскільки з штампу вбачається напис: «Виправленню вірити». Тобто, при написанні індивідуального номеру датчику було допущено помилку, яку і було виправлено.

Правові підстави для нарахування штрафу та його розмір

Відповідно до пункту 122 Статуту залізниць України за неправильно зазначену у накладній, у тому числі, масу вантажу з відправника стягується штраф у розмірі згідно із пунктом 118 цього Статуту.

Пунктом 118 Статуту залізниць України встановлено, що штраф стягується у розмірі п`ятикратної провізної плати за всю відстань перевезення.

Пунктом 2 Правил складання актів встановлено, що відомості у комерційному акті зазначаються на підставі перевізних документів та виявлених обставин.

Оскільки, у залізничній накладній тару вагону зазначено 25 000 кг, яка внесена відправником, то на підставі пункту 2 Правил складання актів, саме її і було зазначено у комерційному акті.

Згідно відомостей, зазначених у залізничній накладній №37430469, провізна плата вагону №60571353 становить 34 418,00 грн, відповідно, п`ятикратний розмір провізної плати дорівнює 172 090,00 грн.

На підставі викладеного суд доходить висновку про правомірність нарахування позивачем штрафу у сумі 172 090,00 грн.

Відповідач вказує про те, що положення Статуту не відповідають положенням Конституції України та Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, тому суд не повинен їх застосовувати.

Так, дійсно відповідно до частини 6 статті 11 Господарського процесуального кодексу України, якщо суд доходить висновку, що закон чи інший правовий акт суперечить Конституції України, суд не застосовує такий закон чи інший правовий акт, а застосовує норми Конституції України як норми прямої дії. У такому випадку суд після ухвалення рішення у справі звертається до Верховного Суду для вирішення питання стосовно внесення до Конституційного Суду України подання щодо конституційності закону чи іншого правового акта, вирішення питання про конституційність якого належить до юрисдикції Конституційного Суду України.

Судом було проаналізовано чисельну практику Верховного Суду щодо застосування до правовідносин сторін відповідних положень Статуту залізниць. Норми Статуту (а саме пункт 118 Статуту залізниць України), застосовуються Верховним Судом без будь-яких застережень (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 05.02.2019 у справі №914/2339/17, постанова Верховного Суду у складі колегії суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 23.11.2018 у справі №916/2450/17, постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 02.06.2018 у справі №920/104/17).

З огляду на те, що Верховним судом абзац 1 частини 6 статті 11 Господарського процесуального кодексу України до аналогічних спірних правовідносин не застосовується, суд також не вбачає підстав для такого застосування.

Щодо зменшення штрафу

Відповідач просить на підставі статті 233 Господарського кодексу України та статті 551 Цивільного кодексу України зменшити розмір штрафу на 90%, оскільки позивач не поніс жодних збитків.

Відповідно до статті 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції (неустойка, штраф, пеня) надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Частиною 3 статті 551 Цивільного кодексу України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Відтак, суд, ухвалюючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання.

При цьому, суд звертає увагу, що вищенаведеними приписами законодавства не встановлено заборону суду зменшувати розмір неустойки (штрафу), який підлягає стягненню на підставі закону, оскільки зменшуючи суму, яка підлягає стягненню, суд не змінює сам розмір штрафу, встановлений Статутом залізниць України.

Суд доходить висновку, що клопотання відповідача може бути задоволено частково з огляду на таке.

По-перше, штраф, який просить стягнути позивач є занадто великим порівняно з вчиненим відповідачем порушенням, враховуючи що мало місце недовантаження, а не перевантаження вагону.

По-друге, таке порушення не призвело до зношення рухомого складу або можливості руйнації чи пошкодження вагону.

По-третє, відповідач сплатив більший розмір провізної плати, ніж розмір, на який би міг розраховувати позивач, за умови відсутності порушення з боку відповідача.

Відповідно до статті 7 Господарського процесуального кодексу України, правосуддя в господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх юридичних осіб незалежно від організаційно-правової форми, форми власності, підпорядкування, місцезнаходження, місця створення та реєстрації, законодавства, відповідно до якого створена юридична особа, та інших обставин; рівності всіх фізичних осіб незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного і соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних або інших ознак; рівності фізичних та юридичних осіб незалежно від будь-яких ознак чи обставин.

Отже, суд дійшов висновку, що клопотання відповідача про зменшення розміру штрафу підлягає задоволенню частково. Відтак, стягненню підлягає штраф (50%) у розмірі 86 045,00 грн. що забезпечує баланс інтересів сторін.

СУДОВІ ВИТРАТИ

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача без урахування зменшення штрафу у розмірі 2 581,35 грн.

Керуючись статтями 2, 73, 74, 76, 77-79, 86, 91, 129, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "УБДІЗЕЛЬ" про зменшення суми штрафу задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальність "УБДІЗЕЛЬ" (49050, м. Дніпро, вул. Полігонна, буд. 10-Б, ідентифікаційний код 34561793) на користь Акціонерного товариства "Українська залізниця" (03680, м. Київ, вул. Тверська, 5, ідентифікаційний код 40075815) в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця"Акціонерного товариства "Українська залізниця" (49602, м. Дніпро, пр. Дмитра Яворницького, 108, ідентифікаційний код 34561793) штраф у розмірі 86 045,00 грн та судовий збір у розмірі 2 581,35 грн.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення до Центрального апеляційного господарського суду.

Оскільки Єдина судова інформаційно-телекомунікаційної система не почала функціонувати, відповідно до підпункту 17.5 пункту 17 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України апеляційні скарги подаються учасниками справи до господарського суду Дніпропетровської області.

Повне рішення складено 19.08.2019

Суддя Я.С. Золотарьова