ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.08.2019м. ДніпроСправа № 904/1485/19

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Рудь І.А., за участю секретаря судового засідання Безуглої А.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Приватного виробничо-сервісного підприємства СТО "Карлссон", м. Дніпро

до Департаменту житлово-комунального господарства та будівництва Дніпропетровської обласної державної адміністрації, м. Дніпро

за участю третьої особи-1, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Дніпропетровської обласної державної адміністрації, м. Дніпро

за участю третьої особи-2, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Товариства з додатковою відповідальністю "Новомосковське автотранспортне підприємство", м. Новомосковськ Дніпропетровської області

за участю третьої особи-3, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Автотранссервіс", м. Дніпро

за участю третьої особи-4, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Публічного акціонерного товариства "Північтранс", м. Одеса

про визнання незаконними дій, спонукання до виконання договорів та визнання договорів чинними

Представники:

від позивача: Кушнірук М.В., ордер серія ДП №2666/010 від 06.06.2019, адвокат;

від відповідача: Горя С.П., дов. №2/0/112-19 від 02.01.2019, представник;

від третьої особи-1: не з`явився;

від третьої особи-2: не з`явився;

від третьої особи-3: не з`явився;

від третьої особи-4: не з`явився.

СУТЬ СПОРУ:

Приватне виробничо-сервісне підприємство СТО "Карлссон" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом, в якому просило:

- визнати незаконними дії Департаменту житлово-комунального господарства Дніпропетровської обласної державної адміністрації щодо розірвання в односторонньому порядку договорів № 180 та № 189 про організацію перевезення пасажирів на міжміських та приміських автобусних маршрутах загального користування, які не виходять за межі території Дніпропетровської області (внутрішньообласні маршрути) від 20.08.2013;

- зобов`язати Департамент житлово-комунального господарства Дніпропетровської обласної державної адміністрації відновити становище, яке існувало до порушення, шляхом поновлення дії договорів № 180 та № 189 про організацію перевезення пасажирів на міжміських та приміських автобусних маршрутах загального користування, які не виходять за межі території Дніпропетровської області (внутрішньообласні маршрути) від 20.08.2013.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що відповідач здійснив одностороннє розірвання спірних договорів з порушенням умов пп. 6.5.4. п. 6.5. цих договорів, а також без дотримання процедури щодо розірвання договорів, врегульованої Цивільним кодексом України та Господарським кодексом України.

Ухвалою господарського суду від 02.05.2019 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, розгляд якої призначено за правилами загального позовного провадження у підготовчому засіданні на 06.06.2019.

24.05.2019 відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Листом за № 6204/0/112-18 від 16.11.2018 відповідач повідомив позивача про необхідність усунення порушення умов договору, а саме: забезпечення виконання пп. 3.3.11 п. 3.3. договору та укладення договорів з власником ТОВ "АС "Лівий берег". Листом за № 563 від 06.12.2018 позивач повідомив, що порушення не усунуте, оскільки йдуть перемови з власником автостанції щодо укладення відповідного договору. Відповідач зазначає, що підставою для розірвання договорів стали листи ТОВ "АС "Лівий берег" від 25.12.2018 за № 25/12 та від 28.12.2018 за № 356/01-18 ДП "Інвестиційно-інноваційний центр", де повідомлялось про недотримання позивачем, як перевізником, розкладу та схеми руху, чим було порушено пп. 3.3.4. п. 3 договорів. Надалі, 28.12.2018 відповідач надіслав позивачу лист за № 7133/0/112-18 про розірвання договорів, на підставі пп. 6.5.2. п. 6.5., у зв"язку з порушенням їх умов. Відповідач вважає, що процедура розірвання спірних договорів була повністю дотримана. Крім того, на думку відповідача, позов відноситься до юрисдикції адміністративного судочинства.

06.06.2019 позивач подав до суду відповідь на відзив, в якій зазначив, що інформація, наявна в листах ТОВ "АС "Лівий берег" та ДП "Інвестиційно-інноваційний центр", є недостовірною і такою, що не відповідає дійсності. Крім того, відповідач повинен був призначити для обслуговування даних маршрутів саме ПАТ "Північтранс", який зайняв друге місце у конкурсі у 2013, а у разі його відмови тільки тоді проводити конкурс на визначення тимчасового перевізника, однак ПАТ "Північтранс" взагалі не було запропоновано обслуговувати дані маршрути. До того ж, відповідач не надав належних доказів на підтвердження отримання позивачем листа про розірвання договору, у той час, як позивач стверджує, що не отримував цей лист.

У підготовчому засіданні 06.06.2019 оголошено перерву до 18.06.2019.

14.06.2019 відповідач подав до суду заперечення на відповідь на відзив, в якій зазначив, що його дії щодо розірвання договорів та проведення процедури з визначення перевізника, який тимчасово, до моменту проведення конкурсу, буде здійснювати перевезення пасажирів, були правомірними, оскільки позивач порушив умови договорів, що підтверджується письмово. Твердження позивача про неотримання листа про розірвання спірних договорів відповідач вважає безпідставними, враховуючи наявні в матеріалах справи докази.

У підготовчому засіданні 18.06.2019 оголошено перерву до 20.06.2019.

19.06.2019 відповідач надав до суду письмові пояснення, в яких виклав додаткові обґрунтування своїх заперечень проти задоволення позовних вимог.

Ухвалою господарського суду від 20.06.2019 за клопотанням сторін продовжено строк проведення підготовчого провадження на 30 днів; оголошено перерву у підготовчому засіданні до 11.07.2019.

У підготовчому засіданні 11.07.2019 оголошено перерву до 17.07.2019.

16.07.2019 позивач подав до суду позовну заяву (уточнену), в якій просив:

- визнати дії Департаменту житлово-комунального господарства Дніпропетровської обласної державної адміністрації щодо розірвання договорів № 180 та № 189 про організацію перевезення пасажирів на міжміських та приміських автобусних маршрутах загального користування, які не виходять за межі території Дніпропетровської області (внутрішньообласні маршрути), від 20.08.2013 в односторонньому порядку незаконними;

- спонукати Департамент житлово-комунального господарства та будівництва Дніпропетровської обласної державної адміністрації до виконання договорів № 180 та № 189 про організацію перевезення пасажирів на міжміських та приміських автобусних маршрутах загального користування, які не виходять за межі території Дніпропетровської області (внутрішньообласні маршрути), від 20.08.2013, укладених між Приватним виробничо-сервісним підприємством СТО "Карлссон" та Дніпропетровською обласною державною адміністрацією, з урахуванням додаткової угоди № 1 до договору № 180 та додаткової угоди № 1 до договору № 189, укладених між Приватним виробничо-сервісним підприємством СТО "Карлссон" та Департаментом житлово-комунального господарства та будівництва Дніпропетровської обласної державної адміністрації;

- визнати договори № 180 та № 189 про організацію перевезення пасажирів на міжміських та приміських автобусних маршрутах загального користування, які не виходять за межі території Дніпропетровської області (внутрішньообласні маршрути), від 20.08.2013, укладені між Приватним виробничо-сервісним підприємством СТО "Карлссон" та Дніпропетровською обласною державною адміністрацією, з урахуванням додаткової угоди № 1 до договору № 180 та додаткової угоди № 1 до договору № 189, укладені між Приватним виробничо-сервісним підприємством СТО "Карлссон" та Департаментом житлово-комунального господарства та будівництва Дніпропетровської обласної державної адміністрації, чинними зі строком їх дії до 30.10.2023.

Обґрунтовуючи доповнення заявлених позовних вимог, що розглядаються судом, вимогою про спонукання відповідача виконати умови договорів № 180 та № 189, позивач зазначає, що саме такий спосіб захисту порушеного права він вважає ефективним.

В якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, позивачем у позовній заяві (уточненій) зазначено Дніпропетровську обласну державну адміністрацію.

17.07.2019 відповідач надав до суду письмові пояснення, в яких зазначив, що неотримання позивачем листа про розірвання спірних договорів, надісланого на його поштову адресу, обумовлено виключно ігноруванням цієї кореспонденції останнім та, відповідно, не може бути доказом порушення відповідачем процедури розірвання договорів. Крім того, після закінчення 30-ти денного терміну після надіслання листа про розірвання відповідно до ч. 3 ст. 651 ЦК України та пп. 6.5.4. п. 6.5. договорів, договори вважались розірваними.

Ухвалою господарського суду від 17.07.2019 залучено до участі у справі у якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Дніпропетровську обласну державну адміністрацію, Товариство з додатковою відповідальністю "Новомосковське автотранспортне підприємство", Товариство з обмеженою відповідальністю "Автотранссервіс", Публічне акціонерне товариство "Північтранс"; відкладено підготовче судове засідання на 31.07.2019.

24.07.2019 відповідач подав до суду відзив на уточнену позовну заяву, в якому просив у задоволенні позовних вимог відмовити, оскільки вважає, що ним було дотримано усіх необхідних вимог щодо повідомлення позивача про розірвання договорів.

26.07.2019 електронною поштою до суду надішли пояснення третьої особи-1 (Дніпропетровської обласної державної адміністрації), оригінал яких надійшов поштою на адресу суду 31.07.2019. У поясненнях третя особа-1 проти позову заперечує, зазначає, що даний спір підлягає вирішенню у порядку адміністративного судочинства. По суті позовних вимог зазначає, що відповідач надав докази підтвердження порушення умов договорів позивачем, а останнім не доведено вжиття усіх необхідних і достатніх заходів на виконання умов договорів. Тому третя особа-1 вважає прийняте відповідачем рішення про дострокове одностороннє розірвання договорів правомірним та доходить висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в цій частині. Третя особа-1 зауважує, що з огляду на те, що зобов`язання спонукати відповідача до виконання спірних договорів буде втручанням у внутрішню компетенцію органу влади, у задоволенні позовних вимог в цій частині слід також відмовити.

30.07.2019 позивач подав до суду відповідь на відзив на уточнену позовну заяву, в якій зазначив, що доводи відповідача щодо наявності підстав для розірвання спірних договорів є хибними, неправдивими та непідтвердженими належними доказами, а отже спростовують правомірність його дій. Крім того, відповідачем не було дотримано 30-денного строку з моменту отримання листа позивачем для того, щоб договір вважався розірваним.

31.07.2019 третя особа-1 подала до суду клопотання про закриття провадження у справі, оскільки вважає, що спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства.

31.07.2019 третя особа - 3 (Товариство з обмеженою відповідальністю "Автотранссервіс") надала письмові пояснення, в яких вважає дії відповідача щодо розірвання спірних договорів в односторонньому порядку обґрунтованими та правомірними, оскільки позивач порушив умови цих договорів, що підтверджується листами відповідача, ТОВ "АС "Лівий берег" та ДП "Інвестиційно-інноваційний центр".

31.07.2019 третя особа - 2 (Товариство з додатковою відповідальністю "Новомосковське автотранспортне підприємство") надала до суду пояснення, в яких підтримала заперечення відповідача та, зокрема зазначила, що жодних доказів, які б підтверджували невиконання зобов`язань з боку ТОВ "АС "Лівий берег" щодо продажу квитків на маршрути ПВСП СТО "Карлссон" після 13.12.2018 позивачем не надано. Отже, обравши таку позицію захисту, позивач лише підтверджує невиконання своїх зобов`язань за договорами в частині недотримання розкладу та схеми руху, про що і було повідомлено письмово ТОВ "АС "Лівий берег". Третя особа-2 просила у задоволенні позовних вимог відмовити.

Ухвалою господарського суду від 31.07.2019 у задоволенні клопотання третьої особи-1 про закриття провадження у справі відмовлено; закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті в засіданні на 12.08.2019.

09.08.2019 до суду надійшли додаткові пояснення третьої особи - 3 проти позову, в яких зазначає, що позивач неналежним чином виконував умови спірних договорів. Відповідачем дотримано усіх необхідних вимог щодо повідомлення позивача про розірвання договорів, в результаті чого дії відповідача є обґрунтованими та правомірними, а позивачем не доведено обставин, на які він посилається. Третя особа - 3 просила у задоволенні позовних вимог відмовити.

12.08.2019 позивач надав до суду письмові пояснення, в яких зазначив, що доводи відповідача щодо порушення позивачем умов спірних договорів грунтуються на неналежних доказах, жодного акту обстеження транспортних засобів на автобусних маршрутах, в якому встановлено, що відповідачем були виявлені порушення з боку перевізника, надано не було. Позивач наголошує, що повідомлення про дострокове розірвання договорів та обов"язок припинити перевезення пасажирів, як свідчать матеріали справи, було надіслано позивачу з порушенням умов, визначених пп. 6.5.2., 6.5.4. договорів, всупереч ст. 188 Господарського кодексу України. Оскільки відповідач вважає договори розірваними, позивач втрачає право на перевезення пасажирів. Позивач просить врахувати відсутність доведеного відповідачем факту порушень з боку позивача, як перевізника, а тому вимоги про спонукання до виконання договорів та визнання договорів чинними є похідними відносно вимоги про визнання незаконними дій відповідача щодо розірвання спірних договорів в односторонньому порядку, які також підлягають задоволенню задля відновлення становища, яке існувало до порушення права позивача.

Ухвалою господарського суду від 12.08.2019 відкладено розгляд справи по суті на 15.08.2019.

Третя особа - 1 явку повноважного представника у призначене судове засідання не забезпечила, про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлена належним чином, що підтверджується повідомленням суду від 12.08.2019.

Третя особа - 2 явку повноважного представника у призначене судове засідання не забезпечила, подала до суду клопотання про відкладення розгляду справи, у зв"язку із перебуванням його уповноваженого представника у відпустці.

Враховуючи положення ст. ст. 202, 216 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає, що клопотання третьої особи - 2 про відкладення розгляду справи не підлягає задоволенню, оскільки у справі наявні необхідні матеріали для її розгляду за відсутності представника третьої особи - 2, до клопотання інших доказів не додано.

Треті особи - 3, 4 явку повноважного представника у призначене судове засідання не забезпечили, про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується телефонограмами суду від 12.08.2019.

Враховуючи належне повідомлення третіх осіб - 1, 2, 3, 4 про дату, час та місце розгляду справи, господарський суд вважає можливим розглянути справу за відсутності представників третіх осіб.

У судовому засіданні 15.08.2019 представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві (уточненій), просив позов задовольнити; представник відповідача просив відмовити у задоволенні позовних вимог повністю з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву.

В порядку ст. 240 ГПК України у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, оцінивши докази в їх сукупності, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

20.08.2013 між Дніпропетровською обласною державною адміністрацією (замовник) та Приватним виробничо-сервісним підприємством СТО "Карлссон" (перевізник) укладено договори № 180 та № 189 про організацію перевезення пасажирів на міжміських та приміських автобусних маршрутах загального користування, які не виходять за межі території Дніпропетровської області (внутрішньообласні маршрути).

Згідно з пп. 1.2.1. п. 1.2. договорів № 180, № 189 замовник надає перевізникові право на організацію перевезень пасажирів в режимі руху «звичайний» на міжміських та приміських внутрішньообласних автобусних маршрутах загального користування в термін з 31.10.2013 до 30.10.2018, на приміському маршруті № 209 «м. Дніпропетровськ - смт. Меліоративне»; приміському маршруті № 262 «м. Дніпропетровськ - м. Новомосковськ ч/з с. Олександрівка, с. Соколове, с. Піщанка» та № 263 «м. Дніпропетровськ - с. Новоселівка» та міжміському маршруті «м. Дніпропетровськ - с. Прядівка» номери рейсів №№ 00833, 00834, 00835, 00836, 00837, 00838.

Відповідно до пп. 3.2.6. п. 3.2. договорів № 180, № 189 замовник має право достроково розірвати договір з перевізником у разі порушення ним умов договору. У такому разі для роботи на маршруті призначається автомобільний перевізник, який за результатами конкурсу визнаний таким, що зайняв друге місце, на строк до закінчення дії договору, який було розірвано, а в разі його відмови чи відсутності - призначити до проведення конкурсу іншого автомобільного перевізника один раз на строк не більше як три місяці.

Згідно з пп. 3.3.4. п. 3.3. договорів № 180, № 189 перевізник зобов"язаний додержуватись розкладу руху автобусів, що міститься в затвердженому замовником паспорті маршруту.

Відповідно до пп. 3.3.10. п. 3.3. договорів № 180, № 189 перевізник зобов"язаний забезпечити на договірних умовах із суб"єктом господарювання, який забезпечує виконання функцій з організації та управління рухом автобусів і підготовку інформації про роботу перевізників на внутрішньообласних автобусних маршрутах загального користування, належну роботу GPS-системи для безперебійного отримання замовником необхідної інформації про виконання умов цього договору протягом повного терміну його дії.

Підпунктом 3.3.11. пункту 3.3. договорів № 180, № 189 передбачений обов"язок перевізника у разі наявності в місцях відправлення, прибуття та зупинки автобусів автостанцій укласти з власниками цих автостанцій відповідні договори щодо надання послуг та виконання робіт, пов"язаних з відправленням і прибуттям пасажирів.

Згідно з п. 6.5. договорів № 180, № 189 договір може бути розірваний до закінчення терміну його дії (достроково):

6.5.1. за погодженням сторін, що оформлюється окремою письмовою угодою;

6.5.2. на вимогу однієї із сторін у разі невиконання або порушення іншою стороною своїх зобов`язань за договором, що підтверджується письмово;

6.5.3. за рішенням суду та з інших підстав, передбачених законодавством України;

6.5.4. про дострокове розірвання договору сторона, яка є ініціатором цього, письмово попереджає іншу сторону не менш ніж за 30 календарних днів. Після закінчення 30-ти денного терміну договір вважається розірваним.

Договір набирає чинності з 31.10.2013 та укладений терміном до 30.10.2018 (п. п. 7.1., 7.2. договорів № 180, № 189).

30.07.2018 позивач подав до Дніпропетровської обласної державної адміністрації, як до організатора перевезень на внутрішньообласних маршрутах, відповідні заяви на продовження строку дії договорів №180, № 189 від 20.08.2013, із передбаченими додатками, які були розглянуті та погоджені, в результаті чого 30.10.2018 між позивачем та відповідачем укладено додаткову угоду № 1 до договору № 180 та додаткову угоду № 1 договору № 189.

Згідно цих додаткових угод пункт 1.2.1 договорів викладено у редакції: «Організатор надає перевізнику право на організацію перевезень пасажирів в режимі руху «звичайний» на приміських внутрішньообласних автобусних маршрутах загального користування в термін з 31.10.2013 до 30.10.2023 року, на приміському маршруті № 209 «м. Дніпро, АС "АС Лівий берег" - смт. Меліоративне»; приміському маршруті № 262 «м. Дніпро, АС "АС Лівий берег" - м. Новомосковськ, АС-1 ч/з с. Олександрівка, с. Соколове, с. Піщанка» та № 263 «м. Дніпро, АС "АС Лівий берег" - с. Новоселівка» та міжміському маршруті «м. Дніпро, АС "Дніпро АВЦ" - с. Прядівка» номери рейсів №№ 00833, 00834, 00835, 00836, 00837, 00838».

Крім того, цими додатковими угодами термін "замовник" змінено на "організатор".

Листом за № 6204/0/112-18 від 16.11.2018 відповідач повідомив позивача про необхідність усунення порушення умов договору, а саме: забезпечення виконання пп. 3.3.11 п. 3.3. договору та укладення договорів з власником ТОВ "АС "Лівий берег", оскільки листом за № 3/11/12 від 14.11.2018 ТОВ "АС "Лівий берег" повідомило, що станом на 12.11.2018 відповідні договори між ним та позивачем не укладались (т. 1, а.с. 104, 105),

Листом за № 563 від 06.12.2018 позивач повідомив, що порушення не усунуте, оскільки йдуть перемови з власником автостанції щодо укладення відповідного договору (т. 1, а.с. 106).

13.12.2018 позивач уклав з ТОВ "АС "Лівий берег" договір про надання послуг автостанцією перевізнику № 13-12/18, а також агентський договір № 13-12/18 (т. 2, а.с. 90-100).

Відповідач надав до відзиву лист за № 7133/0/112-18 від 28.12.2018 про розірвання договорів № 180, № 189. У цьому листі відповідач повідомив позивача, що договори будуть вважатись розірваними після закінчення 30-ти денного терміну з моменту отримання позивачем даного листа (т. 1, а.с. 111, 112, 116, 117). Підставою для розірвання договорів стали листи ТОВ "АС "Лівий берег" від 25.12.2018 за № 25/12 та ДП "Інвестиційно-інноваційний центр" від 28.12.2018 за № 356/01-18, де повідомлялось про недотримання позивачем, як перевізником, розкладу та схеми руху, чим було порушено пп. 3.3.4. п. 3 договорів.

Відповідач зазначає, що надіслав даний лист позивачу, що підтверджується фіскальним чеком від 02.01.2019, описом вкладення до цінного листа від 02.01.2019 та рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. Лист був надісланий на адресу позивача - вул. Коксохімічна, 5а, м. Дніпро, 49000, оскільки така адреса зазначена у договорах № 180, № 189. Проте дане відправлення було повернуто відповідачу, у зв"язку із закінченням терміну його зберігання у поштовому відділенні.

У зв"язку з цим, як стверджує відповідач, він повторно надіслав позивачу лист за № 7133/0/112-18 від 28.12.2018, що підтверджується фіскальним чеком від 15.01.2019 та описом вкладення до цінного листа. Даний лист був надісланий на адресу позивача - вул. Каштанова, 15, м. Дніпро , 49051. Така адреса зазначена як фактична і поштова в додаткових угодах до договорів № 180, № 189.

Позивач, у свою чергу, вказує на неотримання ним листа за № 7133/0/112-18 від 28.12.2018 про розірвання договорів.

Для підтвердження факту неотримання позивачем листа за № 7133/0/112-18 від 28.12.2018 про розірвання договорів, якому відповідає, зі слів відповідача, фіскальний чек від 15.01.2019 (номер поштового відправлення 653), представником позивача адвокатом Кушнірук М.В. було зроблено запит на адресу ПАТ «Укрпошта» (т. 1, а.с. 152).

У відповіді на цей запит ПАТ «Укрпошта» вказано, що поштове відправлення Укрпошта Експрес за номером 653 від 15.01.2019 на адресу: 49051, м. Дніпро, вул. Каштанова, 15, ПВСП СТО "Карлссон", надійшло до відділення поштового зв"язку № 51 м. Дніпро 16.01.2019 та повернуто за зворотною адресою за закінченням терміну зберігання 26.02.2019 і було вручене уповноваженій особі на одержання пошти Департаменту житлово-комунального господарства та будівництва за дорученням Руденко 27.02.2019 (т. 1, а.с. 153).

Отже, матеріалами справи встановлено, що позивач не отримав лист за № 7133/0/112-18 від 28.12.2018 про розірвання договорів №180, №189.

Надалі, 08.02.2019 на офіційному сайті Дніпропетровської обласної державної адміністрації було розміщено оголошення про те, що у зв`язку із проведенням процедури розірвання договорів про організацію перевезення пасажирів на міжміських та приміських автобусних маршрутах загального користування, які не виходять за межі території Дніпропетровської області (внутрішньообласні маршрути), з метою призначення тимчасово до проведення конкурсу перевізника, пропонується пасажирським перевізникам направити організатору перевезень пропозиції щодо можливості здійснення перевезень на маршрутах:

- № 209 «м. Дніпро, АС «АС Лівий берег» - смт. Меліоративне»;

- № 262 «м. Дніпро, АС «АС Лівий берег» - м. Новомосковськ ч/з с. Олександрівка, с. Соколове, с. Піщанка»;

- № 263 «м. Дніпро, АС «АС Лівий берег» - с. Новоселівка»;

- № 10833 «м. Дніпро, АС «Дніпро АВЦ» - с. Прядівка» (т. 1, а.с. 29).

Крім того, 22.02.2019 позивач отримав від відповідача телефонограму за № 883/0/112-19 від 22.02.2019, в якій було зазначено, що згідно з наказами директора Департаменту житлово-комунального господарства та будівництва Дніпропетровської облдержадміністрації №25 від 21.02.2019, №26 від 21.02.2019 та №27 від 21.02.2019 про призначення тимчасово перевізників до проведення конкурсу на перевезення пасажирів на міжміських та приміських автобусних маршрутах загального користування, що не виходять за межі території Дніпропетровської області (внутрішньообласні маршрути), укладено договори: з ПАТ «Новомосковське АТП» на перевезення пасажирів на маршруті № 209 «м. Дніпро, АС «АС Лівий берег» - смт. Меліоративне»; з ПАТ «Північтранс» на перевезення пасажирів на маршрутах № 262 «м. Дніпро, АС «АС Лівий берег» - м. Новомосковськ ч/з с. Олександрівка, с. Соколове, с. Піщанка» та № 10833 «м. Дніпро, АС «Дніпро АВЦ» - с. Прядівка»; з ТОВ «Автотранссервіс» на перевезення пасажирів на маршруті № 263 «м. Дніпро АС, «АС Лівий берег» - с. Новоселівка».

Також вказано, що починаючи з 23.02.2019 позивач повинен припинити перевезення пасажирів на приміських та міжміських маршрутах загального користування №№ 209, 262, 263, 10833 (т. 1 , а.с. 30).

Позивач зазначає, що відповідач здійснив одностороннє розірвання спірних договорів з порушенням умов пп. 6.5.4. п. 6.5. цих договорів, а також без дотримання процедури щодо розірвання договорів, врегульованої Цивільним кодексом України та Господарським кодексом України. До того ж, позивач стверджує, що інформація, наявна в листах ТОВ "АС "Лівий берег" від 25.12.2018 за № 25/12 та ДП "Інвестиційно-інноваційний центр" від 28.12.2018 за № 356/01-18, є недостовірною і такою, що не відповідає дійсності.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав.

Відносини з перевезення пасажирів регулюються Законом України "Про автомобільний транспорт" (далі - Закон).

Так, приписами ст. 7 Закону передбачено, що забезпечення організації пасажирських перевезень на приміських і міжміських автобусних маршрутах загального користування, що не виходять за межі території Автономної Республіки Крим чи області (внутрішньообласні маршрути) покладається на Раду міністрів Автономної Республіки Крим або обласні державні адміністрації.

За змістом ст. 29 Закону автомобільним перевізником та автомобільним самозайнятим перевізником, які здійснюють перевезення пасажирів на договірних умовах, є суб`єкти господарювання, які відповідно до законодавства та одержаної ліцензії надають послуги за договором перевезення пасажирів транспортним засобом, що використовується ними на законних підставах.

Частиною 1 статті 31 Закону визначено, що відносини автомобільного перевізника, що здійснює перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування міських, приміських та міжміських, які не виходять за межі території області (внутрішньообласні маршрути), із органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування визначаються договором про організацію перевезень пасажирів на автобусному маршруті загального користування, у якому встановлюються: перелік маршрутів загального користування, які буде обслуговувати автомобільний перевізник, умови організації перевезень, показники якості транспортного обслуговування населення, термін роботи автомобільного перевізника, зобов`язання органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо облаштування маршруту, підтримки проїзної частини автомобільної дороги та під`їзних шляхів у належному стані (тільки для міських автобусних маршрутів), розмір компенсації витрат автомобільного перевізника внаслідок перевезення пільгових пасажирів та регулювання тарифів, механізм їх виплати.

Відповідно до ч. 1 ст. 42 Закону договір про організацію перевезення пасажирів на автобусному маршруті загального користування міському, приміському та міжміському, які не виходять за межі території області (внутрішньообласні маршрути), укладається між органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування та автомобільним перевізником і вважається укладеним з моменту його підписання сторонами.

Згідно приписів ст. ст. 43, 44 Закону визначення автомобільного перевізника на автобусному маршруті загального користування здійснюється виключно на конкурсних засадах. Об`єктом конкурсу можуть бути: маршрут (кілька маршрутів), оборотний рейс (кілька оборотних рейсів). На конкурс виносяться маршрути із затвердженими паспортами. Організація проведення конкурсу та визначення умов перевезень покладаються на органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування. Порядок проведення конкурсів визначає Кабінет Міністрів України.

Так, порядок проведення конкурсу з перевезення пасажирів на автобусному маршруті загального користування затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2008 №1081 (далі - Порядок).

Відповідно до пп. 2 п. 55 Порядку організатор зобов`язаний забезпечити дострокове розірвання договору з автомобільним перевізником - переможцем конкурсу у разі наявності фактів порушення ним умов договору. Розірвання договору відбувається після невиконання надісланого організатором попередження такому перевізникові про недопущення порушення умов договору. У такому разі для роботи на внутрішньообласному, внутрішньорайонному та міському автобусному маршрутах призначається автомобільний перевізник, який за результатами конкурсу визнаний таким, що зайняв друге місце, на строк до закінчення строку дії договору, який було розірвано, а в разі його відмови чи відсутності - призначається до проведення конкурсу інший автомобільний перевізник, транспортні засоби якого відповідають за параметрами, класом, категорією, комфортністю і пасажиромісткістю вимогам, передбаченим для відповідного виду перевезень, один раз на строк не більш як три місяці.

За приписами пп. 3.2.6. п. 3.2. договорів № 180, № 189 замовник має право достроково розірвати договір з перевізником у разі порушення ним умов договору. У такому разі для роботи на маршруті призначається автомобільний перевізник, який за результатами конкурсу визнаний таким, що зайняв друге місце, на строк до закінчення дії договору, який було розірвано, а в разі його відмови чи відсутності - призначити до проведення конкурсу іншого автомобільного перевізника один раз на строк не більше як три місяці.

Згідно з п. 6.5. договорів № 180, № 189 договір може бути розірваний до закінчення терміну його дії (достроково), зокрема на вимогу однієї із сторін у разі невиконання або порушення іншою стороною своїх зобов`язань за договором, що підтверджується письмово. Про дострокове розірвання договору сторона, яка є ініціатором цього, письмово попереджає іншу сторону не менш ніж за 30 календарних днів. Після закінчення 30-ти денного терміну договір вважається розірваним.

Отже, підставою для дострокового розірвання договору в односторонньому порядку є наявність факту порушення однією із сторін умов договору, що підтверджується письмово.

Відповідно до п. 1 Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженому Постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 № 1567 (далі - Порядок), цей Порядок визначає процедуру здійснення державного контролю за додержанням суб`єктами господарювання, які провадять діяльність у сфері автомобільного транспорту (далі - суб`єкти господарювання), вимог законодавства про автомобільний транспорт, норм та стандартів щодо організації перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, норм міжнародних договорів про міжнародне автомобільне сполучення, виконанням умов перевезень, визначених дозволом на перевезення на міжобласних автобусних маршрутах, вимог Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення, дотриманням габаритно-вагових параметрів, наявністю дозвільних документів на виконання перевезень та відповідністю виду перевезень, відповідних ліцензій, внесенням перевізниками-нерезидентами платежів за проїзд автомобільними дорогами.

Пунктом 3 Порядку передбачено, що органами державного контролю на автомобільному транспорті (далі - органи державного контролю) є Укртрансбезпека, її територіальні органи.

Відповідно до п. 4 Порядку державний контроль на автомобільному транспорті (далі - державний контроль) здійснюється посадовими особами органу державного контролю (далі - посадові особи) у форменому одязі, які мають відповідне службове посвідчення, направлення на перевірку, сигнальний диск (жезл) та індивідуальну печатку, шляхом проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі). Рейдові перевірки можуть проводитися із залученням посадових осіб відповідного підрозділу Національної поліції, Укравтодору, органу місцевого самоврядування та/або місцевої держадміністрації, підприємств, установ та організацій, що належать до сфери управління Укртрансбезпеки, та власників (балансоутримувачів) пунктів габаритно-вагового контролю (за погодженням з їх керівниками).

Згідно з п. 12, 13 Порядку рейдова перевірка додержання суб`єктом господарювання вимог, визначених пунктом 15 цього Порядку, здійснюється на підставі щотижневого графіка. Графік проведення рейдових перевірок складається та затверджується керівником Укртрансбезпеки або її територіального органу з урахуванням стану аварійності, періоду, що пройшов від попередньої перевірки, забезпечення належного рівня транспортного обслуговування в окремих регіонах, інформації про діяльність осіб, що незаконно надають послуги з перевезень, перевірки дотримання умов перевезень, визначених дозволом (договором) на перевезення, та інших обставин.

За приписами п. 14 Порядку рейдова перевірка транспортних засобів проводиться в будь-який час на окремо визначених ділянках дороги, маршрутах руху, автовокзалах, автостанціях, автобусних зупинках, місцях посадки та висадки пасажирів, стоянках таксі і транспортних засобів, місцях навантаження та розвантаження вантажних автомобілів, місцях здійснення габаритно-вагового контролю, під час виїзду з підприємств та місць стоянки, на інших об`єктах, що використовуються суб`єктами господарювання для забезпечення діяльності автомобільного транспорту.

Відповідно до п. 15 Порядку під час проведення рейдової перевірки перевіряється виключно, зокрема додержання водієм автобуса затвердженого розкладу та маршруту руху.

Згідно з п. 16 Порядку рейдова перевірка проводиться групою посадових осіб Укртрансбезпеки у кількості не менш як дві особи.

Пунктом 20 Порядку передбачено, що виявлені під час перевірки порушення вимог законодавства та норм і стандартів щодо організації перевезень автомобільним транспортом зазначаються в акті з посиланням на порушену норму.

Акти, зазначені у пунктах 20, 21 і 23 цього Порядку, реєструються в журналі обліку (п. 24 Порядку).

За приписами п. 25 Порядку справа про порушення розглядається в органі державного контролю за місцезнаходженням суб`єкта господарювання або за місцем виявлення порушення (за письмовою заявою уповноваженої особи суб`єкта господарювання) не пізніше ніж протягом двох місяців з дня його виявлення.

Відповідно до п. 27 Порядку за наявності підстав керівник органу державного контролю або його заступник виносить постанову про застосування адміністративно-господарських штрафів, яка оформляється згідно з додатком 5.

Таким чином, підтвердженням порушення перевізником вимог законодавства та норм і стандартів щодо організації перевезень автомобільним транспортом є акт з посиланням на порушену норму.

Однак у матеріалах справи відсутній відповідний акт перевірки, в якому були б зафіксовані виявлені порушення позивачем вимог законодавства та норм і стандартів щодо організації перевезень автомобільним транспортом.

Посилання відповідача на листи ТОВ "АС "Лівий берег" від 25.12.2018 за № 25/12 та ДП "Інвестиційно-інноваційний центр" від 28.12.2018 за № 356/01-18, як на підставу для розірвання спірних договорів, суд вважає безпідставними, оскільки дані листи не є належними і допустимими доказами на підтвердження факту порушення позивачем умов спірних договорів.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За приписами ст. 180 Господарського кодексу України строком дії господарського договору є час, впродовж якого існують господарські зобов`язання сторін, що виникли на основі цього договору.

Згідно із ч. 1 ст. 631 Цивільного кодексу України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

У свою чергу, ст. 525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Також, відповідно до ст. 188 Господарського кодексу України зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором. Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

Згідно зі ст. 651 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Як вже зазначалося вище, пунктом 6.5. договорів № 180, № 189 передбачено, що договір може бути розірваний до закінчення терміну його дії (достроково), зокрема на вимогу однієї із сторін у разі невиконання або порушення іншою стороною своїх зобов`язань за договором, що підтверджується письмово. Про дострокове розірвання договору сторона, яка є ініціатором цього, письмово попереджає іншу сторону не менш ніж за 30 календарних днів. Після закінчення 30-ти денного терміну договір вважається розірваним.

При цьому, як зазначила Судова палата у цивільних справах Верховного Суду України в постанові від 02.09.2015 за № 6-813цс15, під письмовим повідомленням слід розуміти не тільки направлення відповідних відомостей зазначеним особам у письмовому вигляді, а й отримання цими особами відомостей, які мають бути їм повідомлені. Отже, за загальним змістом термін "повідомлення" включає в себе не тільки направлення відомостей, з якими особа має бути обізнаною, а й отримання цією особою зазначених відомостей.

Отже, висновок Верховного Суду України щодо необхідності не лише встановити факт направлення листа про розірвання договору, але й визначити, чи був він отриманий іншою стороною - обов`язковий для врахування судом.

Як вбачається з відповіді ПАТ «Укрпошта» за № 39-Ю-02-977 від 15.05.2019 на запит позивача, поштове відправлення Укрпошта Експрес за номером 653 від 15.01.2019 на адресу: 49051, м. Дніпро, вул. Каштанова, 15, ПВСП СТО "Карлссон", надійшло до відділення поштового зв"язку № 51 м. Дніпро 16.01.2019 та повернуто за зворотною адресою за закінченням терміну зберігання 26.02.2019 і було вручене уповноваженій особі на одержання пошти Департаменту житлово-комунального господарства та будівництва за дорученням Руденко 27.02.2019 (т. 1, а.с. 153).

Отже, матеріалами справи встановлено, що позивач не отримав лист за № 7133/0/112-18 від 28.12.2018 про розірвання договорів №180, №189.

Таким чином, відповідач здійснив одностороннє розірвання договорів № 180 та № 189 з порушенням умов пп. 6.5.4. п. 6.5. цих договорів, а також без дотримання процедури щодо розірвання договорів, врегульованої Цивільним кодексом України та Господарським кодексом України.

Згідно з ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України).

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч. 3 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України).

За приписами ст. 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі ст. ст. 78, 79 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що дії відповідача щодо розірвання спірних договорів в односторонньому порядку є незаконними.

Щодо вимог позивача про спонукання відповідача до виконання спірних договорів та визнання цих договорів чинними зі строком їх дії до 30.10.2023 суд зазначає таке.

Оскільки судом було визнано незаконними дії відповідача щодо розірвання спірних договорів в односторонньому порядку, то цілком правомірним є відновлення становища позивача, яке існувало до такого розірвання.

Однак, беручи до уваги невизнання відповідачем даної обставини, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 5 Господарського процесуального кодексу України здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного права чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Стаття 15 Цивільного кодексу України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відтак зазначена норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес.

Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Способи захисту цивільного права та інтересів зазначені в ст. 16 Цивільного кодексу України.

У вказаній нормі визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Зі змісту ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України вбачається, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Заявлені позивачем вимоги мають ознаки аналогії способу захисту, що передбачений п. 4 ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України.

Крім того, законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень ст. ст. 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Оскільки положення Конституції України та Конвенції мають вищу юридичну силу (ст. ст. 8, 9 Конституції України), а обмеження матеріального права суперечать цим положенням, порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту і у спосіб, не передбачений законом, зокрема ст. 16 Цивільного кодексу України, але який є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням.

Надаючи правову оцінку належності обраного позивачем способу захисту, судам належить зважати й на його ефективність з точки зору ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

При цьому, під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Отже ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушених прав та бути адекватним наявним обставинам.

У п. 145 рішення від 15.11.1996 у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань.

Крім того, суд вказав на те, що за деяких обставин вимоги ст. 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом. Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності небезпідставної заяви за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за ст. 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею, повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, зокрема у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 05.04.2005 (заява №38722/02).

Іншими словами, у кінцевому результаті ефективний засіб повинен забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування. Тим більше, що пріоритет міжнародного договору за наявності колізій з внутрішнім законодавством надає судам України досить широкі повноваження при обранні джерела права для вирішення конкретного спору.

Як вбачається зі спірних договорів, на відповідача, як організатора, покладено відповідні обов"язки. Зокрема, відповідно до п. 1.1. договорів організатор надає перевізникові право на організацію перевезень пасажирів на приміських внутрішньообласних автобусних маршрутах загального користування. Перелік інших обов"язків організатора щодо створення необхідних умов для діяльності перевізника визначено у розділі 3.1. спірних договорів.

Таким чином, виконання спірних договорів відповідно до їх змісту зі сторони відповідача є дотримання ним, як стороною договорів, усіх положень цих договорів, що стосуються організатора.

Щодо вимоги позивача про визнання спірних договорів чинними зі строком їх дії до 30.10.2023 суд зазначає, що визнання незаконними дії щодо розірвання спірних договорів не поновлює договори з моменту набрання сили судовим рішенням, а визнає договори як такими, що не розривались.

Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 21.05.2019 у справі № 826/15793/15.

З урахуванням вищевикладеного, суд вважає обраний позивачем спосіб захисту цілком ефективним та обґрунтованим, оскільки у повній мірі захищає його оспорювані права, у зв"язку з чим позовні вимоги про спонукання відповідача до виконання спірних договорів та визнання цих договорів чинними зі строком їх дії до 30.10.2023 підлягають задоволенню.

Посилання відповідача щодо віднесення даного позову до юрисдикції адміністративного судочинства суд вважає безпідставними, оскільки цей спір виник з договірних правовідносин, тому вказаний спір згідно п. 1 ч. 1 ст. 20 ГПК України має розглядатись в порядку господарського судочинства.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 2, 73, 74, 76-79, 86, 91, 129, 232, 233, 236-238, 240, 241, 327 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати дії Департаменту житлово-комунального господарства Дніпропетровської обласної державної адміністрації щодо розірвання договорів № 180 та № 189 про організацію перевезення пасажирів на міжміських та приміських автобусних маршрутах загального користування, які не виходять за межі території Дніпропетровської області (внутрішньообласні маршрути), від 20.08.2013 в односторонньому порядку незаконними.

Спонукати Департамент житлово-комунального господарства та будівництва Дніпропетровської обласної державної адміністрації до виконання договорів № 180 та № 189 про організацію перевезення пасажирів на міжміських та приміських автобусних маршрутах загального користування, які не виходять за межі території Дніпропетровської області (внутрішньообласні маршрути), від 20.08.2013, укладених між Приватним виробничо-сервісним підприємством СТО "Карлссон" та Дніпропетровською обласною державною адміністрацією, з урахуванням додаткової угоди № 1 до договору № 180 та додаткової угоди № 1 до договору № 189, укладених між Приватним виробничо-сервісним підприємством СТО "Карлссон" та Департаментом житлово-комунального господарства та будівництва Дніпропетровської обласної державної адміністрації.

Визнати договори № 180 та № 189 про організацію перевезення пасажирів на міжміських та приміських автобусних маршрутах загального користування, які не виходять за межі території Дніпропетровської області (внутрішньообласні маршрути), від 20.08.2013, укладені між Приватним виробничо-сервісним підприємством СТО "Карлссон" та Дніпропетровською обласною державною адміністрацією, з урахуванням додаткової угоди № 1 до договору № 180 та додаткової угоди № 1 до договору № 189, укладені між Приватним виробничо-сервісним підприємством СТО "Карлссон" та Департаментом житлово-комунального господарства та будівництва Дніпропетровської обласної державної адміністрації, чинними зі строком їх дії до 30.10.2023.

Стягнути з Департаменту житлово-комунального господарства та будівництва Дніпропетровської обласної державної адміністрації (49004, м. Дніпро, пр. О. Поля, 2, ) на користь Приватного виробничо-сервісного підприємства СТО "Карлссон" (49000, м. Дніпро, вул. Криворізька, 72, ) 5 763 грн. 00 коп. (п"ять тисяч сімсот шістдесят три грн. 00 коп.) витрат зі сплати судового збору.

Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення двадцятиденного строку з дня складання повного судового рішення і може бути оскаржено до Центрального апеляційного господарського суду через Господарський суд Дніпропетровської області.

Повне рішення складено 16.08.2019

Суддя І.А. Рудь