ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" серпня 2019 р. Справа №914/1318/18

м.Львів

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії:

головуючого судді М.І. Хабіб

суддів О.І. Матущака,

Г.Г. Якімець,

секретар судового засідання Карнидал Л.Ю.,

за участю представників сторін:

позивача: адвоката Горбунової О. Л. (довіреність від 29.12.2018 №119-4867/2);

відповідача: не з`явився (належно повідомлений),

розглянувши апеляційні скарги Приватного акціонерного товариства Львівобленерго та Львівського міського комунального підприємства Львівводоканал

на рішення Господарського суду Львівської області від 12.12.2018, повний текст рішення складено 21.12.2018,

у справі № 914/1318/18 (суддя Іванчук С.В.)

за позовом: Приватного акціонерного товариства Львівобленерго, м. Львів

до відповідача: Львівського міського комунального підприємства Львівводоканал, м. Львів

про стягнення 329 264,87грн заборгованості ВСТАНОВИВ:

У липні 2018 року ПрАТ «Львівобленерго» звернулося до Господарського суду Львівської області з позовом до ЛМКП «Львівводоканал» про стягнення 329 264,87грн заборгованості, з яких: 134 187,36грн пені, 39 361,72грн 3% річних та 155 715,79грн інфляційних втрат.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що на підставі договору про постачання електричної енергії №90035 від 14.11.2006 позивач поставляв відповідачу електроенергію для забезпечення потреб його електроустановок. За умовами договору відповідач мав оплачувати вартість поставленої електроенергії упродовж 5 операційних днів з дня отримання рахунку. Позивач вказує, що відповідач здійснював оплату електроенергії з порушенням встановлених строків, у зв`язку з чим на підставі п.4.2.1 договору та ст.625 ЦК України заявив до стягнення 134 187,36грн пені, 3% річних в сумі 39 361,72грн, 155 715,79грн інфляційних втрат.

Крім того, у позовній заяві позивач вказав, що попередній розрахунок суми судових витрат, який він поніс у зв`язку з розглядом справи, становить 4 938,92грн судового збору.

19.11.2018 представник позивача ОСОБА_1 подала заяву про визначення попереднього розрахунку витрат на професійну правничу допомогу, в якій вказала, що на підставі договору про надання правової допомоги №03/09 від 21.09.2018 позивачу надається правова допомога у даній справі АО «Юріс Консультус» в особі адвоката Горбунової О.Л. На підставі виставленого рахунку № 002 від 01.11.2018 позивач оплатив 06.11.2018 послуги адвоката в сумі 4500,00грн. Відтак просила за результатами розгляду справи вирішити питання стягнення з відповідача судових витрат.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 12.12.2018 у справі № 914/1318/18 позов задоволено. Присуджено до стягнення з відповідача на користь позивача 134 187,36грн пені, 155 715,79грн інфляційних втрат, 39 361,72грн 3% річних та 4 938,97грн судового збору.

Рішення мотивоване ст.ст. 611, 612,625 ЦК України, ст.ст. 216, 218 ГК України, ст. 30 ЗУ «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», постановою Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі №826/1216/1

При задоволенні позову суд виходив з того, що звітами про використану електроенергію, виставленими відповідачу рахунками та платіжними дорученнями, підтверджено несвоєчасну оплату відповідачем поставленої йому електроенергії протягом періоду з липня 2017 року по квітень 2018 року, у зв`язку з чим дійшов висновку про обгрунтованість позовних вимог. Суд відхилив посилання відповідача на підписання спільних протокольних рішень (далі- СПР), що мали наслідком зміну порядку та строків проведення розрахунків за електроенергію, вказавши, що позивач здійснив нарахування пені, 3% річних та інфляційних втрат за прострочення грошового зобов`язання поза межами сум, врегульованих СПР. Суд встановив, що за період з січня по квітень 2018 року жодні СПР не підписувались, відповідач проводив розрахунки з позивачем власними коштами зі свого рахунку на рахунок позивача.

Поряд з тим, суд першої інстанції відмовив позивачу у стягненні з відповідача 4500, 00грн витрат на послуги адвоката у зв`язку з недоведеністю понесення таких витрат належними і допустимими доказами . Суд вказав, що позивач не надав суду договору про надання правової допомоги та доказів на підтвердження обсягу і вартості наданих адвокатом послуг; у доданих до заяви про відшкодування витрат на правничу допомогу платіжному дорученні та рахунку немає посилань на номер справи та на реквізити позовної заяви. Крім того, суд зазначив, що позовна заява подана до суду 20.07.2018, в той час як ордер , яким уповноважено адвоката на надання правової допомоги у даній справі, виданий лише 01.11.2018, що спростовує надання адвокатом послуг до 01.11.2018, тому зазначення у рахунку послуги з вивчення та аналізу матеріалів справи і складання позовної заяви є безпідставними.

Відповідач (ЛМКП Львівводоканал) оскаржив рішення суду першої інстанції в частині стягнення 144 007,42грн пені та 3% річних, просить скасувати рішення в цій частині, прийняти нове про відмову у задоволенні позову.

Відповідач вказує на підписання СПР про організацію взаєморозрахунків за електроенергію за рахунок коштів загального фонду державного бюджету України, якими змінено порядок та строки проведення розрахунків за поставлену електроенергію, у зв`язку з чим вважає безпідставним нарахування позивачем пені, інфляційних втрат та процентів річних. Зазначає, що 2017 рік був збитковим для відповідача, що позивач не подав доказів понесення збитків і суд зобов`язаний був на підставі ст. 233 ГК України зменшити заявлену до стягнення пеню. Також стверджує, що в долучених до матеріалів справи рахунках немає дати їх отримання відповідачем, а вказані в рахунках дата та час це дата і час виписки рахунку, а не їх отримання, тому суд невірно встановив у час, з якого нараховуються штрафні санкції. Зазначає, що питання виникнення заборгованості по сплаті фактично використаної електроенергії може поставати лише у разі, якщо після підписання акту про використану електроенергію, передбаченого п.7.5 договору, не було здійснено оплату за її використання у передбачений договором строк, однак таких актів позивач не надав суду.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідача позивач заперечує доводи відповідача, та зазначає, зокрема, що в кожному із рахунків на оплату, виставлених за спірний період з липня 2017 року по квітень 2018 року, вказана дата отримання рахунку представником відповідача та наявний його підпис про отримання рахунку; що при розрахунку суми боргу було відмінусовано всі оплати за СПР і нарахування пені, 3% річних та інфляції проведено на заборгованість, визначену з урахування оплат за СПР. Позивач просить залишити оскаржуване рішення без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Позивач (ПрАТ «Львівобленерго») оскаржив рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягненні з відповідача судових витрат на оплату професійної правничої допомоги в сумі 4 500грн В апеляційній скарзі позивач вказує, що заявлені до стягнення 4500грн витрат на професійну правничу допомогу є співмірними зі складністю справи та наданих адвокатом послуг. Зазначає, що в матеріалах справи містяться достатньо доказів (надання пояснень, розрахунків, участь в судових засіданнях) щодо виконаної роботи. Вказує, що ордер на надання правової допомоги від 01.11.2018 містить назву суду та номер справи, а в рахунку на оплату від 01.11.2018 є посилання на договір про надання правової допомоги №03/09 від 21.09.2018.

Позивач просить змінити мотивувальну та резолютивну частини рішення в цій частині та покласти на відповідача судові витрати.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 28.01.2019 у справі №914/1318/18 (колегія суддів Західного апеляційного господарського суду у складі: головуючого судді Хабіб М.І., суддів Матущака О.І., Мирутенка О.Л.) відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ПрАТ Львівобленерго (позивача) та витребувано з Господарського суду Львівської області матеріали справи № 914/1318/18.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 04.02.2019 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ЛМКП Львівводоканал (відповідача), апеляційні скарги ЛМКП Львівводоканал та ПрАТ Львівобленерго на рішення Господарського суду Львівської області від 12.12.2018 у справі № 914/1318/18 прийнято до спільного розгляду.

Ухвалою від 13.02.2019 призначено розгляд справи на 05.03.2019.

Ухвалою від 05.03.2019 відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про заміну первісного позивача ПрАТ Львівобленерго його правонаступником ТОВ Львівенергозбут, розгляд справи відкладено на 26.03.2019.

У зв`язку з тимчасовою непрацездатністю члена колегії судді Мирутенка О.Л. автоматизованим розподілом (витяг з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.03.2019) до складу колегії замість судді Мирутенка О.Л. введено суддю Якімець Г.Г.

У судовому засіданні 26.03.2019 оголошено перерву до 24.04.2019.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 05.04.2019 провадження у справі зупинено у зв`язку з поданням відповідачем касаційної скарги на ухвалу апеляційного суду від 05.03.2019 в частині відмови у задоволенні клопотання про заміну позивача його правонаступником, та необхідністю передати усі матеріали справи № 914/1318/18 до Верховного Суду.

Постановою Верховного Суду від 17.05.2019 залишено без змін ухвалу Західного апеляційного господарського суду від 05.03.2019 в частині відмови у задоволенні клопотання про заміну позивача його правонаступником.

Ухвалою від 03.06.2019 поновлено провадження у даній справі та призначено її розгляд у судовому засіданні 25.06.2019.

У судовому засіданні 25.06.2019 оголошено перерву до 06.08.2019.

У судовому засіданні 06.08.2019 представник позивача заперечив доводи апеляційної скарги відповідача та підтримав доводи апеляційної скарги позивача.

Відповідач не забезпечив явки свого представника в судове засідання 06.08.2019, хоча про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Слід зазначити, що представник відповідача адвокат Локатир Ю. В. був присутній у судовому засіданні 25.06.2019, в якому він підтримав доводи апеляційної скарги, надав усні пояснення та був повідомлений під розписку про оголошену перерву в судовому засіданні до 06.08.2019.

Розглянувши апеляційну скаргу, матеріали справи, апеляційний господарський суд встановив наступне.

14.11.2006 ВАТ «Львівобленерго» (в подальшому перейменовано на ПрАТ «Львівобленерго», постачальник) та ЛМКП «Львівводоканал» (споживач) уклали договір №90035 про постачання електричної енергії (том 1,а.с. 146-171).

Відповідно до п.1 договору постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача з приєднаною потужністю, зазначеною в додатку №9 Графік зняття показів засобів обліку електричної енергії, а споживач оплачує постачальнику вартість використаної (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору. Точка продажу електричної енергії: зазначена в додатку №6 Однолінійна схема.

За умовами п.1 та п.2 додатку №2 до договору №90035 «Порядок розрахунків» (том 1.а.с. 153) розрахунок споживача з постачальником електричної енергії за регульованим тарифом здійснюється за чинними тарифами, які встановлюються відповідно до положень нормативно-правових документів НКРЕ, згідно з договором про постачання електричної енергії.

Розрахунковим періодом вважається період з 27 числа попереднього місяця до 26 числа поточного місяця та прирівнюється до календарного. Розрахунки за електричну енергію проводяться споживачем виключно грошовими коштами на зазначений у договорі поточний рахунок із спеціальним режимом використання постачальника електричної енергії.

Остаточний розрахунок споживача за електричну енергію спожиту протягом розрахункового періоду здійснюється на підставі виставленого постачальником електричної енергії рахунка відповідно до даних про фактичне споживання електричної енергії визначеного за показами розрахункових засобів обліку, які фіксуються у терміни, передбачені договором, та/або розрахунковим шляхом у випадках, передбачених ПКЕЕ.

Під час визначення суми платежу остаточного розрахунку за поточний розрахунковий період враховуються суми проведеної в попередніх та поточному розрахункових періодах оплати споживання електричної енергії за поточний розрахунковий період (п.5 додатку№2).

Згідно з п.7 додатку №2 рахунки на оплату платежів, передбачених даним договором, виписуються постачальником електричної енергії та надаються споживачу. Тривалість періоду для оплати отриманих рахунків має не перевищувати 5 операційних днів з дня отримання рахунку. Дата оплати рахунка (здійснення розрахунку) визначається датою, на яку були зараховані кошти на поточний рахунок із спеціальним режимом використання постачальника електричної енергії за регульованим тарифом.

Пунктом 4.2.1 договору №90035 від 14.11.2006 встановлено сплату споживачем пені за внесення платежів, передбачених цим договором, з порушенням термінів, визначених відповідним додатком, у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення платежу, враховуючи день фактичної оплати.

Згідно з п.8 додатку №2 у разі несвоєчасної оплати платежів, обумовлених даним договором, постачальник електричної енергії проводить споживачу нарахування пені, суму боргу з врахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та 3% річних від простроченої суми.

На виконання вказаного договору позивач передав відповідачу в період з липня 2017 року по квітень 2018 року електроенергію, а відповідач її прийняв та подав позивачу щомісячні звіти про використану електроенергію, на підставі яких позивач виставив до оплати відповідачу рахунки за активну електроенергію на загальну суму 206 565 935,09грн, у т.ч. за період з липня по грудень 2017 року - на суму 115 069 496,28грн, з січня по квітень 2018 року - на загальну суму 91 496 438,81грн ( т.1 а.с.28-145), а саме:

-рах. №300507/106261-1 від 28.07.2017 за липень 2017 року на суму 17 536 471,72грн, строк оплати - до 03.08.2017;

-рах. №300508/108491-1 від 29.08.2017 за серпень 2017 року на суму 18 505 744,11грн, строк оплати-до 05.09.2017 ;

-рах. №300509/110380-1 від 28.09.2017 за вересень 2017 року на суму 19 046 447,95грн, строк оплати-до 04.10.2017 ;

-рах. №300510/112444-1 від 27.10.2017 за жовтень 2017 року на суму 19 007 349,97грн, строк оплати-до 03.11.2017 ;

-рах. №300511/114730-1 від 28.11. 2017 за листопад 2017 року на суму 20 445 546,28грн, строк оплати-до 04.12.2017;

-рах. №300512/117001-1 від 29.12.2017 за грудень 2017 року на суму 20 527 776,40грн, строк оплати-до 09.01.2018;

-рах. №300501/119257-1 від 29.01.2018 за січень 2018 року на суму 23 089 416,41грн, строк оплати до 02.02.2018 (том 1,а.с. 100);

-рах. №300502/121520-1 від 28.02.2018 за лютий 2018 року на суму 23 474 493,72грн, строк оплати до 06.03.2018 (том 1,а.с. 113);

-рах.№300503/123567-1 від 28.03.2018 за березень 2018 року на суму 21 681 624,74грн, строк оплати- 04.04.2018 (том 1, а.с. 124);

-рах. №300504/125801-1 за квітень 2018 року на суму 23 250 903,94грн, строк оплати до 08.05.2018 (том 1.а.с. 136).

Всі рахунки в графі «рахунок отримав» підписані представником відповідача інж. ОСОБА_2 та вказані дати отримання рахунків.

На виконання постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 №20 «Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетом на надання пільг, субсидій та компенсацій» ГУ ДКС України у Львівській області, Департамент фінансів ЛОДА, ЕК ПрАТ «Львівобленерго» та ДП «Енергоринок» підписано спільні протокольні рішення про організацію взаєморозрахунків за електроенергію за рахунок коштів загального фонду Державного бюджету України на погашення бюджетної заборгованості з пільг та субсидій населення перед підприємствами ЖКГ та ВКГ з одночасним погашенням їх заборгованості за спожиту електроенергію перед ПрАТ «Львівобленерго». Зокрема, щодо погашення заборгованості ЛМКП «Львівводоканал» за спожиту електроенергію за період з липня по грудень 2018року перед ПрАТ «Львівобленерго» підписані СПР на загальну суму 48 375 700,00 грн ( т.1, а.с. 189-259):

-№20/10517 від 18.07.2017 на суму 1 344 500грн;

-№20/10813 від 18.08.2017на суму 7 168 000грн;

- №20/11130 від 19.09.2017 на суму 8 180 600грн ;

- №20/11396 від 13.10.2017 на суму 8 967 900грн;

- №20/1844 від 17.11.2017 на суму 10 345 900грн ;

- №20/11984 від 08.12.2017 на суму 11 959 100грн ;

-№20/12206 від 15.12.2017 на суму 409 700грн.

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема, наданого позивачем розрахунку помісячного боргу, доданих до матеріалів справи платіжних доручень та довідки ПрАТ «Львівобленерго» від 08.08.2018 №142-4606 про надходження коштів від ЛМКП «Львівводоканал» (том 1, а.с. 11-12, 185; том 2,а.с. 30-96), визначені СПР кошти на погашення заборгованості відповідача перед позивачем сплачені на рахунок позивача у повній сумі , а саме: 02.08. 2017 - 1 344 500грн; 06.09.2017 - 7 168 000грн; 28.09.2017 - 8 180 600грн; 26.10.2017 - 8 967 900грн; 28.11.2017 - 10 345 900грн; 20.12.2017 - 11 959 100грн; 20.12.2017 - 409 700 грн.

Решту вартості активної електроенергії відповідач оплатив власними коштами, проте оплата проведена частково з порушенням встановлений строків, у зв`язку з чим позивач заявив до стягнення 134 187,36грн пені, яка нарахована за період з 04.08.2017 по 30.01.2018, 3% річних в сумі 39 361,72грн за період з 06.11.2017 по 26.04.2018, а також 155 715,79грн інфляційних втрат.

Суми заборгованості, на які здійснені нарахування, визначені позивачем з урахуванням вартості електроенергії , яка підлягала оплаті власними коштами відповідача.

Дослідивши обставини справи, доводи скаржників, заслухавши пояснення представника позивача, Західний апеляційний господарський суд дійшов висновку, що апеляційна скарга відповідача не підлягає до задоволення з таких підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 275 ГК України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Відповідно до ч. 7 ст. 276 ГК України оплата енергії, що відпускається, здійснюється відповідно до умов договору. Договір може передбачати попередню оплату, планові платежі з наступним перерахунком або оплату, що проводиться за вартість прийнятих ресурсів.

Згідно з частиною 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

В силу ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч.2 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (ст. 611 ЦК України).

Згідно з ч.1 ст. 549 ЦК України неустойкою ( штрафом ,пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення ( ч.3 ст. 549 ЦК України).

За приписами ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що за умовами договору про постачання електричної енергії №90035 від 14.11.2006 постачання електричної енергії відповідачу здійснюється в межах розрахункового періоду з 27 числа попереднього місяця до 26 числа поточного місяця та прирівнюється до календарного.

Згідно з п.7 додатку № 2 до договору постачальник електричної енергії виписує та надає споживачу рахунки на оплату електроенергії. Тривалість періоду для оплати отриманих рахунків має не перевищувати 5 операційних днів з дня отримання рахунку.

У разі несвоєчасної оплати електроенергії договором передбачено сплату пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення платежу, враховуючи день фактичної оплати, інфляційних втрат та 3% річних ( п.4.2.1 договору, п.8 додатку №2 ).

В апеляційній скарзі відповідач стверджує, зокрема, про безпідставне нарахування позивачем пені та процентів річних, посилаючись на підписання СПР про організацію взаєморозрахунків за електроенергію за рахунок коштів загального фонду державного бюджету України, якими змінено порядок та строки проведення розрахунків за електроенергію, що в рахунках на оплату немає дати їх отримання відповідачем, тому суд невірно встановив час, з якого нараховуються штрафні санкції.

Апеляційний суд відхиляє доводи відповідача як необгрунтовані та такі, що суперечать фактичним обставинам справи з огляду на наступне.

Матеріалами справи підтверджено, що позивач надав відповідачу рахунки на оплату електроенергії за період з липня по грудень 2017 року на загальну суму 115 069 496,28грн та з січня по квітень 2018 року на загальну суму 91 496 438,81грн, а саме: рахунок за липень 2017 року наданий відповідачу 28.07.2017, за серпень 2017 року - 29.08.2017, за вересень 2017 року 28.09.2017 , за жовтень 2017 року - 27.10.2017, за листопад 2017 року - 28.11.2017року, за грудень 2017 року 29.12.2017, січень 2018року 29.01.2018, лютий 2018 року 28.02.2018, березень 2018року 28.03.2018, за квітень 2018року 27.04.2018, що підтверджено підписами представника відповідача на рахунках про їх отримання та дату отримання.

На підставі СПР була погашена заборгованість відповідача перед позивачем за спожиту електроенергію за період з липня по грудень 2017року на загальну суму 48 375 700,00 грн. Щодо погашення заборгованості відповідача за передану йому електроенергію у січні-квітні 2018року СПР за цей період не підписувалися. Отже, решту вартості електроенергії, переданої відповідачу за період з липня по грудень 2017року, та всю вартість електроенергії, переданої з січня по квітень 2018року, відповідач оплачував власними коштами, проте оплата власними коштами здійснена відповідачем з порушенням встановлених строків.

Так, з урахуванням вказаних вище дат надання відповідачу рахунків на оплату , рахунок за липень 2017 року на суму 17 536 471,72грн, який наданий відповідачу 28.07.2017, мав бути оплачений до 03.08.2017, проте станом на 04.08.2017 заборгованість відповідача становила 7 577 480,00грн ( з урахуванням сплачених відповідачем власних коштів та сплачених 02.08.2017 коштів за СПР в сумі 1 344 500,00грн). За інші місяці відповідач також здійснив оплату вартості електроенергії власними коштами з порушенням встановлених строків.

З розрахунків позивача вбачається, що при визначенні сум боргу, на які нараховані пеня, 3 % та інфляційні втрати, позивач визначив заборгованість відповідача з урахуванням сплачених відповідачем власних коштів в межах строку оплати, вказаного в рахунку, та сплачених коштів за СПР. При цьому позивач врахував всі сплати коштів за СПР, навіть якщо ці кошти були сплачені поза межами строків оплати, вказаних в рахунку.

Відтак апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про обґрунтованість вимог позивача про стягнення з відповідача пені, 3% річних та інфляційних втрат.

Посилання відповідача в апеляційній скарзі на ненадання позивачем актів про використану електроенергію відхиляються апеляційним судом з огляду на те, що відповідач самостійно подавав позивачу щомісячні звіти про використану електроенергію( належні копії звітів надані суду), на підставі яких позивач надавав відповідачу рахунки до оплати. Відповідач не заперечує щодо кількості та вартості використаної електроенергії за спірний період.

Доводи відповідача про те, що суд зобов`язаний був зменшити заявлену до стягнення пеню, оскільки 2017 рік був збитковим для відповідача, з урахуванням відсутності доказів понесення позивачем збитків, апеляційний суд також відхиляє у зв`язку з тим, що в матеріалах справи відсутні докази звернення відповідача з відповідним клопотанням до суду про зменшення розміру пені. З відзиву на позовну заяву та з пояснень відповідача (том 2,а.с. 97-99, 151-153) вбачається, що відповідач вказував на необгрунтованість та безпідставність нарахування пені, однак не подав доказів на підтвердження важкого фінансового стану та збитковості підприємства.

Перевіривши розрахунки заявлених до стягнення пені та 3% річних, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про їх правильність та обгрунтованість.

Слід зазначити, в прохальній частині апеляційної скарги відповідач просить скасувати рішення в частині стягнення пені та 3% річних на загальну суму 144 007,42грн, в той час як оскаржуваним рішенням стягнено 134 187,36 пені та 39 361,72 ( разом 173 549,08грн), при цьому жодних розрахунків оскаржуваної суми та доводів щодо оскаржуваної суми не наводить в апеляційній скарзі, що свідчить про її необгрунтованість.

В частині стягнення інфляційних втрат рішення не оскаржене відповідачем.

На підставі викладеного апеляційний суд відхиляє доводи відповідача, погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає рішення про стягнення з відповідача на користь позивача 134 187,36грн пені та 39 361,72грн 3% річних законним та обгрунтованим.

Щодо апеляційної скарги позивача в частині оскарження рішення суду про відмову у стягненні судових витрат на оплату професійної правничої допомоги в сумі 4 500грн, апеляційний суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. ч. 1-4 ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України, заява № 19336/04, п. 269).

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження складу та розміру витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Така правова позиція викладена у постанові Великої палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі №826/1216/16.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, представник позивача ОСОБА_1 подала заяву від 19.11.2018 щодо відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, до якої додала, зокрема, копію свідоцтва Серія НОМЕР_1 від 30.10.2017 про право на заняття адвокатською діяльністю, копію ордера серія ЛВ №131804 від 01.11.2018 на надання правової допомоги у Господарському суді Львівської області у справі №914/1318/18, виданого адвокату Горбуновій О.Л. АО «Юріс Консультус», копію рахунку АО «Юріс Консультус» на оплату №002 від 01.11.2018 на суму 4500,00грн та копію платіжного доручення №55706 від 06.11.2018 про оплату позивачем 4500,00грн згідно з рахунком №002 від 01.11.2018.

У рахунку АО «Юріс Консультус» №002 від 01.11.2018 на суму 4500,00грн є посилання на договір про надання правової допомоги №03/09 від 21.09.2018, визначено такі роботи та їх вартість: вивчення та аналіз матеріалів справи- 1000,00грн, аналіз законодавства та судової практики по справі -1000,00грн, складання позовної заяви 1000,00грн, участь в судовому засіданні (3р.) -1500,00грн.

Однак, договір про надання правової допомоги №03/09 від 21.09.2018 не був наданий суду першої інстанції, також не наданий акт виконаних робіт ( наданих послуг), в рахунку № 002 не вказано номер справи, в рамках якої надавалась правова допомога позивачу.

З матеріалів справи вбачається, що на момент складання позовної заяви від 16.07.2018, яка від імені ПрАТ «Львівобленерго» підписана головою правління, та подання 20.07.2018 її до суду, складання і подання заяви від 08.08.2018 про усунення недоліків позовної заяви, договір №03/09 від 21.09.2018 про надання правової допомоги, на який є посилання в рахунку АО «Юріс Консультус» № 002 від 01.11.2018, не був укладений.

Крім того, АО «Юріс Консультус», яке на підставі договору №03/09 від 21.09.2018 виставило позивачу на оплату рахунок №002 від 01.11.2018 на суму 4500,00грн, лише 01.11.2018 видало ордер адвокату Горбуновій О. на надання правової допомоги ПрАТ «Львівобленерго», який адвокат надала суду лише 19.11.2018.

Отже , станом на 01.11.2018 АО «Юріс Консультус» в особі адвоката Горбунової О. не могло надавати позивачу послуги з правової допомоги, про які вказано в рахунку №002, зокрема, щодо складання та подання позовної заяви, не могло представляти інтереси позивача у 3-х судових засіданнях, тому виставлення АО «Юріс Консультус» рахунку №002 від 01.11.2018 на суму 4500,00грн та його оплату 06.11.2018 позивачем не можна вважати належними та допустимими доказами понесення позивачем витрат у даній справі на надання йому правової допомоги АО «Юріс Консультус» в особі адвоката Горбунової О. на суму 4500,00грн.

На підставі викладеного апеляційний суд відхиляє доводи позивача, погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що суд правомірно відмовив позивачу у стягненні з відповідача 4500,00грн витрат на професійну правничу допомогу.

Згідно з ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Скаржниками не доведено і апеляційним судом не встановлено наявності підстав, визначених ст.277 ГПК України, для скасування чи зміни рішення та для задоволення апеляційних скарг.

Отже, рішення суду першої інстанції належить залишити без змін, апеляційні скарги позивача та відповідача- без задоволення.

Відповідно до ст. 129 ГПК України судовий збір, сплачений скаржниками при поданні апеляційних скарг, покладається на скаржників.

Поряд з тим, 24.06.2019 представник позивача ОСОБА_1 подала суду клопотання про долучення до матеріалів справи копії договору №02/12 від 21.12.2019, укладеного АО "Юріс Конультус" та ПрАТ "Львівобленерго", та ордеру на надання правової допомоги №131823 від 10.05.2019. Згідно з умовами вказаного договору АО "Юріс Конультус" приймає на себе зобов`язання забезпечувати представництво ПрАТ "Львівобленерго" (клієнта) у Західному апеляційному господарському суді у справі №914/1318/18, а клієнт приймає на себе зобов`язання оплачувати надання правничої допомоги. Відповідно до п.4.1 договору вартість правничої допомоги становить 4000грн (післяоплата).

Керуючись ст.ст. 86, 129, 236, 254, 269, 270, 275, 276, 281, 282 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення Господарського суду Львівської області від 12.12.2018 у справі №914/1318/18 залишити без змін, апеляційні скарги Львівського міського комунального підприємства Львівводоканал та Приватного акціонерного товариства Львівобленерго - без задоволення.

2. Судовий збір за перегляд рішення апеляційним судом покладається на скаржників.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку у строки та в порядку, визначені ст. 288-291 ГПК України.

4. Справу повернути до місцевого господарського суду.

Повний текст постанови складено 12.08.2019

Головуючий суддя М.І. Хабіб

Судді О.І. Матущак

Г.Г. Якімець