РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

05.08.2019Справа № 910/7115/19
Господарський суд міста Києва у складі судді Грєхової О.А., за участю секретаря судового засідання Коверги П.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали господарської справи

за позовом Музею історії міста Києва

до Публічного акціонерного товариства "Страхова компанія "Країна"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_1

про стягнення страхового відшкодування в розмірі 11 007,60 грн.

Представники учасників справи:

від позивача: не з`явився;

від відповідача: не з`явився;

від третьої особи: не з`явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Музей історії міста Києва звернувся до Господарського суду міста Києва із позовними вимогами до Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна» про стягнення страхового відшкодування в розмірі 11 007,60 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані завданням позивачу матеріальних збитків у розмірі 11 007,60 грн. внаслідок наїзду на будівлю Музею історії України ОСОБА_1 при керуванні транспортним засобом, цивільно-правова відповідальність якої була застрахована відповідачем.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.06.2019 судом залишено позовну заяву без руху, надано позивачу строк для усунення недоліків та встановлено спосіб їх усунення.

20.06.2019 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва надійшла заява позивача про усунення недоліків, відповідно до якої, позивачем усунуто недоліки, зазначені в ухвалі Господарського суду міста Києва від 03.06.2019.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.06.2019 позовну заяву прийнято судом до розгляду та відкрито провадження у справі № 910/7115/19, постановлено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, залучено до участі у справі ОСОБА_1 в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, витребувано у Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна» копію полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ/8989786.

12.07.2019 представником позивача подано клопотання про доручення документів до матеріалів справи.

15.07.2019 представником відповідача подано відзив на позовну заяву.

23.07.2019 представником позивача подано відповідь на відзив та клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.07.2019 судове засідання з розгляду справи по суті призначено на 05.08.2019 та попереджено учасників справи про наслідки неявки в судове засідання відповідно до вимог ст. 202 Господарського процесуального кодексу України.

31.07.2019 представником позивача подано клопотання про відкладення розгляду справи на строк не раніше 22.08.2019.

У судове засідання 05.08.2019 представники учасників справи не з`явились, про час, дату та місце судового засідання повідомлені належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень № 637 (позивач), № 645 (відповідач) та № 653 (третя особа).

Суд, розглянувши у судовому засіданні 05.08.2019 клопотання позивача про відкладення розгляду справи, відхилив його, з огляду на наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 202 ГПК України суд відкладає розгляд справи у випадках, встановлених частиною другою статті 202 цього Кодексу

Частиною 2 статті 202 Господарського процесуального кодексу України визначено, що суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав:

1) неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про направлення йому ухвали з повідомленням про дату, час і місце судового засідання;

2) перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними;

3) виникнення технічних проблем, що унеможливлюють участь особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції, крім випадків, коли відповідно до цього Кодексу судове засідання може відбутися без участі такої особи;

4) необхідність витребування нових доказів, у випадку коли учасник справи обґрунтував неможливість заявлення відповідного клопотання в межах підготовчого провадження.

При цьому, частиною 3 ст. 202 ГПК України унормовано, що якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі:

1) неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки;

2) повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки;

3) неявки представника в судове засідання, якщо в судове засідання з`явилася особа, яку він представляє, або інший її представник;

4) неявки в судове засідання учасника справи, якщо з`явився його представник, крім випадків, коли суд визнав явку учасника справи обов`язковою.

Судом встановлено, що клопотання від імені позивача підписано - Першим заступником генерального директора - ОСОБА_2, позовна заява - як і інші клопотання - про усунення недоліків, витребування доказів, про долучення доказів, про розгляд справи з повідомленням сторін - Генеральним директором ОСОБА_3 , в свою чергу, в обґрунтування означеного клопотання позивач зазначає, що у період з 29.07.2019 по 21.08.2019 - юрисконсульт - ОСОБА_4, перебуватиме у відпустці, при цьому, означене клопотання не містить обґрунтованих обставин неможливості бути присутнім у судовому засіданні іншого представника, зокрема ОСОБА_3 , за підписом якого подані маже всі документи від імені позивача.

Суд зазначає, що нормами чинного законодавства України не обмежено коло осіб, які можуть представляти особу в судовому процесі, тому неможливість одного із представників позивача бути присутнім у судовому засіданні не перешкоджає реалізації права учасника судового процесу на участь у судовому засіданні.

Судом також враховано, що у відповідності до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку. Перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини.

Враховуючи вищенаведене, суд відмовив у задоволенні клопотання позивача про відкладення розгляду справи.

При цьому, за приписами ч. 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Зважаючи на викладене, оскільки неявка представників учасників справи не перешкоджає всебічному, повному та об`єктивному розгляду всіх обставин справи, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами.

На виконання вимог ст. 223 Господарського процесуального кодексу України складено протокол судового засідання, який долучено до матеріалів справи.

Відповідно до ст. 219 ГПК України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

У судовому засіданні 05.08.2019 відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:

01 червня 2016 року ОСОБА_1 (далі - третя особа), керуючи транспортним засобом, що належить їй на праві власності, а саме - автомобілем марки «Suzuki SХ-4», д.н.з. НОМЕР_1 , в місті Києві по вул. Б. Хмельницького 7, при русі заднім ходом, не переконавшись у безпечності маневру, допустила наїзд на будівлю Музею історії міста Києва (далі - позивач) пошкодивши тильну сторону будівлі, що підтверджується висновком Шевченківського УП ГУНП в м. Києві від 06 червня 2016 року.

Цивільно-правова відповідальність осіб внаслідок експлуатації автомобіля марки «Suzuki SХ-4», д.н.з. НОМЕР_1 , на момент наїзду на будівлю Музею історії міста Києва була застрахована у Публічному акціонерному товаристві «Страхова компанія «Країна» (далі - відповідач), згідно з Полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ/8989786.

Як зазначає позивач, Музею історії міста Києва довелося самостійно відновити ушкоджений фасад, уклавши з ТОВ «Прайм-Актив» Договір № 81 від 26.06.2017.

Згідно довідок про вартість виконаних будівельних робіт та витрат за липень 2017 року та актів приймання виконаних робіт за липень 2017 року, позивачем були понесені витрати на проведення ремонтно-відновлювальних робіт у розмірі 11 007 грн. 60 коп., які оплачені позивачем згідно з платіжним дорученням № 327 від 31.07.2017.

22.05.2019 позивач звернувся до відповідача із Заявою про виплату страхового відшкодування № 060/37-263, у відповідь на яку, відповідач надав відповідь № 72303 від 14.06.2019, якою відмовив у виплаті страхового відшкодування, з огляду на приписи пп. 37.1.4 п. 37.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», в зв`язку з чим, позивач звернувся з позовом до суду.

Відповідач в свою чергу, заперечуючи проти позову, зазначає, що позивач подав заяву про виплату страхового відшкодування на адресу відповідача лише 24.05.2019, про що зазначив також у своїй позовній заяві, тобто через 2,5 роки після подання повідомлення про ДТП, що є підставою, згідно з ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» для відмови у виплаті страхового відшкодування, про що позивача було повідомлено Листом № 7203 від 14.06.2019.

Також, відповідач зазначає, що відповідно до Висновку, затвердженого Начальником Шевченківського УП ГУ НП в м. Києві від 06.06.2016, копія якого надана позивачем, збитки було відшкодовано винуватцем даної події.

Крім того, заперечуючи проти позову, відповідач зазначає, що позивачем не надано до позовної заяви жодного доказу, визначеного ст. 31 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» в підтвердження розміру шкоди та здійснених витрат.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.

За приписами статті 979 Цивільного кодексу України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Статтею 980 ЦК України визначено, що предметом договору страхування можуть бути зокрема майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані з володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування).

Як встановлено в ст. 8 Закону України «Про страхування» страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

01 червня 2016 року ОСОБА_1 (далі - третя особа), керуючи транспортним засобом, що належить їй на праві власності, а саме - автомобілем марки «Suzuki SХ-4», д.н.з. НОМЕР_1 , в місті Києві по вул. Б. Хмельницького 7, при русі заднім ходом, не переконавшись у безпечності маневру, допустила наїзд на будівлю Музею історії міста Києва (далі - позивач) пошкодивши тильну сторону будівлі, що підтверджується висновком Шевченківського УП ГУНП в м. Києві від 06 червня 2016 року.

З матеріалів справи вбачається, що цивільно-правова відповідальність осіб внаслідок експлуатації автомобіля марки «Suzuki SХ-4», д.н.з. НОМЕР_1 , на момент наїзду на будівлю Музею історії міста Києва була застрахована у Публічному акціонерному товаристві «Страхова компанія «Країна» (далі - відповідач), згідно з Полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ/8989786.

Згідно зі ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частинами першою та другою статті 1187 Цивільного кодексу України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

22.05.2019 позивач звернувся до відповідача із Заявою про виплату страхового відшкодування № 060/37-263, у відповідь на яку, відповідач надав відповідь № 72303 від 14.06.2019, якою відмовив у виплаті страхового відшкодування, з огляду на приписи пп. 37.1.4 п. 37.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Згідно з пунктом 22.1 статті 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

За змістом пункту 37.1.4 статті 37 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є: неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

Системний аналіз положень Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» дає підстави для висновку, що у момент укладення договору обов`язкового страхування страховик приймає на себе зобов`язання відповідати перед невизначеним і невідомим заздалегідь колом осіб за майнову шкоду, завдану цим особам страхувальником відповідальності, тобто приймає на себе фінансові ризики виплати відшкодування завданої страхувальником іншій особі майнової шкоди.

Виплата страхового відшкодування за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (порядок, умови, розмір, тощо) регулюється положеннями Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та умовами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності - полісом.

В силу п. 35.1 ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування.

Відповідно до п. 36.1 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик, керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування або про відмову у здійсненні страхового відшкодування. Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку.

Страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його; у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) (п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Таким чином, враховуючи викладене, для отримання страхового відшкодування за договором обов`язкового страхування потерпілий повинен подати страховику за договором обов`язкового страхування заяву на виплату страхового відшкодування у порядку, передбаченому п. 35.1. ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

При цьому, враховуючи положення ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик зобов`язаний не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його; у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

Як вбачається з положень п. 37.1.4 ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, з моменту скоєння ДТП.

Судом встановлено, що наїзд на будівлю Музею історії міста Києва, внаслідок якого було пошкоджено тильну сторону будівлі, відбувся 01.06.2016.

Тож, позивач, з метою реалізації свого права на отримання страхового відшкодування за полісом №АІ/8989786, повинен був у строк до 01.06.2017 подати страховику за вказаним полісом - Публічному акціонерному товариству «Страхова компанія «Країна» заяву на виплату страхового відшкодування.

Доказів подання позивачем заяви на виплату страхового відшкодування за полісом №АЕ/8989786 протягом одного року з моменту події під час розгляду справи суду надано не було, у зв`язку з чим суд дійшов висновку, що у відповідача відсутній обов`язок по виплаті страхового відшкодування.

Посилання позивача на пропуск такого строку у зв`язку зі зверненням з позовом до третьої особи про стягнення страхового відшкодування судом до уваги не приймаються, оскільки з позовом до третьої особи позивач звернувся 15.09.2017 (справа № 761/32770/17), тобто після спливу строку для звернення до страховика із заявою про виплату страхового відшкодування.

З огляду на викладене, беручи до уваги, що доказів звернення до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування у межах строку, визначеного Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», матеріали справи не містять, суд дійшов висновку в законності реалізації відповідачем свого права на односторонню відмову від виплати страхового відшкодування за полісом №АІ/8989786, в зв`язку з чим, у задоволенні позовних вимог належить відмовити.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За таких обставин, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову у задоволені позовних вимог, з покладенням судового збору на позивача в порядку ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 74, 76-80, 129, 236 - 240 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову відмовити повністю.

2. Витрати по сплаті судового збору покласти на позивача.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 13.08.2019.

Суддя О.А. Грєхова