РІШЕННЯ

Суддя Господарського суд міста Києва Курдельчук І.Д., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження

справу № 910/6459/19

за позовом ДЕРЖАВНОГО ПІДПРИЄМСТВА «НАЦІОНАЛЬНА АТОМНА ЕНЕРГОГЕНЕРУЮЧА КОМПАНІЯ «ЕНЕРГОАТОМ» (01032, м.Київ, ВУЛИЦЯ НАЗАРІВСЬКА, будинок 3, код 24584661) від імені якого діє

ВІДОКРЕМЛЕНИЙ ПІДРОЗДІЛ «РІВНЕНСЬКА АТОМНА ЕЛЕКТРИЧНА СТАНЦІЯ»( 34400, Рівненська обл., місто Вараш, код 05425046)

до ДЕРЖАВНОГО АГЕНТСТВА РЕЗЕРВУ УКРАЇНИ (01601, м.Київ, ВУЛИЦЯ ПУШКІНСЬКА, будинок 28, код 37472392)

про стягнення 15 067,35 грн.,

без виклику представників учасників справи,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

23.08.2019 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» від імені якого діє відокремлений підрозділ «Рівненська атомна електрична станція» (далі - Підприємство) до Державного агентства резерву України (далі - Агентство) про стягнення заборгованості за договором відповідального зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву від 23.08.2013 №050/15, а саме: 14 864,94 грн. основного боргу; 53,76 грн. 3% річних та 148,65 грн. втрат від інфляції, а всього 15 067,35 грн.

Позовні вимоги мотивовано тим, що:

- 23.08.2013 Підприємством (зберігач) та Агенством (Держрезерв) укладено Договір, за умовами якого Держрезерв передає, а зберігач приймає на відповідальне зберігання цінності згідно з специфікацією (затвердженою номенклатурою) у кількості та за вартістю відповідно до акта форми №1мр;

- як вбачається з кошторису витрат на зберігання матеріальних цінностей державного (мобілізаційного) резерву на складах та у резервуарах відповідального зберігача в 2018 році, сторонами було узгоджено суму витрат, яка підлягає відшкодуванню за зберігання матеріальних цінностей у сумі 15 536,12 грн.;

- окрім того, щоквартальні звіти про витрати за зберігання та акти на відшкодування витрат за зберігання матеріальних цінностей встановленого зразку, підписані та належним чином оформлені зберігачем, були надіслані Агентству листами від 10.04.2018 №013/3102 за І квартал (в сумі 3 388,10 грн.), від 11.07.2018 №013/6329 за II квартал (в сумі 3 555,35 грн.), від 17.10.2018 №013/9916 за III квартал (в сумі 3 461,68 грн.) та від 11.01.2019 №437/013 за IV квартал (в сумі 4 459,81 грн.);

- однак, надіслані листи та звіти з актами на відшкодування витрат за зберігання матеріальних цінностей залишилися без реагування із сторони відповідача, що свідчить про зволікання відповідача відшкодувати витрати за зберігання матеріальних цінностей;

- листом від 21.03.2019 №4174/001 Підприємством було пред`явлено Агентству вимогу (отримана відповідачем 25.03.2018) про відшкодування витрат за вказаними актами на загальну суму 14 864,94 грн;

- у відповідь на зазначений лист Агентство листом від 02.04.2019 №1097/0/4-19 повідомило позивача про те, що рахунки відповідача заблоковані Казначейською службою у зв`язку з примусовим виконанням судових рішень, а тому у Агентства відсутня можливість погасити заборгованість;

- у зв`язку з порушенням відповідачем зобов`язань за Договором, позивачем нараховано 53,76 грн. 3% річних та 148,65 грн. втрат від інфляції.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 22.05.2019 позовну заяву Товариства залишено без руху та встановлено позивачу десятиденний строк з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху для усунення недоліків позовної заяви.

03.06.2019 позивачем подано суду документи на виконання ухвали суду від 22.05.2019.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.06.2019 прийнято позовну заяву до розгляду; відкрито провадження у справі № 910/6456/19; постановлено розгляд справи здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.

24.06.2019 від позивача надійшли документи на вимоги ухвали суду від 06.06.2019.

27.06.2019 відповідач подав суду відзив на позовну заяву, в якому він позовні вимоги не визнає.

Розглянувши подані учасниками справи документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов і відзив до нього, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

23.08.2013 Підприємством (зберігач) і Агентством (Держрезерв) було укладено договір №050/15 відповідального зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву (договір), відповідно якого держрезерв передає, а зберігач приймає на відповідальне зберігання цінності згідно зі специфікацією у кількості та за вартістю згідно з специфікацією у кількості і вартості за актом форми № 1мр.

За умовами пунктом 3.1 договору Держрезерв зобов`язаний відшкодувати зберігачу витрати на зберігання цінностей у межах бюджетних асигнувань, передбачених на ці цілі.

Згідно пунктом 4 договору вартість зберігання цінностей визначається згідно з порядком відшкодування витрат підприємствам, установам та організаціям, що здійснюють відповідальне зберігання матеріальних цінностей державного резерву, затвердженим Кабінетом Міністрів України.

Цей договір набирає чинності з моменту його підписання та діє протягом усього терміну зберігання цінностей (пункт 7.3 договору).

Договір підписано уповноваженими особами та скріплено печатками; у встановленому порядку не оспорений, не розірваний та не визнаний недійсним.

Таким чином, договір є дійсним, укладеним належним чином та є обов`язковим для виконання сторонами.

За приписами частини 1 статті 936 Цивільного кодексу України за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов`язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності.

Отже, укладений сторонами Договір за своєю правовою природою є договором з надання послуг.

Позивач листами від 013/3102 від 10.04.2018 - І квартал (в сумі 3 388,10 грн.), № 013/6329 від 11.07.2018 - ІІ квартал (в сумі 3 555,35 грн.), № 013/9916 від 17.10.2018 - ІІІ квартал ( в сумі 3 461,68 грн.), №437/013 від 11.01.2019 - ІV квартал (в сумі 4 459,81 грн.) направив відповідачу щоквартальні звіти про витрати на зберігання та акти на відшкодування витрат на зберігання матеріальних цінностей встановленого зразку.

Відповідач означений кошторис погодив без зауважень чи заперечень.

Невиконання відповідачем зобов`язань по відшкодуванню витрат зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву стало підставою звернення позивача із позовом до суду у цій справі про стягнення 14 864,94 грн.

Згідно із статтею 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору.

Частиною 1 статті 946 ЦК України встановлено, що плата за зберігання та строки її внесення встановлюються договором зберігання.

Як передбачено ст. 947 ЦК України, витрати зберігача на зберігання речі можуть бути включені до плати за зберігання. При безоплатному зберіганні поклажодавець зобов`язаний відшкодувати зберігачеві здійснені ним витрати на зберігання речі, якщо інше не встановлено договором або законом.

Особливості поставки, закладення і зберігання матеріальних цінностей державного резерву визначені Законом України "Про державний матеріальний резерв".

Так, ч. 2 ст. 11 Закону України "Про державний матеріальний резерв" для підприємств, установ і організацій, заснованих повністю або частково на державній власності (державні підприємства, установи і організації, акціонерні товариства, у статутному фонді яких контрольний пакет акцій належить державі, орендні підприємства, засновані на державній власності), а також для суб`єктів господарської діяльності всіх форм власності, визнаних відповідно до законодавства України монополістами, відповідальне зберігання матеріальних цінностей державного резерву є обов`язковим, якщо це не завдає їм збитків.

Отже, для позивача відповідальне зберігання матеріальних цінностей державного резерву є обов`язковим в силу вимог закону.

Відповідно до ч. 5 ст. 11 Закону України "Про державний матеріальний резерв" відшкодування витрат підприємствам, установам і організаціям, що виконують відповідальне зберігання, оплата тарифу за перевезення вантажів, спеціальної тари, упаковки, послуг постачальницько-збутових організацій за поставку і реалізацію матеріальних цінностей державного резерву провадиться у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно із п. 7 Порядку відшкодування підприємствам, установам та організаціям витрат, пов`язаних з відповідальним зберіганням матеріальних цінностей державного резерву, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.04.2002 № 532 (далі - Порядок), відшкодування витрат, пов`язаних із зберіганням матеріальних цінностей державного резерву, здійснюється виключно на підставі договору, укладеного між Держрезервом та відповідальним зберігачем за формою згідно з додатком 1, за рахунок асигнувань державного бюджету та інших джерел, визначених законодавством.

Сума витрат, що підлягають відшкодуванню, визначається з урахуванням вимог цього Порядку на кожен рік і сплачується пропорційними частками за узгодженням між Держрезервом та відповідальним зберігачем (п. 2 Порядку).

Судом встановлено, що акт на відшкодування витрат та додаткова угода відповідачем не підписані, мотивованої відмови від їх підписання та незгоди відповідач не заявляв ні після їх отримання, ні в ході розгляду судом цієї справи. Позивач надав всі підтверджуючі документи понесених витрат відповідно до вимог Договору, вказані документи були надіслані відповідачу у визначені Договором строки, натомість відповідач ухиляється від їх погодження. Сам же факт не підписання таких документів відповідачем, за відсутності вмотивованої відмови від їх підписання, не може свідчити про те, що такі витрати не були понесені позивачем та не звільняє відповідача від оплати фактично понесених витрат позивачем.

Отже, факт наявності боргу у відповідача перед позивачем в сумі витрати на утримання та зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву на суму 14 864,94 грн. належним чином доведений, документально підтверджений та відповідачем не спростований.

Щодо доводів, викладених відповідачем в письмового відзиві на позовну заяву, суд наголошує на викладеному в пункті 15 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.12. № 11 «Про деякі питання практики застосування законодавства про державний матеріальний резерв» про те, що відсутність бюджетного фінансування не є підставою для звільнення Держрезерву України від виконання зобов`язань перед відповідальними зберігачами матеріальних цінностей державного резерву, оскільки відповідно до приписів статті 617 ЦК України та частини другої статті 218 ГК України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, відсутність у боржника необхідних коштів. Така правова позиція відповідає статті 1 Протоколу N 1 до Конвенції про захист прав людини та основних свобод та рішенням Європейського суду з прав людини зі справи "Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України" від 18.10.2005 та зі справи "Бакалов проти України" від 30.11.2004.

Крім основної суми заборгованості позивач просить стягнути з відповідача 1 473,53 грн. пені, 122,79 грн. 3 % річних і 325,44 грн. втрат від інфляції (період нарахування з 27.12.2018 по 19.03.2019).

Згідно із статтею 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Судом перевірено розрахунок сум 3% річних і інфляційних втрат та встановлено, що суми розраховані правильно.

Відповідно до статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставини, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно із частинами 1, 2 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

За таких обставин, позов визнається судом доведеним, обґрунтованим, та таким, що підлягає задоволенню.

За приписами статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати зі справи слід покласти на відповідача.

Керуючись статей 73, 74, 76-80, 86, 129, 165, 219, 220, 232, 233, 236-238, 240, 241, 252 ГПК України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позов ДЕРЖАВНОГО ПІДПРИЄМСТВА «НАЦІОНАЛЬНА АТОМНА ЕНЕРГОГЕНЕРУЮЧА КОМПАНІЯ «ЕНЕРГОАТОМ» від імені якого діє ВІДОКРЕМЛЕНИЙ ПІДРОЗДІЛ «РІВНЕНСЬКА АТОМНА ЕЛЕКТРИЧНА СТАНЦІЯ до ДЕРЖАВНОГО АГЕНТСТВА РЕЗЕРВУ УКРАЇНИ (01601, м.Київ, ВУЛИЦЯ ПУШКІНСЬКА, будинок 28, код 37472392) про стягнення 15 067,35 грн. задовольнити.

2. Стягнути з ДЕРЖАВНОГО АГЕНТСТВА РЕЗЕРВУ УКРАЇНИ» (01601, м.Київ, ВУЛИЦЯ ПУШКІНСЬКА, будинок 28, код 37472392) на користь ДЕРЖАВНОГО ПІДПРИЄМСТВА «НАЦІОНАЛЬНА АТОМНА ЕНЕРГОГЕНЕРУЮЧА КОМПАНІЯ «ЕНЕРГОАТОМ» від імені якого діє ВІДОКРЕМЛЕНИЙ ПІДРОЗДІЛ «РІВНЕНСЬКА АТОМНА ЕЛЕКТРИЧНА СТАНЦІЯ» (34400, Рівненська обл., місто Вараш, код 05425046) 15 067,68 (п`ятнадцять тисяч шістдесят сім) грн. боргу та 1 921,00 (одна тисяча дев`ятсот двадцять одна) грн. судового збору.

3. Після набрання рішенням законної сили видати відповідний наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Північного апеляційного господарського суду через Господарський суд міста Києва протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 16.08.2019.

Суддя І.Д. Курдельчук

м. Київ

16.08.2019Справа № 910/6456/19