СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" серпня 2019 р. Справа № 905/220/19

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Фоміна В.О., суддя Мартюхіна Н.О. , суддя Шевель О.В.

за участю секретаря судового засідання Курченко В.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Металургійний комбінат "Азовсталь" (вх. №1491 Д/2) на рішення Господарського суду Донецької області від 04.04.2019 у справі №905/220/19, ухвалене у приміщенні Господарського суду Донецької області суддею Паляниця Ю.О., повний текст рішення складено - 09.04.2019,

за позовом Акціонерного товариства "Нікопольський завод феросплавів", м.Нікополь Дніпропетровської області

до Приватного акціонерного товариства "Металургійний комбінат "Азовсталь", м.Маріуполь Донецької області

про стягнення 338828,59 грн

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Господарського суду Харківської області від 04.04.2019 позовні вимоги задоволені частково, стягнуто з відповідача на користь позивача 5% штрафу від вартості несвоєчасно поставленого товару в сумі 337611,26 грн, а також судовий збір у розмірі 5064,17 грн, в іншій частині позов залишено без задоволення.

Не погодившись з вказаним рішенням місцевого господарського суду, відповідач звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Донецької області від 04.04.2019 та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог АТ "Нікопольський завод феросплавів" відмовити в повному обсязі. Також відповідач просить, якщо суд прийде до висновку про задоволення вимог щодо стягнення штрафу (неустойки), з урахуванням всіх фактичних обставин справи, виходячи з загальних принципів справедливості, добросовісності та розумності, ст. 3 ЦК України, в порядку ст. 233 ГК України, максимально на 80% зменшити розмір стягуваної суми штрафу (неустойки).

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 03.06.2019 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства "Металургійний комбінат "Азовсталь" (вх. №1491 Д/2) на рішення Господарського суду Донецької області від 04.04.2019 у справі №905/220/19; повідомлено учасників справи, що розгляд апеляційної скарги відбудеться 24.06.2019.

14.06.2019 до Східного апеляційного господарського суду АТ "Нікопольський завод феросплавів" надіслано відзив на апеляційну скаргу (вх. № 5898), в якому позивач просить апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Металургійний комбінат "Азовсталь" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Донецької області від 04.04.2019 у справі №905/220/19 - без змін.

Згідно витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.06.2019 у зв`язку з відпусткою судді Крестьянінова О.О. здійснено повторний розподіл судової справи № 905/220/19 та визначено наступний склад колегії суддів для її розгляду: головуючий суддя Фоміна В.О., суддя Мартюхіна Н.О., суддя Шевель О.В.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 24.06.2019 відкладено розгляд справи на 13.08.2019.

В судове засідання Східного апеляційного господарського суду 13.08.2019 учасники справи не з`явились, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлені відповідно до вимог статті 268 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до частини 1 статті 220 ГПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Тому, враховуючи достатність матеріалів справи для вирішення апеляційної скарги в даному судовому засіданні, а також належне повідомлення учасників справи про час та дату судового засідання, колегія суддів дійшла висновку про розгляд апеляційної скарги за відсутності учасників справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами в межах, встановлених статтею 269 ГПК України, а також перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, встановила наступне.

Як свідчать матеріали справи, 15.12.2017 між відповідачем (постачальник) та позивачем (покупець) був підписаний договір поставки №012/18-03/1800447, за змістом п.1.1 якого постачальник зобов`язався поставити і передати у власність покупцю продукцію коксохімічного виробництва (товар) у відповідності до асортименту, якості, строків, у обсязі, за цінами та на умовах, передбачених в специфікаціях до цього договору, які є його невід`ємною частиною, а покупець зобов`язався прийняти товар та оплатити його на умовах цього договору. Витрати з перевезення (з.д. тариф) товару від пункту відправлення до пункту призначення відносяться на покупця, якщо інше не обумовлено специфікаціями.

За змістом п.2.1 укладеного сторонами правочину постачальник зобов`язується здійснити поточні поставки товару, обумовленого в специфікаціях до цього договору на умовах СРТ залізнична станція Нікополь Придніпровської залізниці (згідно з правилами Інкотермс-2010), якщо інші умови поставки не обумовлені специфікаціями до цього договору. Перехід від постачальника до покупця права власності на товар та ризик випадкового знищення або випадкового пошкодження товару відбувається з дати передачі товару першому перевізнику/експедитору для доставки покупцю (вантажоотримувачу) залізничним транспортом, що підтверджується штампом станції відправлення на залізничній накладній.

Відповідно до п.п.3.1, 3.2 договору №012/18-03/1800447 від 15.12.2017р. ціна товару за одиницю та по позиціям вказується у специфікаціях до цього договору. Загальна сума договору складає суму у національній валюті України, яка визначається сумою поставленого товару за всіма специфікаціями до цього договору.

Договір набуває чинності з моменту його підписання і діє до 28.02.2019р., і відповідно, за грошовими розрахунками, до повного виконання сторонами прийнятих на себе зобов`язань (п.9.5 договору №012/18-03/1800447 від 15.12.2017р.).

Згідно з положеннями п.п.2.5 - 2.7 договору №012/18-03/1800447 від 15.12.2017р. погодженим обсягом товару вважається обсяг поставки, вказаний у діючій специфікації до цього договору, з моменту підписання специфікації. Допускається щомісячна поставка товару з відхиленням по кількості +/- 5% від обсягів, погоджених у специфікаціях. Постачальник вважається таким, що виконав свої зобов`язання з поставки товару з моменту передачі товару у розпорядження транспортної організації (перевізнику) у місті передачі відповідно до п.2.1 цього договору.

Як вбачається з матеріалів справи, з підписанням специфікації №16 від 01.05.2018 до договору №012/18-03/1800447 від 15.12.2017 сторонами було узгоджено найменування товару, його кількість, ціну реалізації, умови оплати та поставки товару.

Відповідно до цієї специфікації, відповідач зобов`язався протягом травня 2018 року згідно орієнтовного графіку відвантаження товару в період з 01.05.2018р. (4-5 вагонів на добу) відвантажити позивачу товар - горішок коксовий 10-25 мм, марка ОК 1, ОК 2, ОК 3 ТУ У 19.1-0:2012, у кількості 7000 тн сухої ваги загальною вартістю 69019104 грн з ПДВ (+/- 5%).

Відповідно до п. 8.4 договору, у разі недопоставки Постачальником узгодженого обсягу товару постачальник сплачує покупцю штраф у розмірі 5% від вартості недопоставленого у строк товару. Оговореного у специфікації.

Підставою звернення позивача з позовом є невиконання відповідачем встановленого договором обов`язку щодо поставки товару у травні 2018 року за специфікацією №16 від 01.05.2018, у передбачений укладеним сторонами правочином строк - до 31.05.2018, що стало наслідком пред`явлення позивачем вимоги про стягнення суми штрафу у розмірі 338828,59 грн.

Позивач зазначає, що поставка залишку товару по специфікації №16 від 01.05.2018 на адресу покупця відбулась лише у червні 2018, відповідно до залізничних накладних:

- №50422583 від 27.06.2018р. (вагони №62313523, №62589437, №53535209, №52796836, №53528303, №56918204) в кількості 285,47 тн,

- №50406701 від 26.06.2018р. (вагони №59664169, №50049196, №56239536, №60972882) в кількості 152,96 тн,

- №50439645 від 28.06.2018р. (вагони №56116882, №60460763, №56402043) в кількості 116,55 тн,

- №50470137 від 30.06.2018р. (вагони №62666516, №54783303, №52797537, №63424535, №53541835, №53519468, №62523709) в кількості 294,86 тн,

- №50456813 від 29.06.2018р. (вагони №56046816, №62197389, №63487714, №56267032) в кількості 174,35 тн.

У відзиві на позов, відповідач не заперечує проти факту прострочення поставки товару за специфікацією №16 від 01.05.2018, однак, зазначає, що це сталося внаслідок того, що він здійснює господарську діяльність на території проведення антитерористичної операції та операції об`єднаних сил у м.Маріуполь, що є наслідком зниження зовнішнього та внутрішнього попиту на продукцію, значну дебіторську заборгованість підприємств-контрагентів, у зв`язку з чим діяльність підприємства відповідача є збитковою. Крім того, відповідач зазначив, що порушення виконання зобов`язань за договором поставки №012/18-03/1800447 від 15.12.2017 викликано дефіцитом порожніх вагонів у виробника/вантажовідправника (Приватного акціонерного товариства "Авдіївський коксохімічний завод"), який також здійснює господарську діяльність на території проведення антитерористичної операції та операції об`єднаних сил у м.Авдіївка.

Відповідач просив, у випадку задоволення вимог про стягнення штрафу - зменшити його розмір на 80%.

Приймаючи оскаржуване рішення, місцевий господарський суд встановив обставини прострочення відповідачем поставки товару за договором, зменшив суму нарахованого позивачу штрафу у зв`язку з невірним розрахунком позивачем суми штрафу, стягнув з позивача суму штраф у розмірі 337611,26 грн.

Відмовляючи у задоволенні клопотання відповідача про зменшення розміру штрафу на 80% повністю, судом першої інстанції вказано, що відповідачем в обґрунтування свого клопотання не надані докази які б свідчили про винятковість його випадку та наявність об`єктивних обставин, що виключали б можливість для постачальника належним чином виконати свої зобов`язання за договором. При цьому, суд першої інстанції визнав співрозмірним у порівнянні з порушенням розмір неустойки, що підлягає стягненню з відповідача.

Звертаючись з апеляційною скаргою, відповідач зазначив, що судом першої інстанції неправомірно відмовлено у задоволенні клопотання про зменшення розміру штрафу до 80 %, оскільки, виходячи з приписів ч.3 статті 551 ЦК України та статті 233 ГПК України, розмір неустойки може бути зменшений судом у разі наявності обґрунтованих підстав. Відповідач зазначає, що він знаходиться та проводить свою господарську діяльність на території проведення операції об`єднаних сил, ці обставини значно ускладнюють ведення господарської діяльності. У разі порушення залізничного сполучення - основного джерела постачання сировини, відповідач неодноразово опинявся перед загрозою зупинки підприємства.

Відповідно до частини 1 статті 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Виходячи з наведених норм, судом апеляційної інстанції рішення місцевого господарського суду у даній справі переглядається в частині розгляду судом першої інстанції заяви відповідача про зменшення розміру штрафу.

Згідно ст. 509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов`язання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частиною 1 статті 546 ЦК України передбачено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Статтею 549 ЦК України унормовано, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до частини третьої статті 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. У випадку нарахування неустойки, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у пункті 6 статті 3, частині третій статті 509 та частинах першій, другій статті 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права, суд має право її зменшувати.

Згідно з частиною першою статті 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій; при цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу; якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Отже, вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам (наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків), поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків), незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення.

Колегія суддів зазначає, що згідно Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб та громадських формувань, офіційним місцезнаходженням підприємства відповідача є 87500, Донецька обл., місто Маріуполь, вул. Лепорського, будинок 1.

Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України "Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України" від 2 грудня 2015 № 1275-р м. Маріуполь віднесено до переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція.

Відповідач є одним із найбільших підприємств на території міста Маріуполь, та відповідно, соціально відповідальним підприємством перед працівниками. Здійснення господарської діяльності підприємством на території проведення антитерористичної операції спричиняється відповідними труднощами, зокрема, пов`язаними з транспортуванням вантажів з сировиною та з готовою продукцією залізничним транспортом.

Зважаючи на особливості здійснення господарської діяльності на території АТО, ООС (знаходження у безпосередній близькості від лінії зіткнення), заборгованість контрагентів перед ПрАТ «МК «Азовсталь», що негативним чином впливають на можливість достатньою мірою забезпечити виробничий процес, зазначене викликає падіння обсягів виробництва та показників прибутку. Так, виходячи з фінансової звітності відповідача у 2017 та 2018, на підприємстві скрутне фінансове становище, спостерігається його збитковість.

Однак, разом з тим, колегія суддів зазначає, що у випадку нарахування неустойки, яка є явно завищеною та не відповідає передбаченим в п. 6 ст. 3, ч. 3 ст. 509, ч. ч. 1, 2 ст. 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності, як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права, суд має право її зменшувати. Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для боржника та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

Заперечуючи проти доводів апеляційної скарги, позивач зазначає про наявність інфляційних процесів в економіці держави та про складну ситуацію у промисловій сфері, що негативно впливають і на результати господарської діяльності АТ «Нікопольський завод феросплавів» та зазначає про законність та обгрунтованість оскаржуваного рішення.

З огляду на виконання відповідачем своїх зобов`язань щодо поставки позивачу товару з незначним терміном прострочення (1 місяць), а також враховуючи обставини перебування відповідача та ведення ним господарської діяльності з зоні проведення АТО, ООС, та не доведення позивачем обставин настання для нього реальних збитків, зумовлених несвоєчасним виконанням відповідачем зобов`язань за договором, колегія суддів вважає за необхідне частково задовольнити клопотання відповідача та зменшити розмір штрафу до 50%, що є адекватною мірою відповідальності за неналежне виконання відповідачем зобов`язань за договором та з урахуванням справедливого балансу між інтересами кредитора і боржника, оскільки штраф це фінансова санкція, спрямована на спонукання сторони, винної у порушенні зобов`язання, до його виконання та дотримання в подальшому, а не засіб безпідставного збагачення.

До такої ж позиції дійшов Верховний Суд у своїх постановах у справах №905/1273/18 від 19.03.2019, №921/760/17-г/5 від 19.03.2019, №921/14/18 від 26.02.2019.

У справі «Устименко проти України» (заява № 32053/13) Європейський суд з прав людини констатував, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом першим статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Процедура розгляду справи судами повинна відповідати вимогам статті 6 Конвенції та положенням законодавства України та має бути збалансована з реальністю правового захисту та ефективністю рішень судів усіх інстанцій, як найважливіших аспектів реалізації принципу верховенства права.

Керуючись практикою Європейського Суду з прав людини, колегія суддів зазначає, що у Рішенні «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року) Високий Суд вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Статтею 236 ГПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до частини 1 статті 277 ГПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; неправильне застосування норм матеріального права.

Обставини, які встановлені колегією суддів під час розгляду апеляційної скарги, є підставою для часткового скасування рішення господарського суду Донецької області, та задоволення позову у розмірі 169414,29 грн.

Відповідно до ч.1 статті 129 ГПК України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 269, 270, п. 1 ст. 275, ч.1 ст. 277, ст. 282 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Металургійний комбінат «Азовсталь» задовольнити частково.

Рішення Господарського суду Донецької області від 04.04.2019 у справі № 905/220/19 скасувати в частині задоволення позовних вимог у розмірі 168805,63 грн, прийняти в цій частині нове рішення.

Частково задовольнити клопотання відповідача про зменшення розміру штрафу та зменшити розмір штрафу до 50%.

Відмовити у задоволенні позовних вимог в частині стягнення 168805/63 грн.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Металургійний комбінат "Азовсталь" (87500, Донецька обл., м.Маріуполь, вул. Лепорського, буд.1, ) на користь Акціонерного товариства "Нікопольський завод феросплавів" (53200, Дніпропетровська обл., м.Нікополь, вул.Електрометалургів, буд.310, ) штраф у розмірі 168805,63 грн, а також судовий збір за подання позову у розмірі 2532,09 грн.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Металургійний комбінат "Азовсталь" (87500, Донецька обл., м.Маріуполь, вул. Лепорського, буд.1, ) на користь Акціонерного товариства "Нікопольський завод феросплавів" (53200, Дніпропетровська обл., м.Нікополь, вул.Електрометалургів, буд.310, ) судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 3798,13 грн.

Доручити Господарському суду Донецької області видати відповідні накази.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строки оскарження передбачені ст. ст. 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 19.08.2019

Головуючий суддя В.О. Фоміна

Суддя Н.О. Мартюхіна

Суддя О.В. Шевель