УХВАЛА

07 серпня 2019 року

м. Київ

Справа № 910/3888/17

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Ткаченко Н.Г. - головуючого, Банаська О.О., Огородніка К.М.

за участю секретаря судового засідання Громак В.О.

за участю представників: Державного об`єднання "Білоруська залізниця" - Легостаєва П.Д., адвоката Заверухи І.Л., адвоката Січевлюка В.А.; АТ "Укрзалізниця" - адвоката Поліщук Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання Державного об`єднання "Білоруська залізниця"

про передачу на розгляд Великої Палати Верховного Суду

справи № 910/3888/17

за позовом Державного об`єднання "Білоруська залізниця"

до Публічного акціонерного товариства "Укрзалізниця"

за участю третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Cпільне товариство з обмеженою відповідальністю "ВТБ-Лізинг"

про стягнення 319 836 швейцарських франків,-

ВСТАНОВИВ:

У березні 2017 року Державне об`єднання "Білоруська залізниця" звернулося до

Господарського суду міста Києва з позовом до ПАТ "Українська залізниця" про стягнення 319 836 швейцарських франків вартості втрачених вагонів.

Позовні вимоги мотивовані тим, що ПАТ "Українська залізниця" як користувач не забезпечило збереження вагонів №№ 74970716, 74970641, 74970476, 74960410, які належать ДО "Білоруська залізниця", а тому відповідно до Правил експлуатації, пономерного обліку і розрахунків за користуванням вантажними вагонами власності інших держав, затверджених Радою уповноважених представників залізничних адміністрацій 24.05.1996 , ПАТ "Українська залізниця" зобов`язане відшкодувати їхню вартість, що, за даними Інформаційно-обчислювального центру залізничних адміністрацій, становить 319 836 швейцарських франків.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 15.06.2017, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 17.08.2017 у справі №910/3888/17, позов задоволено повністю.

Постановою Верховного Cуду від 06.03.2018 у справі №910/3888/17 рішення Господарського суду міста Києва від 15.06.2017 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 17.08.2017 скасовано повністю. Справу №910/3888/17 направлено на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.

За результатами нового розгляду, рішенням Господарського суду міста Києва від 25.10.2018 у справі №910/3888/17 у позові відмовлено повністю.

Рішення суду першої інстанцій мотивоване нормами ст. ст. 611, 623, 617, 803 Цивільного кодексу України та відсутністю вини відповідача.

При цьому, місцевий суд виходив з того, що факт знищення 12.09.2014 на станції Основа внаслідок диверсії вагонів (цистерн) №№ 74970716, 74970641, 74970476, 74960410 є форс-мажорною обставиною (згідно сертифікату Харківської торгово-промислової палати України від 17.04.2015 № 4027), що є підставою для застосування ст. 617 Цивільного кодексу України.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 03.04.2019 у справі № 910/3888/17 (колегія суддів: Жук Г.А.- головуючий, Мальченко А.О., Дикунська С.Я.) рішення Господарського суду міста Києва від 25.10.2018 у справі № 910/3888/17 скасовано. Прийнято нове рішення, яким позов задоволено повністю. Стягнуто з ПАТ "Укрзалізниця" на користь Державного об`єднання "Білоруська залізниця" вартість втрачених вагонів в сумі 319 836 швейцарських франків та 123 282,49 грн. судового збору, понесеного у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції. Стягнуто з ПАТ "Укрзалізниця" на користь Державного об`єднання "Білоруська залізниця" 184 923, 73 грн. судового збору, понесеного у зв`язку з розглядом справи у суді апеляційної інстанції.

За висновком суду апеляційної інстанції, оскільки положеннями Правил експлуатації, пономерного обліку і розрахунків за користуванням вантажними вагонами власності інших держав, затверджених 24.05.1996 згідно з дорученням Ради залізничного транспорту, держав-учасниць Співдружності, Латвійської, Литовської і Естонської Республік, не передбачено звільнення залізниці адміністрації-користувача від відшкодування залізниці адміністрації-власниці вартості втрачених вагонів у зв`язку із настанням форс-мажорних обставин, місцевим господарським судом безпідставно було відмовлено у задоволенні позову із застосуванням приписів чинного цивільного законодавства України, оскільки міжнародний договір визначає інший порядок відшкодування.

При цьому, апеляційний суд виходив з того, що обов`язок щодо відшкодування відповідачем вартості втрачених вагонів випливає саме з положень п. 4.15 Правил експлуатації, пономерного обліку і розрахунків за користуванням вантажними вагонами власності інших держав, якими будь-яких виключень щодо звільнення від обов`язку сплатити вартість втраченого рухомого складу не передбачено. Зазначена багатостороння міжнародна угода не містить посилання на будь-які форс-мажорні обставини в тому числі вибух (підрив) для звільнення від нарахування плати за користування вагонами, крім, явищ стихійного лиха (землетруси, повені, лісові пожежі, урагани).

Крім того, враховуючи, що у даному випадку має місце пред`явлення вимоги про відшкодування вартості повністю втраченого майна, апеляційний суд дійшов висновку, що строк позовної давності та початок його перебігу визначається за загальними правилами, визначеними ст. 257 та ч. 1 ст. 261 ЦК України. При цьому, суд апеляційної інстанції встановив, що вчинення відповідачем дій з визнання боргу у відповідних листах свідчить про переривання строку позовної давності, тому унормований законом трьохрічний строк позовної давності Державним об`єднанням "Білоруська залізниця" не пропущено, а, відтак, підстави для застосування наслідків спливу строку позовної давності відсутні.

Не погоджуючись з постановою суду апеляційної інстанції, АТ "Укрзалізниця" звернулося до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Північного апеляційного господарського суду від 03.04.2019 у справі № 910/3888/17 та залишити в силі рішення Господарського суду міста Києва від 25.10.2018 у справі № 910/3888/17.

В обґрунтування вимог касаційної скарги, АТ "Укрзалізниця" наголошує, що оскільки пошкодження вагонів відбулося на території України, відповідно до п.ж) ч. 1 ст. 1 ст. 11 Угоди про порядок вирішення спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, ратифікованою постановою Верховної Ради України №2889-ХІІ від 19.12.1992, відшкодування збитків має здійснюватись за законодавством України.

При цьому, відповідач посилається на ст. 617 ЦК України, яка визначає випадки звільнення від відповідальності за невиконання зобов`язання, та наявність форс-мажорних обставин, засвідчених сертифікатом Харківської ТПП України від 17.04.2015 № 4027.

Водночас, на думку відповідача, суд апеляційної інстанції помилково зазначив, що порядок компенсації пошкоджених вагонів регулюється лише Правилами експлуатації, пономерного обліку і розрахунків за користування вантажними вагонами власності інших держав, які передбачають обов`язок залізничної адміністрації-користувача компенсувати втрачений вагон в натуральній формі або у його вартісному вираженні, надаючи залізничній адміністрації-власнику право вибору форми компенсації.

АТ "Укрзалізниця" у касаційній скарзі вказує також на необґрунтоване незастосування апеляційним господарським судом до позовних вимог Державного об`єднання "Білоруська залізниця" позовної давності відповідно до ст. 786 ЦК України.

Ухвалою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 21.06.2019 у справі № 910/3888/17 відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою АТ "Укрзалізниця" на постанову Північного апеляційного господарського суду від 03.04.2019 у справі № 910/3888/17; розгляд справи за касаційною скаргою призначено на 07.08.2019.

До Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду 31.07.2019 надійшло клопотання Державного об`єднання "Білоруська залізниця" про передачу справи № 910/3888/17 на розгляд Великої Палати Верховного Суду на підставі ч. 5 ст. 302 ГПК України.

Зазначене клопотання мотивоване наявністю виключної правової проблеми, яка полягає у виборі та належній правовій оцінці актів, що затверджені представниками залізничних адміністрацій на засіданнях Ради залізничного транспорту держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав, зокрема, Правил експлуатації, пономерного обліку і розрахунків за користування вантажними вагонами власності інших держав, Правил комплексних розрахунків між залізничними адміністраціями держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав, Латвійської Республіки, Литовської Республіки, Естонської Республіки та Договору про користування вантажними вагонами у міжнародному сполученні, зокрема, положення Додатку Б "Правила користування вантажними вагонами у міжнародному сполученні (ПВВ)", яким встановлено спеціальний строк позовної давності в один рік (пункти 15.5, 15.6 та ін.)

При цьому, позивач посилається на неоднозначність позиції судів щодо оцінки правової природи актів Ради залізничного транспорту та наголошує на тому, що всі вагони власності інших держав, які щодня перетинають кордон України і використовуються національною залізничною адміністрацією (АТ "Укрзалізниця") підпадають під дане правове регулювання і при втраті таких вагонів чи їх пошкодженні виникають аналогічні даній справі правовідносини.

Відтак, за твердженням Державного об`єднання "Білоруська залізниця", наявність сталого способу вирішення даної правової проблеми є загальним благом для всіх учасників таких правовідносин, встановлюючи зрозумілі та конкретні правила, не дозволяючи недобросовісно зловживати нечіткою визначеністю правового регулювання.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено попередніми судовими інстанціями, відповідач - АТ "Українська залізниця", набувши право користування спірними вагонами Державного об`єднання "Білоруська залізниця", є суб`єктом зовнішньоекономічної діяльності в розумінні Закону України "Про зовнішньоекономічну діяльність", а позивач - Державне об`єднання "Білоруська залізниця" є суб`єктом господарської діяльності, що має постійне місцезнаходження за межами України, тобто є іноземним суб`єктом господарської діяльності.

Відповідно до ст. 5 Закону України "Про зовнішньоекономічну діяльність" всі суб`єкти зовнішньоекономічної діяльності мають рівне право здійснювати будь-які її види, прямо не заборонені законами України, незалежно від форм власності та інших ознак.

Надання в Україні послуг іноземними суб`єктами господарської діяльності, у відповідності до ст. 4 Закону України "Про зовнішньоекономічну діяльність", є одним із видів зовнішньоекономічної діяльності, який здійснюють в Україні суб`єкти цієї діяльності.

14.02.1992 главами Урядів Співдружності Незалежних Держав було підписано "Угоду про координаційні органи залізничного транспорту Співдружності Незалежних Держав", якою, для координації роботи залізничного транспорту на міждержавному рівні і вироблення узгоджених принципів діяльності, засновано Раду залізничного транспорту, що складається з глав адміністрацій і органів управління залізничним транспортом. Вказана міжнародна угода, зокрема, була підписана Україною та Республікою Білорусь.

Для координації експлуатаційної діяльності залізниць було розроблено та затверджено Правила експлуатації, пономерного обліку і розрахунків за користуванням вантажними вагонами власності інших держав, затверджених 24.05.1996 згідно з дорученням Ради залізничного транспорту, держав - учасниць Співдружності, Латвійської, Литовської і Естонської Республік (далі - Правила експлуатації), а також Правила комплексних розрахунків між залізничними адміністраціями держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав, Латвійської Республіки, Литовської Республіки, Естонської Республіки, затверджених 10.12.1994 Радою залізничного транспорту держав - учасниць Співдружності незалежних держав.

За змістом п. 2.17 Правил експлуатації, залізнична адміністрація-користувача, на території якої вагон був втрачений або пошкоджений до ступеня виключення з інвентарю, сповіщає про це залізничну адміністрацію-власницю вагона телеграмою з зазначенням в ній типу, номера вагона, кількості осей, споруди і причини втрати вагона.

Компенсація за втрачений вагон може бути проведена як в натуральному, так і у вартісному вираженні. При виборі форми компенсації думка залізничної адміністрації-власниці є пріоритетною.

За втрачений або виключений з інвентарю вагон залізнична адміністрація - користувача відшкодовує залізничній адміністрації - власниці компенсацію в натуральному або вартісному вираженні за домовленістю сторін.

У відповідності до п. 4.15 Правил експлуатації залізнична адміністрація-користувача відшкодовує залізничній адміністрації-власниці вартість втраченого при користуванні вагона, розраховану виходячи з цін на вантажні вагони з Правил користування вагонами в міжнародному сполученні (ППВ), що діють на момент пред`явлення рахунку (додаток 16-б до ППВ, розділ 1). При цьому з розрахованої суми віднімається за кожен рік служби 4% вартості за його знецінення, але не більше 80%, рік будівництва та рік ушкодження вважаються за один рік.

Водночас, нормами ст. ст. 614, 617 ЦК України, які кореспондуються із нормами ст. 218 ГК України, встановлено, що учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.

Як вбачається з матеріалів справи, причиною виникнення спору у даній справі стало питання наявності чи відсутності правових підстав для стягнення з АТ "Укрзалізниця" вартості знищених вагонів (цистерн).

В контексті зазначеного при розгляді справи № 910/3888/17 наявна правова проблема стосовно того, чи застосовується до спірних та аналогічних правовідносин законодавство України у комплексі з зазначеними вище актами Ради залізничного транспорту, чи застосовуються виключно положення актів Ради залізничного транспорту.

Таким чином, з огляду на викладене, відсутність судової практики у відповідних питаннях, які чітко не визначені на нормативному рівні, з урахуванням конкретних обставин даної справи та доводів Державного об`єднання "Білоруська залізниця", наведених у клопотанні про передачу справи № 910/3888/17 на розгляд Великої Палати Верховного Суду, колегія суддів дійшла висновку, що дана справа містить виключну правову проблему, вирішення якої має суттєве значення для розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики.

Згідно з ч. 5 ст. 302 ГПК України, суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії або палати, має право передати справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, якщо дійде висновку, що справа містить виключну правову проблему і така передача необхідна для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики.

Положеннями частин 1, 3, 4 статті 303 ГПК України встановлено, що питання про передачу справи на розгляд палати, об`єднаної палати або Великої Палати Верховного Суду вирішується судом за власною ініціативою або за клопотанням учасника справи. Питання про передачу справи на розгляд палати, об`єднаної палати або Великої Палати може бути вирішене до прийняття постанови судом касаційної інстанції. Про передачу справи на розгляд палати, об`єднаної палати або Великої Палати Верховного Суду суд постановляє ухвалу із викладенням мотивів необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у рішенні, визначеному в частинах першій - четвертій статті 302 цього Кодексу, або із обґрунтуванням підстав, визначених у частинах п`ятій або шостій статті 302 цього Кодексу.

Відтак, з огляду на викладене, вимоги ст. ст. 302, 303 ГПК України, колегія суддів Касаційного господарського суду дійшла висновку про задоволення клопотання Державного об`єднання "Білоруська залізниця" та передачу справи № 910/3888/17 за касаційною скаргою АТ "Укрзалізниця" на постанову Північного апеляційного господарського суду від 03.04.2019 на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 234, 302, 303 ГПК України, Суд, -

УХВАЛИВ:

Клопотання Державного об`єднання "Білоруська залізниця" про передачу справи № 910/3888/17 на розгляд Великої Палати Верховного Суду задовольнити.

Справу № 910/3888/17 за касаційною скаргою Акціонерного товариства "Укрзалізниця" на постанову Північного апеляційного господарського суду від 03.04.2019 передати на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Головуючий Ткаченко Н.Г.

Судді Банасько О.О.

Огороднік К.М.