ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" серпня 2019 р. Справа№ 910/1187/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Коротун О.М.

суддів: Майданевича А.Г.

Дідиченко М.А.

за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

на рішення Господарського суду міста Києва від 03.04.2019 (повний текст складено 10.04.2019)

у справі №910/1187/19 (суддя Данилова М.В.)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Євро-реконструкція"

про стягнення грошових коштів

розглянувши справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи відповідно до статей 269, 270 Господарського процесуального кодексу України

УСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

1. Короткий зміст заявлених вимог

Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (надалі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Євро-реконструкція" (надалі - відповідач) про стягнення з відповідача заборгованості за неналежне виконання зобов`язань за договором постачання природного газу № 2158/1718-РО-41 від 20.09.2017 (надалі - договір) в сумі 6 044,96 грн з них: пені - 4 695,28 грн, інфляційних втрат - 910,06 грн та 3% річних - 439,62 грн.

2. Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Господарського суду міста Києва від 03.04.2019 позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Євро-реконструкція", на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", на будь-який рахунок, виявлений державним виконавцем під час виконання рішення суду, грошові кошти: пені - 4 567,24 грн, інфляційних втрат - 907,90 грн, 3% річних - 424,68 грн та судовий збір - 1 874,88 грн. В решті позовних вимог Господарський суд міста Києва відмовив.

3. Надходження апеляційної скарги на розгляд Північного апеляційного господарського суду та межі апеляційного перегляду рішення суду

02.05.2019 Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 03.04.2019 у справі № 910/1187/19 в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо стягнення пені в розмірі 128,04 грн, 3% річних в розмірі 11,94 грн та інфляційних нарахувань в розмірі 2,16 грн скасувати та прийняти нове рішення в цій частині, яким позовні вимоги Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" щодо стягнення пені в розмірі 128,04 грн, 3% річних в розмірі 11,94 грн та інфляційних нарахувань в розмірі 2,16 грн задовольнити.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 27.05.2019 апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду міста Києва від 03.04.2019 у справі №910/1187/19 залишено без руху через те, що скаржником не надано доказів сплати судового збору у встановленому законодавством розмірі.

07.06.2019 через канцелярію Північного апеляційного господарського суду від апелянта надійшла заява про усунення недоліків на виконання вимог ухвали суду від 27.05.2019 з доказами, що підтверджують сплату судового збору у встановленому законодавством розмірі.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 14.06.2019 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою у даній справі, призначено до розгляду апеляційну скаргу на рішення Господарського суду міста Києва від03.04.2019 у справі №910/1187/19 у порядку письмового провадження без повідомлення учасників та зупинено дію рішення Господарського суду міста Києва від 03.04.2019 у справі №910/1187/19.

Справа розглядалася різними складами суду.

4. Вимоги апеляційної скарги та короткий зміст наведених в ній доводів

Апеляційна скарга мотивована тим, що, на думку апелянта, рішення суду першої інстанції було прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, зокрема ст. 549-552, 599, 625 Цивільного кодексу України, ст. 236 та 238 Господарського процесуального кодексу України, без дослідження усіх істотних обставин справи та підлягає скасуванню в частині відмовлених позовних вимог.

Також апелянт робить висновок, що судом першої інстанції було невірно застосовано положення ст. 233 ГК України. Так, зазначає, що відповідно до пункту 1 ст. 233 ГК України, суд має право зменшити розмір санкцій, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно зі збитками кредитора. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником, майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні, та інші інтереси сторін що заслуговують на увагу суду.

Так, апелянт зазначає що суд першої інстанції при зменшенні розміру пені повинен був об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, причин неналежного виконання або невиконання зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення та врахувати при цьому інтереси апелянта. Така сама позиція апелянта і стосовно перерахунку та зменшення розміру інфляційних нарахувань та 3% річних, оскільки судом першої інстанції не надано зазначеному жодних арифметичних дій, з яких можна було б зрозуміти алгоритм перерахунку судом першої інстанції інфляційних нарахувань та 3% річних.

Таким чином, скаржник просив задовольнити апеляційну скаргу у даній справі, скасувати рішення місцевого господарського суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення пені в розмірі - 128,04 грн, 3%річних в розмірі 11,94 грн та інфляційних нарахувань в розмірі 2,16 грн та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

5. Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу

У відзиві, поданому на апеляційну скаргу, та прийнятому судом у порядку ст. 263 ГПК України, відповідач зазначив, що суд першої інстанції не врахував тієї обставини, що відповідно до пункту 8.2. договору постачання природного газу № 2158/1718-РО-41 від 20.09.2017 року, у разі невиконання відповідачем умов пункту 6.1. він зобов`язаний сплатити апелянту, крім суми заборгованості, пеню в розмірі облікової ставки Національного банку України суми простроченого платежу за кожний день його прострочення. Суд не врахував цього факту, оскільки і розрахунок апелянта в позовній заяві, і подальший перерахунок судом першої інстанції, здійснювався з використанням подвійної облікової ставки Національного банку України.

Таким чином, відповідач просить у задоволенні апеляційної скарги апелянта відмовити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

6. Фактичні обставини, неоспорені сторонами, встановлені судом першої інстанції та судом апеляційної інстанції

20.09.2017 між ПАТ НАК Нафтогаз України (апелянт) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Євро-реконструкція» (відповідач) був укладений договір №2158/1718-РО-41 постачання природного газу, відповідно до умов якого апелянт зобов`язувався передати у власність відповідачу у 2017-2018 роках природний газ, ввезений на митну територію України апелянтом за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а відповідач, в свою чергу, зобов`язувався приймати і оплачувати природній газ на умовах цього договору. Газ, що постачається за цим договором, використовується відповідачем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається релігійними організаціями.

Згідно умов договору, апелянт передає відповідачу з 01.10.2017 по 31.03.2018 газ обсягом до 167 тис. куб. м. (п. 2.1).

При цьому, приймання передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу. Обсяг споживання газу покупцем у відповідному місяці поставки встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показів комерційного вузла/вузлів обліку газу покупця (п. 3.7).

Ціна за 1000 куб. м. газу становить 2 471,00 грн, крім того ПДВ - 20% - 494,20 грн, а всього з ПДВ 2 965,20 грн (п. 5.2 договору).

Оплата за газ здійснюється відповідачем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 25-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу (п. 6.1).

Як встановлено судом, на виконання умов договору, апелянт передав відповідачу природний газ на загальну суму 309 578 грн 74 коп, що підтверджується актами приймання - передачі природного газу, підписаними сторонами без будь-яких зауважень та застережень.

Відповідач свої зобов`язання за договором з оплати отриманого природного газу виконав із порушенням строків оплати, а саме повністю розрахувався 23.05.2018.

Апелянт, звертаючись до суду з позовом, вказує на те, що у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань з оплати природного газу за договором, апелянт нарахував відповідачу борг в сумі 6 044,96 грн з них: пені - 4 695,28 грн, інфляційних втрат - 910,06 грн та 3% річних - 439,62 грн.

ПОЗИЦІЯ ПІВНІЧНОГО АПЕЛЯЦІЙНОГО ГОСПОДАРСЬКОГО СУДУ

7. Мотиви, з яких виходить Північний апеляційний господарський суд, та застосовані ним положення законодавства

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України, яка кореспондується з частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України унормовано, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Приписами статті 655 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до частини 1 статті 216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України.

Згідно зі статтею 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом, відповідно до статті 612 Цивільного кодексу України.

Частиною 3 статті 549 Цивільного кодексу України встановлено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Статтею 629 Цивільного кодексу України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, згідно статті 625 Цивільного кодексу України.

Статтею 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань», платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що предметом спору у даній справі є матеріально-правові вимоги Публічного акціонерного товариства "НАК "Нафтогаз України" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Євро-реконструкція" про стягнення боргу за договором №2158/1718-РО-41 від 20.09.2017, зокрема пені, 3% річних та інфляційних втрат, з огляду на те, що відповідачем були порушені вимоги договору щодо своєчасної оплати за отриманий природний газ.

Відповідно до ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Водночас, згідно з положеннями ч. 4 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. При цьому відповідно до ч. 2 ст. 277 ГПК України неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Так, судом апеляційної інстанції під час перегляду рішення місцевого господарського суду було встановлено неправильне застосування норм матеріального права, а саме: незастосування ст. 6, 627, 629 ЦК України (договір є обов`язковим для виконання сторонами), ст. 232 ГК України, ст. 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань».

А тому суд апеляційної інстанції при перегляді рішення місцевого господарського суду не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги та переглядає оскаржуване рішення з урахуванням наступного.

Так, відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Натомість, при вирішенні спору, суд першої інстанції не врахував обов`язковості положень спірного договору для сторін (зокрема і в частині нарахування штрафних санкцій за порушення умов такого договору).

Так, суд першої інстанції не врахував положення п. 8.2. договору (про що неодноразово наголошував відповідач у відзиві на позовну заяву та письмових поясненнях), відповідно до якого договору у разі невиконання відповідачем пункту 6.1. цього договору він зобов`язується сплатити апелянту, крім суми заборгованості, пеню у розмірі облікової ставки Національного банку України суми простроченого платежу за кожний день його прострочення. Натомість, застосував відповідальність у вигляді нарахування пені в розмірі подвійної облікової ставки з посиланням на п.7.2. договору, зміст якого абсолютно не відповідає договору, що регулює правовідносини між сторонами. Таким чином, суд першої інстанції не застосував положення про обов`язковість виконання договору для сторін.

В цій частині суд апеляційної інстанції враховує доводи відповідача, викладені у відзиві на апеляційну скаргу про неправомірність нарахування пені за спірний період у розмірі подвійної облікової ставки, оскільки це суперечить умовам договору.

Так, суд апеляційної інстанції зазначає також наступне.

Так, відповідно до пункту 6.1. договору, оплата за газ здійснюється відповідачем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 25-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу. Матеріали справи свідчать, що відповідач у період з жовтня 2017 року по квітень 2018 року оплатив отриманий від продавця товар на суму 309 578,74 грн., що підтверджується розрахунком штрафних санкцій, довідкою про дебетове сальдо та довідкою по операціям по товариству відповідача, які містяться в матеріалах справи. Проте, як вбачається з матеріалів справи, частина платежів була здійсненна з порушенням вимог пункт 6.1. договору, тобто після 25-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Відповідно до пункту 8.1. договору за невиконання або неналежне виконання договірних зобов`язань сторони несуть відповідальність у випадках, передбачених чинним законодавством України і цим договором.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Зокрема, у спірних правовідносинах було порушено умови договору, щодо своєчасної оплати за природній газ відповідачем.

Як зазначалось раніше, відповідно до п.8.2. договору у разі невиконання відповідачем пункту 6.1. цього договору він зобов`язується сплатити апелянту, крім суми заборгованості, пеню у розмірі облікової ставки Національного банку України суми простроченого платежу за кожний день його прострочення.

Положеннями ст. 611 ЦК України та ст. 230 ГК України унормовано, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Так, з урахуванням здійснення позивачем неправильного нарахування пені, суд апеляційної інстанції здійснив власний розрахунок, та дійшов висновку про обґрунтованість розміру пені за заявлені позивачем періоди у розмірі 2 347 грн 63 коп. (розмір,встановлений умовами договору).

Щодо позовних вимог про стягнення річних та інфляційних втрат (передбачених ст. 625 Цивільного кодексу України), суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Частиною 2 ст. 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові. (В цій частині суд апеляційної інстанції на підставі ч. 4 ст. 236 ГПК України враховує висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 29 січня 2019 року у справі № 910/11249/17).

Однак, суд апеляційної інстанції не погоджується з розміром стягнутих судом першої інстанції річних та інфляційних втрат.

Так, при перерахунку 3% річних, судом апеляційної інстанції застосовувалась наступна арифметична формула:

Сума санкції = С x 3 x Д : 365 : 100, де

С - сума заборгованості,

Д - кількість днів прострочення.

При проведенні підрахунку окремо за кожен заявлений позивачем період, суд апеляційної інстанції дійшов до висновку, що позивачем було арифметично вірно нараховано 3% річних у розмірі 439,62 грн.

Щодо позовних вимог про стягнення інфляційних втрат судом апеляційної інстанції застосовувалась наступна арифметична формула:

ІІС = ( ІІ1 : 100 ) x ( ІІ2 : 100 ) x ( ІІ3 : 100 ) x ... ( ІІZ : 100 )

ІІ1 - індекс інфляції за перший місяць прострочення,

......

ІІZ - індекс інфляції за останній місяць прострочення.

В цій частині суд апеляційної інстанції також дійшов до висновку про арифметичну вірність здійсненого позивачем розрахунку інфляційних втрат, а тому обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню розмір інфляційний втрат в сумі 910,06 грн.

Таким чином, на підставі здійсненого судом першої інстанції розрахунку пені, річних та інфляційних втрат, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про необхідність стягнення з відповідача: пені - 2 347 грн 63 коп., 3% річних - 439 грн 62 коп, інфляційні втрати - 910 грн 06 коп.

Суд апеляційної інстанції відхиляє доводи апелянта про необґрунтованість застосування судом першої інстанції положень ст. 233 ГК України, оскільки фактично зі змісту рішення суду першої інстанції не вбачається зменшення розміру штрафних санкцій, фактично судом першої інстанції було здійснено власний розрахунок, який арифметично відрізнявся від наданого позивачем.

У цій частині суд апеляційної інстанції зазначає, що викладена у відзиві на позовну заяву прохальна частина про зменшення пені до облікової ставки та зменшення річних та інфляційних втрат не розцінюється судом апеляційної інстанції як заява в розумінні ст. 233 ГК України. Оскільки, зменшення пені до облікової ставки передбачено умовами договору, який є обов`язковим до виконання для сторін, тоді як зменшення річних та інфляційних втрат не передбачено чинним законодавство (річні та інфляційні втрати не є штрафною санкцією та не підлягає зменшенню в розумінні ст. 233 ГК України).

8. Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції не погоджується з висновком місцевого господарського суду, в частині нарахування пені в розмірі подвійної облікової ставки, оскільки п. 8.2. договору чітко передбачає, що пеня за несвоєчасну виконання зобов`язання передбаченого п. 6.1. договору, виплачується в розмірі облікової ставки Національного банку України, а не подвійної облікової ставки Національного банку України, як це було здійснено судом першої інстанції. Таким чином, судом першої інстанції не було застосовано норми матеріального права, які підлягала до застосування (ст. 6, 627, 629 ЦК України, 232 ГК України, ст. 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань»). А тому рішення місцевого господарського суду в частині стягнення пені підлягає зміні.

Що стосується розрахунку 3% річних та інфляційних втрат, перевіривши наданий позивачем розрахунок, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що в цій частині він є арифметично вірним. А тому рішення місцевого господарського суду в цій частині підлягає також зміні.

Отже, підлягають задоволенню позовні вимоги про стягнення з відповідача пені у розмірі 2 347 грн 63 коп, 3% річних у розмірі 439 грн 62 коп, інфляційні втрати у розмірі 910 грн 06 коп.

Отже, керуючись ст. 2, 269, 270, п. 2 ч. 1 ст. 275, п. 3 ч. 1 ст. 277, ч. 2 ст. 277 ГПК України - суд апеляційної інстанції дійшов висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги у даній справі та зміні рішення суду першої інстанції з викладенням резолютивної частини у відповідній редакції.

9. Судові витрати

З урахуванням часткового задоволення апеляційної скарги по суті та зміни рішення (зміна усіх стягнутих судом першої інстанції сум) через неправильне застосування норм матеріального права, виходячи з повноважень передбачених ч. 4 ст. 269 ГПК України, понесені судові витрати за розгляд справи в суді першої та апеляційної інстанцій підлягають новому розподілу (судовий збір) та покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог відповідно до ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст. 2, 129, 269, 270, п. 2 ч. 1 ст. 275, п. 3, 4 ч. 1 ст. 277, ч. 2 ст. 277, 281 - 283 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду міста Києва від 03.04.2019 у справі № 910/1187/19 - задовольнити частково.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 03.04.2019 у справі № 910/1187/19 змінити, виклавши п. 2 резолютивної частини рішення в наступній редакції з новим розподілом судом витрат.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-реконструкція» (ідентифікаційний код 37739041, адреса: 01011, м. Київ, вул. Панаса Мирного, 28 офіс 20) на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (ідентифікаційний код 20077720, адреса: 01601, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, буд. 6) пеню у розмірі 2 347 (дві тисячі триста сорок сім) грн 63 копійки, інфляційні втрати у розмірі - 910 (дев`ятсот десять) грн 06 копійок, 3% річних у розмірі 439 (чотириста тридцять дев`ять) грн 62 коп. та 1 159 (одну тисячу сто п`ятдесят дев`ять) грн 06 коп. судового збору.

3. В решті апеляційну скаргу залишити без задоволення.

4. Судові витрати, у зв`язку з переглядом рішення покласти на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-реконструкція» (ідентифікаційний код 37739041, адреса: 01011, м. Київ, вул. Панаса Мирного, 28 офіс 20) на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (ідентифікаційний код 20077720, адреса: 01601, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, буд. 6) 1 762 (одну тисячу сімсот шістдесят дві) грн 43 коп. за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

5. Видачу відповідних наказів доручити суду першої інстанції.

6. Поновити дію рішення Господарського суду міста Києва від 03.04.2019 у справі № 910/1187/19, зупиненого ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 14.06.2019.

7. Матеріали справи № 910/1187/19 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та, за загальним правилом, не підлягає оскарженню до Верховного Суду крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Головуючий суддя О.М. Коротун

Судді А.Г. Майданевич

М.А. Дідиченко