ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" серпня 2019 р. Справа№ 911/2358/16

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Агрикової О.В.

суддів: Кравчука Г.А.

Хрипуна О.О.

Секретар судового засідання: Мельничук О.С.,

від прокуратури - Івашин О.Є.,

від відповідача 1 - Яценко В.В.,

від відповідача 2 - не з`явились,

від відповідача 3 - не з`явились,

вільний слухач ОСОБА_1

вільний слухач ОСОБА_2 .

вільний слухач ОСОБА_3

вільний слухач ОСОБА_4

вільний слухач ОСОБА_6 .

розглянувши апеляційну скаргу

Товариства з обмеженою відповідальністю "Комфорт ЛТД"

на ухвалу Господарського суду Київської області від 19.06.2019 (повний текст ухвали складено 24.06.2019)

про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання

За позовом Першого заступника прокурора Київської області в інтересах держави

до:

1. Бучанської міської ради

2. Товариства з обмеженою відповідальністю "Комфорт ЛТД"

3. Обслуговуючого кооперативу "Житлово-будівельний кооператив "Кампа-Парк"

про визнання недійсним рішень, договорів оренди та суборенди земельної ділянки, -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Київської області від 03.07.2018 р. в задоволенні позову першого заступника прокурора Київської області в інтересах держави до Бучанської міської ради, Товариства з обмеженою відповідальністю "Комфорт ЛТД", Обслуговуючого кооперативу "Житлово-будівельний кооператив "Кампа-Парк" про визнання недійсним рішень, договорів оренди та суборенди земельної ділянки відмовлено, скасовано заходи забезпечення позову, накладені ухвалою господарського суду Київської області від 18.08.2017 у справі № 911/2358/16.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 12.09.2018 р. апеляційну скаргу Першого заступника прокурора Київської області на рішення господарського суду Київської області від 03.07.2018 р. у справі № 911/2358/16 - залишено без задоволення, рішення господарського суду Київської області від 03.07.2018 р. у справі № 911/2358/16 - залишено без змін, апеляційне провадження за скаргою Громадської організації "Еко-Буча" - закрито.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 15.01.2019 р. касаційну скаргу Першого заступника прокурора Київської області задоволено частково, постанову Київського апеляційного господарського суду від 12.09.2018 р. і рішення господарського суду Київської області від 03.07.2018 р. у справі № 911/2358/16 скасовано, а справу передано на новий розгляд до господарського суду Київської області.

18.03.2019 р. через канцелярію суду відповідачем-1 подано заперечення на заяву про забезпечення позову.

Ухвалою господарського суду Київської області від 20.03.2019 р. заяву прокуратури Київської області від 12.03.2019 р. № 05/2-355вих-13 про забезпечення позову повернуто заявнику без розгляду

13.05.2019 р. Прокуратурою Київської області через канцелярію суду подано заяву про забезпечення позову, в якій заявник просить суд вжити заходів для забезпечення позову шляхом накладення арешту на земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_1 , що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , площею 2,0112 га; заборонити Обслуговуючому кооперативу "Житлово-будівельний кооператив "Кампа-Парк", Товариству з обмеженою відповідальністю "Комфорт ЛТД" чи будь-яким іншим фізичним і юридичним особам проводити на земельній ділянці з кадастровим номером НОМЕР_1 площею 2,0112 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , вирубку дерев та будівельні роботи.

Ухвалою господарського суду Київської області від 15.05.2019 р. провадження за заявою прокуратури Київської області від 13.05.2019 р. № 05/2-602вих-19 про забезпечення позову шляхом накладення арешту на земельну ділянку та заборони відповідачам та іншим особам проводити на такій земельній ділянці вирубку дерев та будівельні роботи закрито.

05.06.2019 р. через канцелярію суду Прокуратурою Київської області подано заяву про поновлення пропущеного строку для пред`явлення ухвали до виконання.

В обґрунтування вказаної заяви Прокуратурою Київської області зазначено наступне:

Ухвалою господарського суду Київської області від 18.08.2017 р. частково задоволено заяву першого заступника прокурора області № 05-1/152вих17від 30.06.2017 р. про забезпечення позову у даній справі, накладено арешт на земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_1 , що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , площею 2.0112 га і заборонено обслуговуючому кооперативу "Кампа-Парк" та ТОВ "Комфорт ЛТД" проводити на даній земельній ділянці вирубку дерев та будівельні роботи.

Вказаною ухвалою суду, зокрема, було визначено строк її пред`явлення до виконання - 18.11.2017 р.

Проте, як зазначає заявник, "враховуючи скасування цієї ухвали рішенням господарського суду Київської області від 03.07.2018 р., яке залишено без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 12.09.2018 р., і в подальшому постановлення Верховним Судом постанови від 15.01.2019 р., якою рішення у справі судів першої та апеляційної інстанції скасовано, а справу передано на новий розгляд, строк на пред`явлення ухвали господарського суду Київської області від 18.08.2019 р. - до 18.11.2017 р., сплив, оскільки лише з 15.01.2019 р. (прийняття постанови Верховним Судом) її чинність було поновлено".

Ухвалою Господарського суду Київської області від 19.06.2019 року задоволено заяву прокуратури Київської області від 04.06.2019 р. № 05/2-756вих19 про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що згідно правової позиції Верховного Суду України, викладеній у постановах від 10.06.2015 у справі № 6-449цс15 та від 24.06.2015 у справі № 3-231гс15 якщо судовий акт скасовано, то він не породжує жодних правових наслідків з моменту його ухвалення.

Виходячи з аналізу вищенаведених обставин даної справи, ухвала господарського суду Київської області від 18.08.2017 р., якою вжито заходи до забезпечення даного позову є чинною та відповідно до приписів ст. 129-1 Конституції України та ст.ст. 18, 326 ГПК України підлягає обов`язковому виконанню.

Таким чином, ухвалою суду від 18.08.2017 р. було вжито заходи забезпечення позову у зв`язку з існуванням передбачених законом підстав шляхом заборони вчинення дій щодо забудови спірної земельної ділянки та вирубки на ній дерев, невжиття зазначених заходів суттєво утруднить виконання рішення суду у даній справі у разі задоволення позову, а у разі забудови спірних земельних ділянок та знищення дерев також унеможливить їх використання за цільовим призначенням (лісогосподарським).

Станом на сьогодні справа не розглянута і підстави, які існували станом на дату постановлення ухвали про вжиття заходів забезпечення позову, не усунуто.

Згідно із частиною шостою ст. 119 ГПК України про поновлення або продовження процесуального строку суд постановляє ухвалу

Отже, враховуючи все вищенаведене, обставини справи, аргументи сторін в їх сукупності, у зв`язку з тим, що заявник не міг звернутись до органів ДВС раніше з заявою про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання даної ухвали суду повторно з огляду на те, що дане право в нього виникло лише 15.01.2019, коли строк вже був пропущений, суд першої інстанції керуючись ст. 119 ГПК України дійшов висновку, що приведені заявником в обґрунтування своєї заяви обставини є поважними, а тому приймає їх як підставу для поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Не погоджуючись з прийнятою ухвалою Товариства з обмеженою відповідальністю "Комфорт ЛТД" подало до Північного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу, в якій просить частково скасувати ухвалу Господарського суду Київської області від 19.06.2019 року у справі №911/2358/16 в частині задоволенні заяви прокуратури Київської області про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні заяви прокуратури Київської області про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання відмовити.

Вимоги та доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права та вимоги Закону України «Про виконавче провадження». Зокрема скаржник зазначає, що ухвала від 18.08.2017 року у справі №911/2358/16 не може бути повторно пред`явлена до виконання, а отже межу бути поновлений і передбачений для цього строк, чого суд першої інстанції не врахував. Крім того, апелянта звертає увагу, що місцевий господарський суд невірно обґрунтував поновлення строку для пред`явлення виконавчого документу змістом ст. 119 Господарського процесуального кодексу України, яка встановлює загальні правила поновлення процесуальних строків. Й наостанок апелянта вважає, що оскаржувана ухвала не є мотивованою в розумінні п. 3, ч. 1, ст. 234 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.07.2019 сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Агрикова О.В., судді Кравчук Г.А., Хрипун О.О.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 09.07.2019 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Комфорт ЛТД" на ухвалу Господарського суду Київської області від 19.06.2019 у справі №911/2358/16 та призначено розгляд справи на 25.07.2019 року.

22.07.2019 року через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів від прокуратури надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому останній просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

25.07.2019 року через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів від відповідача 2 надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 25.07.2019 року розгляд справи відкладено на 08.08.2019 року та зобов`язано першого заступника прокурора Київської області надати суду завчасно до наступного судового засідання:

- копію постанови державного виконавця від 02.10.2017 року про накладення арешту у виконавчому провадженні №54801539;

- копію постанови державного виконавця від 01.12.2017 року у виконавчому провадженні №54801539;

- копію постанови державного виконавця від 19.09.2018 року про відновлення виконавчого провадженні №54801539;

- копію постанови державного виконавця від 19.09.2018 року про знаття арешту з майна у виконавчому провадженні №54801539;

- копію постанови державного виконавця від 21.09.2018 року про закінчення виконавчого провадження №54801539.

31.07.2019 року через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів від прокуратури надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи на виконання вимог суду документів, а саме:

- копію постанови державного виконавця від 02.10.2017 року про накладення арешту у виконавчому провадженні №54801539;

- копію постанови державного виконавця від 01.12.2017 року у виконавчому провадженні №54801539;

- копію постанови державного виконавця від 19.09.2018 року про відновлення виконавчого провадженні №54801539;

- копію постанови державного виконавця від 19.09.2018 року про знаття арешту з майна у виконавчому провадженні №54801539;

- копію постанови державного виконавця від 21.09.2018 року про закінчення виконавчого провадження №54801539.

В судовому засіданні 08.08.2019 року представник відповідача 2 надав усні пояснення по справі, відповів на запитання суду, просив задовольнити апеляційну скаргу. Прокурор надав усні пояснення по справі, відповів на запитання суду, просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги. Представники відповідача 1 та відповідача 3 в судове засідання не з`явились, про дату та час судового засідання повідомлені належним чином.

Згідно з п. 11, ст. 270 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, стосовно якого немає відомостей щодо його повідомлення про дату, час і місце судового засідання, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки будуть визнані судом поважними.

Відповідно до п. 12, ст. 270 Господарського процесуального кодексу України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Таким чином, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Враховуючи те, що наявні матеріали справи є достатніми для всебічного, повного і об`єктивного розгляду справи, та зважаючи на обмежений процесуальний строк розгляду апеляційної скарги, судова колегія визнала за можливе розглянути апеляційну скаргу у відсутності представників відповідача 1 та відповідача 3.

Статтею 269 ГПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Відповідно до п.1 ст. 271 ГПК України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів встановила наступне.

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою господарського суду Київської області від 18.08.2017 р. у даній справі заяву першого заступника прокурора Київської області вих. № 05/1-152вих17 від 30.06.2017 р. (вх. № суду 107/17 від 03.07.2017) про забезпечення позову у справі господарського суду Київської області № 911/2358/16 задоволено частково, накладено арешт на земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_1 , що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , площею 2,0112 га; заборонено Обслуговуючому кооперативу "Житлово-будівельний кооператив "Кампа-Парк", Товариству з обмеженою відповідальністю "Комфорт ЛДТ" проводити на земельній ділянці з кадастровим номером НОМЕР_1 площею 2,0112 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 вирубку дерев та будівельні роботи.

Постановою від 02.10.2017 року у виконавчому провадженні №54801539 з виконання ухвали Господарського суду Київської області від 18.08.2017 року №911/2358/16 накладено арешт на земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_1 , що розташована за адресою АДРЕСА_1 , площею 2, 0112 га.

В подальшому, ухвала суду від 18.08.2017 року була оскаржена, як в апеляційному, так і в касаційному порядку, однак залишена в силі (постанова КАГС від 03.10.2017 р., постанова ВГСУ від 28.11.2017 р.).

Рішенням господарського суду Київської області від 03.07.2018 р. в даній справі в задоволенні позову першого заступника прокурора Київської області в інтересах держави до 1. Бучанської міської ради, 2. Товариства з обмеженою відповідальністю "Комфорт ЛТД", 3. Обслуговуючого кооперативу "Житлово-будівельний кооператив "Кампа-Парк" про визнання недійсними рішень, договорів оренди та суборенди земельної ділянки відмовлено та скасовано заходи забезпечення позову, накладені ухвалою господарського суду Київської області від 18.08.2017 у справі № 911/2358/16. Дане рішення залишене без змін постановою апеляційної судової інстанції.

01.12.2017 року винесено постанову про закінчення виконавчого провадження №54801539 у зв`язку з виконанням ухвали Господарського суду Київської області від 18.08.2017 року в повному обсязі.

19.09.2018 року відновлено виконавче провадження №54801539 з виконання ухвали Господарського суду Київської області від 18.08.2017 року №911/2358/16.

21.09.2018 року керуючись п. 9, ч. 1, ст. 39, ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про закінчення виконавчого провадження №54801539 з виконання ухвали Господарського суду Київської області від 18.08.2017 року №911/2358/16, оскільки судове рішення виконано.

Однак, в подальшому, постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 15.01.2019 року скасовано рішення господарського суду Київської області від 03.07.2018 року у справі №911/2358/16, а справу передано на новий розгляд до господарського суду Київської області.

Згідно правової позиції Верховного Суду України, викладеній у постановах від 10.06.2015 у справі № 6-449цс15 та від 24.06.2015 у справі № 3-231гс15 якщо судовий акт скасовано, то він не породжує жодних правових наслідків з моменту його ухвалення.

Зазначена правова позиція викладена також в постанові Верховного Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13.03.2019 року у справі №643/19761/13-ц.

Відповідно до п.п. 5, 6 ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Відповідно до ч.1, ч.4, ст. 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Неодноразове ухвалення судових рішень, які суперечать одне одному, може створити ситуацію юридичної невизначеності, що спричинить зменшення довіри до судової системи, тоді як ця довіра є важливим елементом держави, що керується принципом верховенства права (рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Вінчіч та інші проти Сербії», заява № 44698/06).Право на справедливий суд, визначене статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція), також пов`язане з вимогами єдиного застосування закону. Розбіжності в тлумаченні правових норм можуть сприйматися як невід`ємна риса судової системи, що складається з певної мережі судів. Тобто різні суди можуть дійти неоднакових, але водночас раціональних та обґрунтованих висновків стосовно подібного юридичного питання, з подібними фактичними обставинами. Однак за певних обставин суперечливі рішення національних судів, особливо найвищих інстанцій, можуть становити порушення вимоги щодо справедливого суду, яку сформульовано в пункті 1 статті 6 Конвенції. У цьому контексті треба проаналізувати: чи глибинні та довготривалі розбіжності в судовій практиці національних судів, чи національне право пропонує засоби для подолання таких розбіжностей, чи ці засоби застосовуються, і якщо застосовуються, то якими є наслідки (рішення ЄСПЛ у справі «Томіч та інші проти Чорногорії», заява № 18650/09, у справі «Шахін і Шахін проти Туреччини», заява № 13279/05).

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що ухвала господарського суду Київської області від 18.08.2017 року, якою вжито заходи до забезпечення даного позову є чинною та відповідно до приписів ст. 129-1 Конституції України та ст.ст. 18, 326 ГПК України підлягає обов`язковому виконанню.

Колегія суддів також звертає увагу, що відповідно до ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі:

1) визнання судом відмови стягувача від примусового виконання судового рішення;

2) затвердження судом мирової угоди, укладеної сторонами у процесі виконання рішення;

3) припинення юридичної особи - сторони виконавчого провадження, якщо виконання її обов`язків чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва, смерті, оголошення померлим або визнання безвісно відсутнім стягувача чи боржника;

4) прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника;

5) скасування або визнання нечинним рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню;

6) письмової відмови стягувача від одержання предметів, вилучених у боржника під час виконання рішення про передачу їх стягувачу, або знищення речі, що має бути передана стягувачу в натурі або оплатно вилучена;

7) закінчення строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення, крім випадку, якщо існує заборгованість із стягнення відповідних платежів;

8) визнання боржника банкрутом;

9) фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом;

10) повернення виконавчого документа без виконання на вимогу суду або іншого органу (посадової особи), який видав виконавчий документ;

11) надіслання виконавчого документа до суду, який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 63 цього Закону;

12) якщо рішення фактично виконано під час виконання рішення Європейського суду з прав людини;

13) непред`явлення виконавчого документа за відновленим виконавчим провадженням у строки, визначені статтею 41 цього Закону;

14) якщо стягнені з боржника в повному обсязі кошти не витребувані стягувачем протягом року та у зв`язку з цим перераховані до Державного бюджету України;

15) якщо коштів, що надійшли від реалізації заставленого майна (за виконавчим документом про звернення стягнення на заставлене майно), недостатньо для задоволення вимог стягувача - заставодержателя, а також якщо майно, яке є предметом іпотеки, передано іпотекодержателю або придбано ним відповідно до вимог Закону України "Про іпотеку" за виконавчим документом про звернення стягнення на майно, яке є предметом іпотеки;

16) погашення, списання згідно із Законом України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" неустойки (штрафів, пені), інших штрафних, фінансових санкцій, а також інфляційних нарахувань і процентів річних, нарахованих на заборгованість теплопостачальних та теплогенеруючих організацій перед Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України", її дочірньою компанією "Газ України", Публічним акціонерним товариством "Укртрансгаз" за спожитий природний газ, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що надають послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, послуги з постачання холодної води та послуги з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), перед постачальниками електричної енергії за спожиту електричну енергію, що підлягали виконанню на підставі виконавчого документа за судовим рішенням.

2. Постанова про закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених частиною першою цієї статті, виноситься в день настання відповідних обставин або в день, коли виконавцю стало відомо про такі обставини.

3. У випадках, передбачених пунктами 1 - 3, 5 - 7, 9 - 12, 14, 15 частини першої цієї статті, виконавчий документ надсилається разом із постановою про закінчення виконавчого провадження до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав.

4. Постанова про закінчення виконавчого провадження з підстави, передбаченої пунктом 4 частини першої цієї статті, разом з виконавчим документом надсилається до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

5. Постанова про закінчення виконавчого провадження з підстави, передбаченої пунктом 8 частини першої цієї статті, разом з виконавчим документом надсилається до господарського суду, який прийняв постанову про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури.

Отже вимогами чинного законодавства передбачено закінчення виконавчого провадження у разі скасування або визнання нечинним рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ, що по суті було в даному випадку, проте державний виконавець на переконання колегії суддів помилково закінчив виконавче провадження на підставі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Також, відповідно до ч. 1, ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження (крім офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

Виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відтак, колегія суддів зазначає, що вимогами чинного законодавства встановлено виключення щодо закінчення та відновлення виконавчого провадження в разі закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову, тобто обмеження щодо не можливості відновлення виконавчого провадження в даному випадку не застосовується.

З зазначеного вище випливає, що в разі закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову, яке було закінчено на підставі скасування заходів забезпечення позову, тобто скасування рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ, державний виконавець не позбавлений права відновити виконавче провадження з виконання ухвали Господарського суду Київської області від 18.08.2017 року №911/2358/16.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Статтею 326 ГПК України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України.

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду, як джерело права.

Крім того, Конституційний Суд України неодноразово зазначав, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13 грудня 2012 року № 18-рп/2012'); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт З мотивувальної частини Рішення від 25 квітня 2012 року № 11-рп/2012).

Таким чином, право на виконання судового рішення є невід`ємною гарантією відновлення порушеного права позивача та складовою судового захисту його прав.

Відтак, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що заявник не міг звернутись до органів ДВС раніше з заявою про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання ухвали Господарського суду Київської області від 18.08.2017 року №911/2358/16 повторно з огляду на те, що дане право в нього виникло лише 15.01.2019 року, коли строк вже був пропущений, обґрунтування заяви про поновлення пропущеного строку для пред`явлення ухвали до виконання є поважними, а тому наявна підстава для поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Крім того місцевий господарський суд вірно звернув увагу, що оскільки ухвалою суду від 18.08.2017 року було вжито заходи забезпечення позову у зв`язку з існуванням передбачених законом підстав шляхом заборони вчинення дій щодо забудови спірної земельної ділянки та вирубки на ній дерев, невжиття зазначених заходів суттєво утруднить виконання рішення суду у даній справі у разі задоволення позову, а у разі забудови спірних земельних ділянок та знищення дерев також унеможливить їх використання за цільовим призначенням (лісогосподарським).

Втім, колегія суддів звертає увагу, що суд першої інстанції при винесенні оскаржуваної ухвали застосував ст. 119 Господарського процесуального кодексу України, що є помилково виходячи з наступного.

Колегія суддів звертає увагу, що процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішення у господарських справах встановлені у розділі V Господарського процесуального кодексу, зокрема ст. 329 визначено поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання, а саме в частині 1 зазначено, що у разі пропуску строку для пред`явлення наказу, судового наказу до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено.

Причини поважності пропуску строку для пред`явлення наказу до виконання оцінюються судом, виходячи з обґрунтування поважності цих причин, наданих доказів за правилами ст. 86 ГПК України.

Відтак, оскільки ст. 119 Господарського процесуального кодексу України врегульовано питання поновлення та продовження процесуальних строків, тобто строків для вчинення процесуальних дій, пов`язаних з розглядом справи, а не з пред`явленням виконавчого документа для виконання, місцевий господарський повинен був в даному випадку керуватися нормами ст. 329 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ст. 329 Господарського процесуального кодексу України у разі пропуску строку для пред`явлення наказу, судового наказу до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено.

Заява про поновлення пропущеного строку подається до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, і розглядається в судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Їхня неявка не є перешкодою для вирішення питання про поновлення пропущеного строку. Суд розглядає таку заяву в десятиденний строк.

Про поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання суд постановляє ухвалу.

Враховуючи, що ухвала Господарського суду Київської області від 18.08.2017 року №911/2358/16 є чинною, є обов`язковою для виконання та те, що у заявника виникло право звернутися до органів ДВС лише 15.01.2019 року після постановлення Верховним Судом постанови від 15.01.2019 року, якою рішення суду першої інстанції та постанову апеляційної інстанції у справі №911/2358/16 скасовано, а справу передано на новий розгляд до Господарського суду Київської області, коли строк вже був пропущений, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, щодо наявності підстав для поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Колегія суддів зазначає, що з урахуванням положень ст. 277 Господарського процесуального кодексу України порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Враховуючи, що не вірне застосування норм процесуального права щодо поневолення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання не призвело до неправильного вирішення справи, колегія суддів не вбачає підстав для скасування ухвали з підстав порушення норм процесуального права.

Інших належних доказів на підтвердження своїх доводів та заперечень викладених в поданій апеляційній скарзі, скаржником не було надано суду апеляційної інстанції.

Колегія суддів також зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод. (рішення Суду у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03, від 28.10.2010).

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

У справі, що розглядається, колегія суддів доходить висновку, що судом першої інстанції було надано скаржнику вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в апеляційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків місцевого господарського суду.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції у оскаржуваній ухвалі, у зв`язку з чим підстави для скасування або зміни ухвали Господарського суду Київської області від 19.06.2019 року у справі №911/2358/16 - у суду апеляційної інстанції відсутні.

Відповідно до ст. 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно з ч.4 ст.277 ГПК України, зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів дійшла висновку, що резолютивна частина ухвали господарського суду першої інстанції підлягає залишенню без змін, а мотивувальна частина ухвали Господарського суду Київської області від 19.06.2019 року у справі №911/2358/16 підлягає зміні, шляхом викладення її у редакції зазначеній у даній постанові.

Судові витрати, згідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покласти на апелянта.

Керуючись ст.ст. 129, 255, 269, 270, 271, п.1 ч.1 ст. 275, ст.ст. 276, 277, 282, 284, ГПК України, Північний апеляційний господарський суд, -

Постановив:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Комфорт ЛТД" на ухвалу Господарського суду Київської області від 19.06.2019 року у справі №911/2358/16 залишити без задоволення.

2. Ухвалу Господарського суду Київської області від 19.06.2019 року у справі №911/2358/16 змінити, виклавши її мотивувальну частину в редакції даної постанови.

3. В іншій частині ухвалу Господарського суду Київської області від 19.06.2019 року у справі №911/2358/16 залишити без змін.

4. Повернути до Господарського суду Київської області матеріали оскарження ухвали Господарського суду Київської області від 19.06.2019 року у справі №911/2358/16.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова апеляційної інстанції може бути оскаржена до Верховного суду у порядку та в строк передбаченими ст.ст. 287-289 ГПК України.

Повний текст постанови складено 09.08.2019 року.

Головуючий суддя О.В. Агрикова

Судді Г.А. Кравчук

О.О. Хрипун