РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.07.2019Справа № 910/2815/19

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Головіної К.І., при секретарі судового засідання Лук`янчук Д.Ю., розглянувши у порядку загального позовного провадження господарську справу

за позовною заявою Приватного підприємства "Рент 2016"

до 1) Публічного акціонерного товариства "Родовід банк" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію;

2) Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтерблок Плюс"

про визнання припиненим договору іпотеки № 2007-151/4 від 25.03.2008 р.

за участю представників:

від позивача: Біжко Ю.О. - представник за довіреністю б/н від 15.05.2019

від відповідача-1: Мажирін І.О. - представник за довіреністю № 187 від 25.06.2019

від відповідача-2: не з`явився

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду м. Києва звернулось Приватне підприємство "Рент 2016" (далі - ПП "Рент 2016") з позовом до Публічного акціонерного товариства "Родовід банк" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію (далі - ПАТ "Родовід банк", відповідач-1) та Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтерблок Плюс" (далі - ТОВ "Інтерблок Плюс", відповідач-2) про визнання припиненим договору іпотеки № 2007-151/4 від 25.03.2008 р., укладеного між відповідачами.

У обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що нерухоме майно (нежитлова будівля) загальною площею 483,40 кв.м. за адресою: м. Київ, вул. Січових Стрільців, буд. 55 літ. В, належне ПП "Рент 2016" на праві власності, незаконно перебуває під обтяженням (іпотекою) ПАТ "Родовід банк" за договором іпотеки № 2007-151/4 від 25.03.2008 р., укладеним із ТОВ "Інтерблок Плюс" на забезпечення виконання зобов`язань ТОВ "СП "Відродження" за кредитним договором № 2007-151 від 06.04.2007 р., до якого позивач не має ніякого відношення. Також позивач вказує, що на час набуття позивачем права власності на вказане нерухоме майно ПП "Рент 2016" не було відомо про таке обтяження, оскільки інформація щодо нього у Державному реєстрі іпотек та Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єкта на той час була відсутня.

Позивач вважає, що договір іпотеки № 2007-151/4 від 25.03.2008 р., яким накладено обтяження на його майно, є припиненим, оскільки припинена діяльність ТОВ "СП "Відродження" (боржника за кредитним договором № 2007-151 від 06.04.2007 р.) у судовому порядку, про що до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесений відповідний запис. Також на думку позивача договір іпотеки є припиненим у силу положень ч. 1 ст. 17 Закону України "Про іпотеку" у зв`язку із закінченням строку дії іпотечного договору.

У позові ПП "Рент 2016" просить суд визнати припиненим договір іпотеки № 2007-151/4 від 25.03.2008 р., укладений між ПАТ "Родовід банк" та ТОВ "Інтерблок Плюс".

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.04.2019 р. вказану позовну заяву було прийнято до розгляду, справу вирішено розглядати в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання, сторонам надана можливість реалізувати свої процесуальні права та обов`язки.

У строк, визначений законом, відповідач-1 - ПАТ "Родовід банк" надав відзив, у якому зазначив про необґрунтованість та передчасність позовних вимог, просив відмовити у задоволенні позову.

Представник відповідача-2 - відзиву на позов не подав, його позиція з приводу заявлених позовних вимог суду невідома. Згідно з ч. 9 ст. 165 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

У судовому засіданні під час розгляду справи по суті представник позивача свої вимоги підтримав та обґрунтував, просив їх задовольнити.

Представник відповідача-1 (ПАТ "Родовід банк"), не заперечуючи фактичних обставин справи, позов не визнав, вказав, що договір іпотеки є діючим, оскільки ні позичальником, ні іпотекодавцем основне зобов`язання не виконане. При цьому припинення діяльності ТОВ "СП "Відродження" (боржника за кредитним зобов`язанням), як суб`єкта господарювання, не є підставою для припинення договору іпотеки № 2007-151/4 від 25.03.2008 р. Просив відмовити у задоволенні позову.

Представник відповідача-2 - ТОВ "Інтерблок Плюс" в судове засідання повторно не з`явився, належним чином був повідомлений про розгляд справи, про причини неявки суд не повідомив, заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи або про розгляд справи у його відсутність суду не надав.

Суд, розглянувши заяви учасників справи по суті позову, заслухавши пояснення представників сторін у судовому засіданні та дослідивши наявні в матеріалах справи докази, прийшов до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з урахуванням наступного.

Судом встановлено, що Приватне підприємство "Рент 2016" є власником нерухомого майна (нежитлової будівлі) загальною площею 483,40 кв.м., яке знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Січових Стрільців, буд. 55 літ. В, та було набуте позивачем на підставі укладених із ТОВ "ІІ Паша" (продавцем) двох договорів купівлі-продажу часток (по ? частки) нежитлової будівлі від 02.12.2016 р., посвідчених приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Ярмолюком М.М. та зареєстрованих в реєстрі за № 1904 та № 1905.

Відповідно до п. 1.2 указаних угод визначені сторонами частки нерухомого майна, що відчужувались позивачу, належали продавцю (ТОВ "II Паша") на підставі рішення Господарського суду міста Києва від 07.11.2016 року по справі № 910/16620/16, яке набрало законної сили, про що до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно був внесений запис № 17677570. При цьому, укладаючи вказані угоди купівлі-продажу, продавець гарантував, що відчужуване майно не перебуває під забороною відчуження чи арештом, не є предметом застави та іншим засобом забезпечення виконання зобов`язань перед будь-якими фізичними або юридичними особами, передбаченого чинним законодавством України. Факт відсутності заборони відчуження було перевірено нотаріусом за допомогою Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (п. 1.3 договорів купівлі-продажу).

Із матеріалів справи вбачається, що після виконання сторонами указаних угод купівлі-продажу до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно були внесені записи № 17867272 та № 17865139 про право власності ПП "Рент 2016" на нерухоме майно за адресою: м. Київ, вул. Січових Стрільців , буд. 55 літ. В, загальною площею 483,40 кв.м., що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна.

Звертаючись до суду з даним позовом, заявник вказує, що у подальшому з листа попереднього власника нерухомого майна (ТОВ "ІІ Паша") № 2602/19 від 26.02.2019 р. йому стало відомо, що набутий ПП "Рент 2016" вищевказаний об`єкт нерухомості перебуває під обтяженням (іпотекою) ПАТ "Родовід банк" за укладеним із ТОВ "Інтерблок Плюс" договором іпотеки № 2007-151/4 від 25.03.2008 р. на забезпечення виконання ТОВ "СП "Відродження" зобов`язань за кредитним договором № 2007-151 від 06.04.2007 р.

Перевіривши такі доводи позивача, суд встановив, що рішенням Господарського суду міста Києва від 07.10.2013 р. (яке набрало законної сили) у справі № 910/6325/13 за позовом ПАТ "Родовід банк" до ТОВ "Інтерблок Плюс" було звернуто стягнення на предмет іпотеки - нерухоме майно за адресою: м. Київ, вул. Січових Стрільців, буд . 55 літ. В, загальною площею 483,40 кв.м., шляхом продажу вказаного предмета іпотеки на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, за початковою ціною 8 282 400,00 грн. у рахунок задоволення вимог ТОВ "СП "Відродження" перед ПАТ "Родовід банк" за кредитним договором № 2007-151 від 06.04.2007 р. у сумі 28 326 087,09 грн.

Указаним судовим рішенням були встановлені обставини щодо дії та дійсності укладеного між ПАТ "Родовід банк" та ТОВ "Інтерблок Плюс" договору іпотеки № 2007-151/14 від 25.03.2008 р. на забезпечення виконання ТОВ "СП "Відродження" кредитного зобов`язання.

Отже, ПП "Рент 2016" (позивач) не є стороною ні спірного договору, ні кредитних відносин, ні забезпечувальних відносин, проте, як власник вищевказаного нерухомого майна, вважає договір іпотеки № 2007-151/14 від 25.03.2008 р. припиненим з огляду на те, що:

- його строк дії закінчився;

- основне (кредитне) зобов`язання припинилось у зв`язку із внесенням запису про припинення діяльності юридичної особи-боржника (ТОВ "СП "Відродження", ідентифікаційний код 31158665) та у зв`язку із наявністю судового рішення про стягнення грошової заборгованості.

Також позивач вважає, що відповідач - ПАТ "Родовід банк" недобросовісно використав своє право на звернення стягнення на предмет іпотеки у порядку примусового виконання судових рішень у строки, визначені законом для здійснення виконавчого провадження.

Обґрунтовуючи свої вимоги про припинення договору іпотеки, позивач вказує, що на підставі іпотечного договору банк намагається внести запис про іпотеку та обтяження належного позивачу майна до Державного Реєстру речових прав на нерухоме майно, чим порушує гарантоване Конституцією України право власності позивача на майно.

У той же час, судом встановлено, що на час розгляду даної справи запис про іпотеку чи обтяження на належне позивачу майно до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна не внесено. Натомість, в матеріалах справи міститься витяг з указаних Реєстрів, власником майна (нежитлової будівлі) загальною площею 483,40 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Січових Стрільців, буд. 55 літ. В, значиться ПП "Рент 2016", тобто позивач, без будь-яких обмежень.

Частиною 1 ст. 15 ЦК України закріплено право кожної особи на захист свого цивільного права у випадку його порушення, невизнання або оспорювання. Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликане поведінкою іншої особи.

Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого порушеного особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Так само за змістом ст. 2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів та розгляд справ, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Отже, підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту є порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права.

Із урахуванням наведеного, перевіривши обґрунтованість підстав позову, суд приходить до висновку, що позивач не довів належними засобами доказування факту порушення відповідачем охоронюваних законом прав та інтересів ПП "Рент 2016" у даному спорі, а його позов є передчасним.

Також заявник вказував про те, що його законні права можуть бути порушені банком у подальшому, оскільки відповідач має на меті відновити запис про іпотеку, зловживаючи своїми правами, проте, суд вважає за необхідне зазначити, що рішення суду не може ухвалюватись на майбутнє, суд не може приймати до уваги наявність неіснуючого порушення, оскільки це суперечить вимогам законодавства України. Також рішення суду не може бути застереженням від будь-яких порушень і не може бути умовним. До того ж у законодавстві України, що регулюють спірні відносини, у майбутньому можливі зміни, про які суду на час розгляду даної справи невідомо і не може бути відомо.

Окремо слід звернути увагу на обраний позивачем спосіб захисту його права власності. Так, перелік основних способів захисту цивільних прав та інтересів визначається ч. 2 ст.16 Цивільного кодексу України, а також ст. 20 Господарського кодексу України.

Зокрема, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Як зазначено у статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі. Під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Отже, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно з положеннями ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Враховуючи, що відповідно до ст. 328 ЦК України набуття права власності - це певний юридичний склад, з яким закон пов`язує виникнення у особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, чи у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об`єкт та чи підлягає це право захисту у порядку, передбаченому ст. 392 Цивільного кодексу України (правова позиція Верховного Суду України, викладена в постановах від 18.02.2015 у справі № 6-244цс14 та від 24.06.2015 у справі № 6-318цс15).

При цьому стаття 392 ЦК України, в якій йдеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне у позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності (правова позиція Верховного Суду України, викладена в постанові від 06.07.2016 у справі № 3-576гс-16).

Отже, позивач, звертаючись до суду із даним позовом та обґрунтовуючи свої вимоги порушенням його права власності, обрав невірний та неефективний способу захисту, адже звернувся до суду з вимогами про припинення договору іпотеки.

З урахуванням викладеного суд приходить до висновку, що позовні вимоги ПП "Рент 2016" є необґрунтованими та недоведеними.

Усі інші доводи позивача стосовно наявності підстав для визнання припиненим іпотечного договору суд також відхиляє, виходячи з наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону України "Про іпотеку" іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Частинами 1, 2 ст. 3 Закону України "Про іпотеку" встановлено, що іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом. Взаємні права і обов`язки іпотекодавця та іпотекодержателя виникають з моменту державної реєстрації іпотеки відповідно до закону.

Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (ч. 5 ст. 3 Закону України "Про іпотеку").

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України "Про іпотеку" іпотека припиняється у разі: 1) припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору; 2) реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; 3) набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; 4) визнання іпотечного договору недійсним; 5) знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її; 6) з інших підстав, передбачених цим Законом. Тобто, названою нормою закону визначені підстави, за яких іпотека припиняється у силу закону.

Як встановив суд, між ПАТ "Родовід Банк" та ТОВ "СП "Відродження" (позичальник) був укладений кредитний договір № 2007-151 від 06.04.2007 р. З метою забезпечення виконання позичальником - ТОВ "СП "Відродження (боржник) зобов`язань за цим кредитним договором ПАТ "Родовід Банк" та ТОВ "Інтерблок плюс" (іпотекодавець) уклали договір іпотеки № 2007-151/4 від 25.03.08 р., відповідно до умов якого іпотекодавець передав банку в іпотеку належне йому на праві власності нерухоме майно - нежилий будинок (літера В), загальною площею 483,4 кв.м., який знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Артема, 55 .

Пунктом 1.2.1 договору іпотеки сторони погодили, що боржник зобов`язаний погасити заборгованість за кредитним договором в межах загальної суми 1 500 000,00 євро в строки, вказані у відповідних додаткових угодах кредитного договору, але не пізніше 03.04.09 р.

Оскільки позичальник порушив умови кредитного договору, ПАТ "Родовід банк" звернувся до Господарського суду Донецької області з позовом про стягнення з ТОВ "СП "Відродження" кредитної заборгованості за договором № 2007-151 від 06.04.2007 р. За результатами розгляду вказаного позову рішенням Господарського суду Донецької області від 02.11.2009 р. у справі № 20/307 позов ПАТ "Родовід Банк" про стягнення заборгованості у сумі 1 403 561,02 євро та 20 022 105,10 грн. був задоволений у повному обсязі.

Також встановлено, що у зв`язку із невиконанням ТОВ "СП "Відродження" вищевказаного рішення Господарського суду Донецької області від 02.11.2009 р. у справі № 20/307 про стягнення грошової заборгованості, рішенням Господарського суду міста Києва у справі № 910/6325/13 від 07.10.2013 р. за позовом ПАТ "Родовід банк" до ТОВ "Інтерблок плюс" у рахунок погашення зазначеної заборгованості було звернуте стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки № 2007-151/4 від 25.03.08 р. - нерухоме майно за адресою: м . Київ , вул. Артема, 55 літ. В, загальною площею 483,4 кв.м., шляхом продажу вказаного предмета іпотеки на прилюдних торгах в межах процедури виконавчого провадження, за початковою ціною у розмірі 8 282 400,00 грн.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що постановою Донецького окружного адміністративного суду від 30.08.2013 у адміністративній справі № 805/9086/13а за позовом Державної податкової інспекції у Кіровському районі м. Донецька Державної податкової служби Донецької області було припинено юридичну особу - ТОВ "СП "Відродження" (ідентифікаційний код 31158665), тобто боржника за кредитним договором № 2007-151 від 06.04.2007 р. (за основним зобов`язанням).

Відповідний запис про припинення ТОВ "СП "Відродження", як юридичної особи, був внесений 14.06.2016 р. за № 8006673 до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, що підтверджується наявним у справі витягом з указаного Реєстру.

Позивач вважає, що припинення (ліквідація) боржника (позичальника) за кредитним договором № 2007-151 від 06.04.2007 р. є підставою для припинення як основного, так і похідного зобов`язання (договору іпотеки), який забезпечує виконання основного зобов`язання.

Відповідно до частини 1 статті 609 ЦК України зобов`язання припиняється ліквідацією юридичної особи (боржника або кредитора), крім випадків, коли законом або іншими нормативно-правовими актами виконання зобов`язання ліквідованої юридичної особи покладається на іншу юридичну особу.

За змістом статті 11 Закону України "Про іпотеку" за невиконання боржником основного зобов`язання відповідальність перед іпотекодержателем несе іпотекодавець (майновий поручитель) в межах вартості предмета іпотеки.

Отже, укладаючи договір іпотеки, всі ризики, пов`язані з невиконанням зобов`язання боржником (у межах вартості предмета іпотеки, у тому числі й ті, що виникають унаслідок припинення боржника з його подальшим виключенням із відповідного Єдиного державного реєстру) бере на себе іпотекодавець.

Оскільки покладення цих ризиків на особу, яка видала забезпечення, відбулося за договором, укладеним майновим поручителем (іпотекодавцем) саме із кредитором, то всі узяті ризики слід покладати на особу, яка видала забезпечення, і після припинення існування боржника. При цьому припинення господарської діяльності боржника не повинно припиняти обов`язку заставодавця (іпотекодавця) із несення ризиків. Інше може бути передбачене договором між кредитором та особою, яка видала забезпечення, тобто звільнення останньої від таких ризиків має бути предметом спеціальної домовленості між нею і кредитором.

За таких обставин, сам факт ліквідації (припинення) боржника за кредитним договором із внесенням запису до відповідного реєстру про припинення юридичної особи (за наявності заборгованості боржника за цим договором), не є підставою для припинення договору іпотеки, укладеного для забезпечення виконання кредитного договору боржником (аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом України у постановах від 10.02.2016 у справі № 6-216цс14, від 10 лютого 2016 року, у справі №6-84цс15, від 06 липня 2016року у справі №3-578гс16).

У спірних правовідносинах судом не встановлено того факту, що за умовами договору іпотеки № 2007-151/4 від 25.03.08 р. ПАТ "Родовід банк" та ТОВ "Інтерблок" домовилися про звільнення іпотекодавця від ризиків, пов`язаних із невиконанням зобов`язання боржником унаслідок його припинення як юридичної особи з подальшим виключенням його із Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

При цьому частинами 1, 2 статті 590 ЦК визначено порядок дій заставодержателя (іпотекодержателя) щодо захисту свого права у разі, коли основне зобов`язання не буде виконано у встановлений строк (термін).

Статтею 33 Закону України "Про іпотеку" передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

З матеріалів справи вбачається, що процедуру звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до умов договору іпотеки № 2007-151/4 від 25.03.08 р. ПАТ "Родовід банк" розпочало у квітні 2013 р., коли звернулось до Господарського суду міста Києва із вимогами до іпотекодавця - ТОВ "Інтерблок" із позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки, тобто до винесення Донецьким окружним адміністративним судом постанови від 30.08.2013 у справі № 805/9086/13а про припинення ТОВ "СП "Відродження" (боржника за кредитним договором) та внесення відповідного запису до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань (14.06.2016 р.).

Таким чином, ПАТ "Родовід банк" реалізувало своє право іпотекодержателя щодо звернення стягнення на предмет іпотеки в період, коли зобов`язання забезпечене іпотекою, належним чином не виконувалося.

За таких обставин припинення юридичної особи боржника за основним зобов`язанням - ТОВ "СП "Відродження" і внесення запису про його припинення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань не є підставою для припинення договору іпотеки № 2007-151/4 від 25.03.08 р. Інше свідчило б про неспівмірне обмеження прав кредитора, який своєчасно вжив необхідних заходів і вчинив достатні дії на захист своїх порушених прав.

Щодо доводів позивача про визнання припиненим договору іпотеки № 2007-151/14 від 25.03.2008 р., у зв`язку із закінченням строку його дії, суд зазначає наступне.

За змістом ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною третьою статті 180 ГК України визначено, що при укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Пункт 5.4 спірного договору іпотеки передбачає, що договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і нотаріального посвідчення і діє до повного розрахунку боржника/іпотекодавця із іпотекодержателем за основним зобов`язанням (кредитним договором № 2007-151 від 06.04.2007 р.). Тобто, вказаною умовою договору іпотеки встановлена дія цього правочину - до повного розрахунку боржника/іпотекодавця із іпотекодержателем за основним зобов`язанням.

Отже, позивач хибно вважає, що кінцевим строком дії договору іпотеки є 03.04.2009 р., посилаючись на п. 1.2.1 даного договору, який визначає кінцевий строк виконання боржником (не іпотекодавцем) зобов`язання за кредитним договором (повернення кредиту), плутаючи його зі строком припинення як кредитного зобов`язання, так і припиненням договору іпотеки. За таких обставин договір іпотеки на даний час є діючим з огляду на пункт 5.4 цього договору.

Щодо припинення договору іпотеки у зв`язку з невчасним використанням ПАТ "Родовід банк" права на задоволення своїх вимог за рахунок продажу предмета іпотеки під час виконавчого провадження, суд зазначає, що звернення стягувача до Державної виконавчої служби з метою задоволення своїх вимог у порядку Закону України "Про виконавче провадження" є правом стягувача (банку), а не його обов`язком. При цьому стаття 17 Закону "Про іпотеку" (спеціального Закону у даних спірних правовідносинах) не визначає такої підстави для припинення іпотеки, як несвоєчасне використання іпотекодержателем свого права на продаж предмета іпотеки під час виконавчого провадження.

Відповідно до ст.ст. 73, 74, 76-79 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, а достатні докази - які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

У даному спорі позивач не надав суду належних та допустимих доказів, що свідчать про наявність передбачених Законом України "Про іпотеку" обставин, з настанням яких закон пов`язує припинення іпотеки.

Отже, з урахуванням викладеного суд відмовляє у задоволенні позову ПП "Рент 2016" про визнання припиненим договору іпотеки № 2007-151/4 від 25.03.2008 р.

У разі відмови у задоволенні позову витрати по сплаті судового збору за правилами ст. 129 ГПК України покладаються на позивача, зокрема, зі сплати судового збору за подачу позову.

Керуючись ст.ст. 73-79, 129, 236-238 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволенні позову Приватного підприємства "Рент 2016" до Публічного акціонерного товариства "Родовід банк" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію та Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтерблок Плюс" про визнання припиненим договору іпотеки № 2007-151/4 від 25.03.2008 р.

Рішення ухвалено в нарадчій кімнаті та проголошено його вступну та резолютивну частини в судовому засіданні 29 липня 2019 року.

Повний текст рішення складений 8 серпня 2019 року.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до суду апеляційної інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 20-денний строк з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Головіна К.І.