ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.08.2019м. ДніпроСправа № 904/2941/19

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Владимиренко І.В. за участю секретаря судового засідання Сечиної Ю.Ю. розглянувши матеріали позовної заяви

за позовом Дніпропетровського обласного відділення Фонд соціального захисту інвалідів (49000, м. Дніпро, вул. Старокозацька, 52; )

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ВОСТОК-РУДА" (52210, Дніпропетровська область, м. Жовті Води, пров. Капітальний, 2, )

про стягнення адміністративно - господарських санкцій у розмірі 128 322,22 грн.

Представники:

від позивача: представник Гайдукова М.О. дов. № 04-01/719 від 27.05.19р.

від відповідача: представник адвокат Тимофієв Є.Л. дов. № 88 від 29.05.19р

ВСТАНОВИВ:

Дніпропетровське обласне відділення Фонд соціального захисту інвалідів (далі-позивач) звернувся до господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ВОСТОК-РУДА" про стягнення адміністративно - господарських санкцій у розмірі 128 322,22 грн.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 11.07.2019р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження. Призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 06.08.2019р.

05.08.2019р. до суду від представника відповідача ТОВ «Восток-Руда» надійшов відзив №123 від 05.08.2019р. на позовну заяву про стягнення поточних вимог до боржника в порядку позовного провадження. Судом відзив прийнято до розгляду.

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину судового рішення.

Розглянувши в судовому засіданні 06.08.2019р. матеріали позовної заяви, відзив №123 від 05.08.2019р. відповідача на позовну заяву, вислухавши присутніх учасників по справі, господарський суд встановив наступне.

Представник позивача в судовому засіданні відповідно до вимог позовної заяви просить суд стягнути з відповідача суму адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу створення робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю у розмірі 128 322,22 грн., відповідно до статті 20 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні", зокрема за не створення 2 робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю.

Відповідач у своєму відзиві на позов від 05.08.2019 № 123 проти позовних вимог заперечує повністю, вказуючи на те, що ним вжито всіх необхідних заходів для недопущення господарського правопорушення, вина відповідача відсутня, у зв`язку з чим немає підстав для застосування адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць та нарахування пені.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Спірні правовідносини, що склались між сторонами, регулюються Конституцією України, Законом України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», який визначає основи соціальної захищеності інвалідів в Україні і гарантує їм рівні з усіма іншими громадянами можливості для участі в економічній, політичній і соціальній сферах життя суспільства, створення необхідних умов, які дають можливість інвалідам ефективно реалізувати права та свободи людини і громадянина та вести повноцінний спосіб життя згідно з індивідуальними можливостями, здібностями і інтересами.

Відповідач ТОВ «Восток-Руда» є юридичною особою та відповідно до вимог Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні", перебуває на обліку Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів.

Відповідно до наданого відповідачем звіту форми 10-ІІІ за 2018 рік про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2018 рік, середньооблікова кількість штатних працівників облікового складу ТОВ «Восток-Руда» у 2018 році становила 72 особи, з них середньооблікова кількість штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність - 1 особа. Разом з цим, кількість інвалідів - штатних працівників, які повинні працювати на робочих місцях, створених відповідно до вимог статті 19 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні", становить 3 особи.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на те, що в порушення вимог статті 20 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні", відповідач не сплатив самостійно суму адміністративно-господарських санкцій за невиконання робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю у 2018 році у встановлений законодавством строк, внаслідок чого у останнього утворилась заборгованість, що становить 128 322,22 грн.

В обґрунтування своїх заперечень проти позову відповідач посилається на те, що ним вжито всіх необхідних заходів для недопущення господарського правопорушення, вина відповідача відсутня, у зв`язку з чим немає підстав для застосування адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць та нарахування пені.

Відповідно до статті 19 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні", для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця.

Відповідно до ч.1 ст.18 Закону №875-ХП забезпечення прав осіб з інвалідністю на працевлаштування та оплачувану роботу, в тому числі з умовою про виконання роботи вдома, здійснюється шляхом їх безпосереднього звернення до підприємств, установ, організацій чи до державної служби зайнятості.

Згідно ч.3 ст.18 Закону №875-ХІІ, підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов`язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування осіб з інвалідністю, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування осіб з інвалідністю, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування осіб з інвалідністю у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Така правова позиція підтверджується Верховним Судом України при розгляді аналогічних спорів (постанови № 21-60а11 від 20 червня 2011 року; № 21-105а12 від 26 червня 2012 року; №21-95а13 від 02 квітня 2013 року), який усуваючи неоднакове застосування судами норм матеріального права вказав, що обов`язок підприємства зі створення робочих місць для інвалідів не супроводжується його обов`язком займатися пошуком інвалідів для працевлаштування за умови, що підприємство вжило усіх залежних від нього заходів щодо створення робочих місць для працевлаштування інвалідів. При цьому такими заходами є подання підприємством до центру зайнятості звітів форми 3-ПН про наявність вакансій для працевлаштування інвалідів, тобто факт повідомлення компетентного державного органу про наділення робочих місць для працевлаштування інвалідів. За умови, що відповідний орган Фонду соціального захисту інвалідів не направляв інвалідів па підприємство для працевлаштування, підприємство не відмовляло у працевлаштуванні інвалідам за направленням центру зайнятості, відсутній факт вчинення правопорушення, за яке передбачено стягнення господарських санкцій.

Про наявність вакантних місць роботодавці повинні повідомляти центри зайнятості, направляючи звітність у формі № 3-ПН згідну з Наказом Міністерства соціальної політики України від 31 травня 2013 року № 316 (далі - Наказ №316).

Відповідно до пункту 5 та пункту б Розділу І Наказу №316, форма № 3-ПН подається за наявності у роботодавця попиту на робочу силу (вакансії) не пізніше ніж через три робочі дні з дати відкриття вакансії. Датою відкриття вакансії є наступний день після створення робочого місця чи притінення трудових відносин з працівником робоче місце якого стає вакантним, або дата, починаючи з якої може бути укладений трудовий договір з найманім працівником. Роботодавець визначає вид звітності - первинна або уточнювальна. Первинна звітність подається з метою інформування про наявність потішу на робочу силу (вакансії). Уточнювальна звітність подається в разі необхідності на заміну первинної та містить уточнення характеристик вакансії: умов праці, розміру, заробітної плати, вимог до претендента тощо. При цьому не можуть бути змінені дані щодо кількості вакансій та назви професії (посади).

Статтею 218 Господарського кодексу України встановлено, що підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Згідно зі статтею 20 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні", підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте особою з інвалідністю.

Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно здійснюють працевлаштування інвалідів у рахунок нормативів робочих місць виходячи з вимог статті 18 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні".

Забезпечення прав інвалідів на працевлаштування та оплачувану роботу, в тому числі з умовою про виконання роботи вдома, здійснюється шляхом їх безпосереднього звернення до підприємств, установ, організацій чи до державної служби зайнятості (частина перша статті 18 вищезазначеного Закону).

Отже, підставою застосування адміністративно-господарської санкції є наявність адміністративно-господарського правопорушення - винного, протиправного невиконання чи неналежного виконання суб`єктом господарювання своїх зобов`язань, передбачених чинним законодавством, що порушує права інших осіб.

Обов`язки роботодавців стосовно забезпечення прав інвалідів на працевлаштування визначені частиною третьою статті 18 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні". А саме, підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов`язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Як свідчать матеріали справи, відповідачем протягом 2018 року щомісячно до Жовтоводської міської філії Дніпропетровського обласного центру зайнятості подавалася Звітність форми 3-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)», де зазначалося про попит на 2 вакантних робочих місця для осіб з інвалідністю.

Крім того, відповідачем було подано Звіт форми 10-ПІ «Про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2018 рік» №41 від 28.01.2019р.

Також, Відповідачем протягом 2018 року подавалася об`ява до місцевого телебачення про вакантні місця для осіб з інвалідністю. Однак два робочі місця при цьому залишились вакантними у зв`язку з не направленням для працевлаштування інвалідів Жовтоводською міською філією Дніпропетровського обласного центру зайнятості та не зверненням самих осіб з інвалідністю для працевлаштування. Ймовірно це пов`язано, з тим що Відповідач перебуває в стані банкрутства.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач, створюючи робочі місця для осіб з інвалідністю, подаючи звіти до Жовтоводської міської філії Дніпропетровського обласного центру зайнятості з метою інформування цього органу для направлення ними на роботу осіб з інвалідністю, та звітуючи Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування осіб з інвалідністю, виконав обов`язок, покладений на нього Законом № 875-ХІІ щодо забезпечення прав осіб з інвалідністю на працевлаштування.

26 лютого 2018 року Відповідач створив 3 робочі місця для працевлаштування осіб з інвалідністю. Одна особа з інвалідністю була працевлаштована. Також, 26 лютого 2018 року Відповідачем до Жовтоводської міської філії Дніпропетровського обласного центру зайнятості було подано Звітність форми 3-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)», де зазначалося про попит на 2 вакантних робочих місця для осіб з інвалідністю.

Таким чином, господарський суд встановив, що незайнятість необхідної кількості робочих місць для працевлаштування інвалідів виникла не з вини відповідача, тому на нього не може бути покладена відповідальність передбачена статтею 20 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" через відсутність у діях відповідача складу правопорушення.

Відповідно до ч.1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставини, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.1, 3 ст.74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

З урахуванням викладених обставин, господарський суд відмовляє у задоволенні позовних вимог щодо стягнення з відповідача 128 322,22 грн. адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу створення робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю у 2018 році відповідно до статті 20 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні", зокрема за нестворення 2 робочих місць для працевлаштування інвалідів, оскільки в цій частині відповідач вжив усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Відповідно до ст.. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати зі сплати судового збору покладаються на позивача у зв`язку з відмовою у позові.

Керуючись ст.ст. 129, 232, 237, 238, 240, 241, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Товариства з обмеженою відповідальністю "ВОСТОК-РУДА" про стягнення адміністративно - господарських санкцій у розмірі 128 322,22 грн. відмовити.

Рішення набирає законної сили у відповідності до статті 241 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення суду може бути оскаржено до Центрального апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 08.08.2019р.

Суддя І.В. Владимиренко