ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

05.08.2019 Справа № 905/944/19 Господарський суд Донецької області у складі судді Огороднік Д.М., при секретарі судового засідання Папакіній Б.О., розглянувши у судовому засіданні справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Київські телекомунікаційні мережі»

до Акціонерного товариства «Київенерго»

про стягнення коштів у розмірі 44655,18 грн.

Представники сторін:

від позивача: не з`явився;

від відповідача: не з`явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Предмет та підстави спору.

На розгляд господарського суду Донецької області передані позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Київські телекомунікаційні мережі» до Акціонерного товариства «Київенерго» про стягнення коштів у розмірі 41298,93 грн., 3% річних у розмірі 995,00 грн. та інфляційних втрат у розмірі 2361,25 грн.

Позов обґрунтований тим, що між позивачем та відповідачем укладені договори №1630127 від 06.11.2002, №911734 від 01.06.2004, №220153-04 від 27.01.2016, №230056-02 від 27.01.2016, №910024-01 від 21.03.2016, №911024-01 від 17.03.2016 на постачання теплової енергії у гарячій воді, згідно з якими АТ «Київенерго» зобов`язувалось надавати послуги централізованого опалення, зокрема, постачати теплову енергію у вигляді гарячої води для потреби опалення та вентиляцію в період опалювального сезону та гарячого водопостачання протягом року. Проте з 01.05.2018 АТ «Київенерго» припинило діяльність у сфері теплопостачання для юридичних та побутових клієнтів міста Києва, у зв`язку з чим у відповідача відсутня технічна можливість виконати зобов`язання по вищевказаним договорам. За таких обставин, відповідач відповідно до ст. 1212 Цивільного кодексу України зобов`язаний повернути позивачу кошти, які були ним отримані в якості попередньої оплати за договорами, оскільки відповідач позбавлений можливості виконати зобов`язання за договорами.

Так, між сторонами підписані акти звіряння розрахунків, відповідно до яких сума передплати становить 44655,18 грн. Позивач звертався до відповідача з претензією №КТМ57/ГО від 15.02.2019 з вимогою повернути попередню оплату, які залишена відповідачем без виконання та відповіді. Також позивач просить стягнути з відповідача 3% річних 995,00 грн. та інфляційні втрати 2361,25 грн. нараховані на підставі ст. ч. 2 ст. 1214 Цивільного кодексу України за період з 31.07.2018 по 20.05.2019.

Правова позиція (заперечення) відповідача.

Відповідач у поданому до суду відзиві заперечував проти задоволення позову, мотивуючи його тим, що договори №1630127 від 06.11.2002, №911734 від 01.06.2004, №220153-04 від 27.01.2016, №230056-02 від 27.01.2016, №910024-01 від 21.03.2016, №911024-01 від 17.03.2016 не містять жодного пункту, який би зобов`язував відповідача здійснювати сплату коштів позивачу. Договори набули чинності з дня їх підписання та є чинними, оскільки договори вважаються пролонгованим на кожний наступний рік, якщо за місяць до закінчення строку їх дії про їх припинення не буде письмово заявлено однією із сторін (п. 8.4 договорів). Позивач не надав доказів звернення до відповідача із письмовою заявою про відмову від пролонгації договорів у визначеному п. 8.4 договорів порядку, як і не міститься доказів наявності настання обставин, з якими умови п. 8.2 договорів пов`язуються припинення договорів. Отже, договори станом на дату розгляду даної справи є такими, що пролонговані (тобто, діють).

Крім того, позивач не надав первинних бухгалтерських документів на підтвердження наявності надлишково сплачених коштів за договором, актів приймання-передавання товару за договором, банківських виписок чи платіжних доручень на підтвердження перерахувань на рахунок відповідача грошових коштів, це свідчить про необґрунтованість позовних вимог.

Також відповідач у поданому відзиві посилається на правову позицію Верховного суду викладену в постанові від 18.04.2019 справа №910/493/18, стосовно того, що сам по собі акт звірки розрахунків не доводить факту здійснення будь-яких господарських операцій, оскільки не є первинним бухгалтерським обліковим документом, тобто акт не є належним доказом здійснення суб`єктами господарських операцій за певним правочином.

Відповідач не згодний з періодом нарахування процентів та інфляційних втрат, оскільки позивачем долучено до позовної заяви претензію № 1 від 15.02.2019 про повернення грошових коштів за договорами, в якій запропоновано відповідачу повернути надлишково сплачені грошові кошти в строк до 15.03.2019. Тобто у вказаній вимозі позивач самостійно визначив відповідачу строк для повернення коштів - у термін до 15.03.2019, у зв`язку з чим відповідач вважає, що прострочення виконання зобов`язання у даному випадку повинно рахуватися з 16.03.2019 відповідно, а не з 31.07.2018, як зазначає у позові позивач.

Хід розгляду справи та процесуальні дії.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 31.05.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №905/944/19 за правилами спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін; судове засідання призначено на 25.06.2019.

Позивач та відповідач про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, явку своїх представників не забезпечили, причин неявки до суду не повідомили.

Позивач подав заяву про розгляд справи за його відсутності,яку прийнято судом.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 25.06.2019 відкладено розгляд справи на 15.07.2019, запропоновано позивачу подати до суду належним чином завірені копії первинних бухгалтерських документів на підтвердження виконання окремо по кожному договору за якими заявлено стягнення, а саме: акти приймання-передавання товарної продукції за спірний період; банківські виписки, платіжні доручення, тощо, на підтвердження перерахування коштів відповідачу за договорами; докази на підтвердження звернення до відповідача з вимогою про повернення коштів за договорами; зобов`язано позивача надати до суду розрахунок суми заборгованості за кожним договором окремо; розрахунок 3% річних та інфляційних втрат за кожним договором окремо; докази надсилання (вручення) таких документів іншим учасникам справи; відкладено розгляд справи на 05.08.2019.

У судове засідання призначене на 05.08.2019 позивач та відповідач про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, явку своїх представників не забезпечили, причин неявки до суду не повідомили.

Від позивача 31.07.2019 на виконання вимог ухали суду від 15.07.2019 до суду надійшли копії первинних документів на підтвердження виконання умов спірних договорів; розрахунок суми заборгованості за кожним договором окремо; розрахунок 3% річних та інфляційних втрат за кожним договором окремо.

Також позивачем до суду подане клопотання від 31.07.2019 вх №15282/19 про збільшення розміру позовних вимог, клопотання мотивоване тим, що позивачем на виконання вимог ухвали суду здійснено розрахунок штрафних санкцій, в результаті якого сума позовних вимог збільшується на 744,11 грн, та у сукупному розмірі становить 45399,92 грн.

Відповідно до частин 2,3 статті 46 Господарського процесуального кодексу України позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу; позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог - до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. До закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви.

За приписами ст. 113 Господарського процесуального кодексу України строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом.

Згідно з ч. 2 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

Ухвала про відкриття провадження у справі від 31.05.2019 отримана позивачем 07.06.2019, про що свідчить наявне в матеріалах справи повідомлення про вручення поштового відправлення. Перше судове засідання призначено на 25.06.2019. Як вбачається з матеріалів справи, заява вх. №15282/19 від 31.07.2019 про збільшення розміру позовних вимог направлена позивачем на адресу суду 26.07.2019, тобто з порушенням строків передбачених ст. 46 Господарського процесуального кодексу України.

Статтею 118 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Частиною 1 ст. 119 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

У відповідності до ч. 2 ст. 119 Господарського процесуального кодексу України, встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

Таким чином, можливість поновлення та продовження процесуального строку законодавець пов`язує з наявністю відповідної заяви учасника справи. При цьому, заявник повинен обгрунтувати поважність причин пропуску строку, в разі необхідності - з поданням відповідних доказів.

Втім, заява про збільшення розміру позовних вимог надіслана до суду 26.07.2019, тобто з порушенням встановленого процесуальним законом строку.

З клопотанням про поновлення та/або продовження строку для подання заяви про зменшення розміру позовних вимог після закінчення підготовчого провадження позивач не звертався.

За таких обставин, суд залишає без розгляду заяву про збільшення розміру позовних вимог з урахуванням того, що позивачем не дотримано норми процесуального закону, які визначають порядок та строки на звернення до суду з такою заявою.

Подальший розгляд справи здійснюється в межах позовних вимог викладених в позовній заяві від 27.05.2019 про стягнення коштів у розмірі 41298,93 грн., 3% річних 995,00 грн. та інфляційні втрати 2361,25 грн.

Розглянувши матеріали справи, керуючись принципом верховенства права, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд

ВСТАНОВИВ:

Фактичні обставини справи, зміст спірних правовідносин та перевірка їх доказами.

Між Публічним акціонерним товариством «Київенерго» (енергопостачальна організація, відповідач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Київські телекомунікаційні мережі» (абонент, позивач) підписані договори на постачання теплової енергії у гарячій воді №1630127 від 06.11.2002, №911734 від 01.06.2004, №220153-04 від 27.01.2016, №230056-02 від 27.01.2016, №910024-01 від 21.03.2016, №911024-01 від 17.03.2016, предметом яких відповідно до п. 1.1 договору є постачання, користування та своєчасна сплата в повному обсязі спожитої теплової енергії у гарячій воді, на умовах передбачених цим договором.

Вищевказані договори є ідентичними за змістом, мають однаковий предмет умови та додатки, різняться лише адреси об`єктів на які постачається теплова енергія у гарячій воді, а саме:за договором №1630127 від 06.11.2002 об`єкт постачання теплової енергії за адресою вул. АДРЕСА_1 (офіс); №911734 від 01.06.2004 об`єкт постачання теплової енергії за адресою АДРЕСА_2 ); №220153-04 від 27.01.2016 об`єкт постачання теплової енергії за адресою АДРЕСА_3 (офіс); №230056-02 від 27.01.2016 об`єкт постачання теплової енергії за адресою вул АДРЕСА_4 ); №910024-01 від 21.03.2016 об`єкт постачання теплової енергії за адресою АДРЕСА_5 (нежитлове приміщення площею 119,8); №911024-01 від 17.03.2016 об`єкт постачання теплової енергії за адресою АДРЕСА_5 (нежитлове приміщення площею 117,2);

У відповідності до п.п. 2.2.1, 2.2.3 договорів, відповідач зобов`язується постачати теплову енергію для потреби: опалення та вентиляції в період опалювального сезону; гарячого водопостачання протягом року; в кількості та в обсягах згідно з додатком №1 до договору та повідомляти абонента про зміну тарифу.

Згідно з п. 2.3.1 договорів абонент зобов`язувався дотримуватись кількості споживання теплової енергії по кожному параметру в обсягах, які визначенні у додатку №1 до договору, не допускаючи їх перевищення, та своєчасно сплачувати вартість спожитої теплової енергії.

За умовами п. 2.3.2 договору абонент зобов`язався виконувати умови та порядок оплати в обсягах і в терміни, які передбачені в додатку № 4 до договору.

Орієнтована вартість теплової енергії, відпущеної абоненту за поточний рік, відповідно до тарифів діючих на момент укладення договору відповідно до п. 2 додатку №1: до договору №1630127 від 06.11.2002 становить 20515,29 грн (без ПДВ)., ПДВ 4103,06 грн; до договору №911734 від 01.06.2004 становить 78267,94 грн (без ПДВ)., ПДВ 15653,59 грн; до договору №220153-04 від 27.01.2016 становить 51342,82 грн (без ПДВ)., ПДВ 10268,56 грн; до договору №230056-02 від 27.01.2016 становить 15972,32 грн (без ПДВ)., ПДВ 3194,66 грн; до договору №910024-01 від 21.03.2016 становить 50518,68 грн (без ПДВ)., ПДВ 10103,74 грн; до договору №911024-01 від 17.03.2016 становить 44905,49 грн (без ПДВ)., ПДВ 8981,10 грн.

Пунктом 1 - 2 додатку №4 до договорів визначено, що розрахунки за теплову енергію, що споживається, проводяться виключно у грошовій формі. Абонент до початку розрахункового періоду сплачує енергопостачальній організації вартість заявленої у договорі кількості теплової енергії на розрахунковий період, з урахуванням сальдо розрахунків на початок місяця, або оформлює договір про заставу майна, згідно Закону України «Про Заставу», як засіб гарантії сплати спожитої теплової енергії. Оплата заборгованості минулих періодів зараховується першочергово.

Згідно з п. 5 додатку №4 абонент щомісяця з 12 по 15 число самостійно отримує в центрі обслуговування клієнтів облікову картку фактичного споживання теплової енергії за попередній період; акт звірки розрахунків на початок розрахункового періоду; акт виконаних робіт, за адресою: за договором №1630127 від 06.11.2002 вул. Мелеоративна, буд №14; за договором №911734 від 01.06.2004 вул. Стракача, буд. № 9; за договором №220153-04 від 27.01.2016 та договором №230056-02 від 27.01.2016 вул. Шекавицька, буд. №37/48; за договором №910024-01 від 21.03.2016 та договором №911024-01 від 17.03.2016 вул. Краснова, буд №3;

Позивачем до суду подані акти звіряння розрахунків за теплову енергію станом на 31.07.2018: за договором №1630127 від 06.11.2002 від 31.07.2018 згідно даних якого, станом на 01.08.2018 у Товариства з обмеженою відповідальністю «Київські телекомунікаційні мережі» наявна переплата у розмірі 5740,24 грн; за договором №911734 від 01.06.2004 від 31.07.2018 згідно даних якого, станом на 01.08.2018 у Товариства з обмеженою відповідальністю «Київські телекомунікаційні мережі» наявна переплата у розмірі 9693,13 грн; за договором №220153-04 від 27.01.2016 від 31.07.2018 згідно даних якого, станом на 01.08.2018 у Товариства з обмеженою відповідальністю «Київські телекомунікаційні мережі» наявна переплата у розмірі 7675,85 грн; за договором №230056-02 від 27.01.2016 від 31.07.2018 згідно даних якого, станом на 01.08.2018 у Товариства з обмеженою відповідальністю «Київські телекомунікаційні мережі» наявна переплата у розмірі 2607,66 грн; за договором №910024-01 від 21.03.2016 від 31.07.2018 згідно даних якого, станом на 01.08.2018 у Товариства з обмеженою відповідальністю «Київські телекомунікаційні мережі» наявна переплата у розмірі 8346,51 грн; за договором №911024-01 від 17.03.2016 від 31.07.2018 згідно даних якого, станом на 01.08.2018 у Товариства з обмеженою відповідальністю «Київські телекомунікаційні мережі» наявна переплата у розмірі 7235,54 грн.

Акти підписані обома сторонами без зауважень та скріплені печатками підприємств. Згідно актів звірки загальна сума попередньої оплати становить 41298,93 грн.

Судом встановлено, що 2018 році внаслідок прийняття Київською міською радою ряду розпорядчих актів акціонерна енергопостачальна компанія «Київенерго» припинила постачання теплової енергії у м. Києві.

Так, розпорядженням Київської міської державної адміністрації від 27.12.2017 № 1693 комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» визначено підприємством, за яким буде закріплено на праві господарського відання майно комунальної власності територіальної громади міста Києва, що буде повернуте з володіння та користування публічного акціонерного товариства «Київенерго» після припинення Угоди. Цим же розпорядженням комунальне підприємство виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» зобов`язано забезпечити здійснення усіх необхідних заходів, пов`язаних з прийманням-передачею майна.

Відповідно до розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 10.04.2018 №591, Комунальному підприємству виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з виробництва та постачання теплової енергії споживачам.

Рішенням Київської міської ради від 24.04.2018 №517/4581 для забезпечення неперервності технологічного процесу виробництва, транспортування та постачання теплової енергії споживачам міста Києва та недопущення виникнення позаштатних ситуацій під час опалювального сезону 2018/2019 років вирішено продовжити дію Угоди щодо реалізації проекту управління та реформування енергетичного комплексу м. Києва від 27.09.2001, укладеної між Київською міською державною адміністрацією та акціонерною енергопостачальною компанією «Київенерго» на підставі рішень Київської міської ради від 21.12.2000 № 128/1105, від 21.12.2000 № 129/1106, від 21.12.2000 № 131/1108 (зі змінами, внесеними додатковими угодами від 25.11.2002, від 28.09.2006, від 29.12.2006, від 30.04.2007, від 07.11.2013, від 30.11.2016, від 19.12.2017 відповідно до рішень Київської міської ради від 28.09.2006 № 31/88, від 28.09.2006 № 102/159, від 26.04.2007 № 474/1135, від 23.10.2013 № 274/9762, від 28.07.2016 № 854/854, від 20.06.2017 № 439/2661, розпорядження Київської міської державної адміністрації від 29.12.2006 № 1868) (далі - Угода), щодо:

- користування майном ТЕЦ № 5 та ТЕЦ № 6, електроенергетичним майном, необхідним для передачі та постачання електричної енергії, майном сміттєспалювального заводу, розташованого на вул. Колекторній, 44 у Дарницькому районі м. Києва (завод «Енергія»), що є комунальною власністю територіальної громади міста Києва та відповідно до Угоди перебуває у володінні та користуванні ПАТ «Київенерго», до 31 липня 2018 року включно;

- користування іншим майном комунальної власності територіальної громади міста Києва, що відповідно до Угоди перебуває у володінні та користуванні ПАТ «Київенерго», крім майна, зазначеного у підпункті 1.1 пункту 1 цього рішення, до 30 квітня 2018 року включно.

З 01.05.2018 котельні, теплові мережі та пункти, лічильники та інше допоміжне майно перейшло в експлуатацію до комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго».

На підставі розпорядження виконавчого органу Київської міської ради № 591 від 10.04.2018, ліцензію на право провадження господарської діяльності з виробництва та постачання теплової енергії споживачам, отримало КП «Київтеплоенерго».

У зв`язку з наведеним, з 01.05.2018 Публічне акціонерне товариство «Київенерго» припинило діяльність у сфері теплопостачання для юридичних та побутових клієнтів м. Києва, тим самим припинило дію пропозиції (оферти) із надання послуг у сфері теплопостачання.

Отже, оскільки з 30.04.2018 Акціонерне товариство «Київенерго» позбавлене права на провадження господарської діяльності з виробництва та постачання теплової енергії споживачам і у останнього була відсутня можливість у подальшому надавати зазначені послуги, то фактично починаючи з 01.05.2018, теплова енергія позивачу відповідачем не поставлялась.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем було спожито теплову енергію, яка поставлялась відповідачем на підставі:

· договору №1630127 від 06.11.2002, вартість спожитої енергії становить 79601,99 грн, про свідчать акти приймання-передавання товарної продукції: акт №1/2018-1630127 приймання-передавання товарної продукції за січень 2018 року від 31.01.2018 на суму 24692,39 грн; акт №2/2018-1630127 приймання-передавання товарної продукції за лютий 2018 року від 28.02.2018 на суму 22234,01 грн; акт №3/2018-1630127 приймання-передавання товарної продукції за березень 2018 року від 31.03.2018 на суму 26542,07 грн; акт №4/2018-1630127 приймання-передавання товарної продукції за квітень 2018 року від 30.04.2018 на суму 6133,52 грн;

· договору №911734 від 01.06.2004, вартість спожитої енергії становить 61464,37 грн, про свідчать акти приймання-передавання товарної продукції: акт №1/2018-911734 приймання-передавання товарної продукції за січень 2018 року від 31.01.2018 на суму 19387,70 грн; акт №2/2018-911734 приймання-передавання товарної продукції за лютий 2018 року від 28.02.2018 на суму 17140,99 грн; акт №3/2018-911734 приймання-передавання товарної продукції за березень 2018 року від 31.03.2018 на суму 20025,22 грн; акт №4/2018-911734 приймання-передавання товарної продукції за квітень 2018 року від 30.04.2018 на суму 4910,46 грн;

· договору №220153-04 від 27.01.2016, вартість спожитої енергії становить 13026,10 грн, про свідчать акти приймання-передавання товарної продукції: акт №1/2018-220153-04 приймання-передавання товарної продукції за січень 2018 року від 31.01.2018 на суму 3980,60 грн; акт №2/2018-220153-04 приймання-передавання товарної продукції за лютий 2018 року від 28.02.2018 на суму 4490,82 грн; акт №3/2018-220153-04 приймання-передавання товарної продукції за березень 2018 року від 31.03.2018 на суму 4373,78 грн; акт №4/2018-220153-04 приймання-передавання товарної продукції за квітень 2018 року від 30.04.2018 на суму 180,90 грн;

· договору №230056-02 від 27.01.2016, вартість спожитої енергії становить 3953,79 грн, про свідчать акти приймання-передавання товарної продукції: акт №1/2018-230056-02 приймання-передавання товарної продукції за січень 2018 року від 31.01.2018 на суму 1461,70 грн; акт №2/2018-230056-02 приймання-передавання товарної продукції за лютий 2018 року від 28.02.2018 на суму 1266,30 грн; акт №3/2018-230056-02 приймання-передавання товарної продукції за березень 2018 року від 31.03.2018 на суму 1216,12 грн; акт №4/2018-220153-04 приймання-передавання товарної продукції за квітень 2018 року від 30.04.2018 на суму 9,67 грн;

· договору №911024-01 від 17.03.2016 вартість спожитої енергії становить 8146,60 грн, про свідчать акти приймання-передавання товарної продукції: акт №2/2018-911024-01 приймання-передавання товарної продукції за лютий 2018 року від 28.02.2018 на суму 4429,43 грн; акт №3/2018-911024-01 приймання-передавання товарної продукції за березень 2018 року від 31.03.2018 на суму 3463,43 грн; акт №4/2018-911024-01 приймання-передавання товарної продукції за квітень 2018 року від 30.04.2018 на суму 253,74 грн;

· договору №910024-01 від 17.03.2016 вартість спожитої енергії становить 8186,97 грн, про свідчать акти приймання-передавання товарної продукції: акт №2/2018-910024-01 приймання-передавання товарної продукції за лютий 2018 року від 28.02.2018 на суму 4302,95 грн; акт №3/2018-910024-01 приймання-передавання товарної продукції за березень 2018 року від 31.03.2018 на суму 3623,34 грн; акт №4/2018-910024-01 приймання-передавання товарної продукції за квітень 2018 року від 30.04.2018 на суму 260,68 грн;

Також в матеріалах справи наявні акти звіряння взаєморозрахунків станом на 31.01.2018: за договором №1630127 від 06.11.2002 від 31.01.2018 згідно даних якого, станом на 01.02.2018 у Товариства з обмеженою відповідальністю «Київські телекомунікаційні мережі» наявна переплата у розмірі 55248,08 грн; за договором №911734 від 01.06.2004 від 31.01.2018 згідно даних якого, станом на 01.02.2018 у Товариства з обмеженою відповідальністю «Київські телекомунікаційні мережі» наявна переплата у розмірі 40122,01 грн; за договором №220153-04 від 27.01.2016 від 31.01.2018 згідно даних якого, станом на 01.02.2018 у Товариства з обмеженою відповідальністю «Київські телекомунікаційні мережі» наявна переплата у розмірі 8249,93 грн; за договором №230056-02 від 27.01.2016 від 31.01.2018 згідно даних якого, станом на 01.02.2018 у Товариства з обмеженою відповідальністю «Київські телекомунікаційні мережі» наявна переплата у розмірі 2371,75 грн; за договором №910024-01 від 21.03.2016 від 31.01.2018 згідно даних якого, станом на 01.01.2018 у Товариства з обмеженою відповідальністю «Київські телекомунікаційні мережі» наявна переплата у розмірі 8033,56 грн; за договором №911024-01 від 17.03.2016 від 31.01.2018 згідно даних якого, станом на 01.02.2018 у Товариства з обмеженою відповідальністю «Київські телекомунікаційні мережі» наявна переплата у розмірі 172,82 грн.

При цьому, на виконання умов договору позивач за наведені періоди попередньо оплатив відповідачу вартість теплової енергії у гарячій воді за договором №1630127 від 06.11.2002 на суму 15080,61 грн, що підтверджується платіжним дорученням від 14.02.2018 №2354 та на суму 15013,54 грн, що підтверджується платіжним дорученням від 01.02.2018 №1840;

за договором №911734 від 01.06.2004 на суму 17152,86 грн, що підтверджується платіжним дорученням від 29.01.2018 №1707 та на суму 11647,79 грн, що підтверджується платіжним дорученням 29.03.2018 №3811;

за договором №220153-04 від 27.01.2016 на суму 4335,08 грн, що підтверджується платіжним дорученням від 15.01.2018 №1106, на суму 2702,78 грн, що підтверджується платіжним дорученням від 14.02.2018 №2351 та на суму 5768,64 грн, що підтверджується платіжним дорученням від 16.03.2018 №3386;

за договором №230056-02 від 27.01.2016 на суму 1556,92 грн, що підтверджується платіжним дорученням від 15.01.2018 №1105, на суму 1096,61 грн, що підтверджується платіжним дорученням від 14.02.2018 №2344 та на суму 1631,39 грн, що підтверджується платіжним дорученням від 16.03.2018 №3387;

за договором №911024-01 від 17.03.2016 на суму 2919, 15 грн, що підтверджується платіжним дорученням від 16.03.2018 №3383;

за договором №910024-01 від 21.03.2016 на суму 12403,35 грн, що що підтверджується платіжним дорученням від 16.03.2018 №3385.

Отже, станом на 31.07.2018 у позивача існувала переплата у загальному розмірі 41298,93 грн, зокрема, за договорами:

№1630127 від 06.11.2002 у сумі 5740,24 грн (55248,08 (сума переплати за актом від 31.01.2018)+30094,15 (платіжні доручення)- 79601,99 (спожита теплова енергія));

№911734 від 01.06.2004 у сумі 9693,13 грн (42356,85 (сума переплати за актом від 31.01.2018)+28800,65 (платіжні доручення)- 61464,37 (спожита теплова енергія));

№220153-04 від 27.01.2016 у сумі 7675,85 грн (7895,45 (сума переплати за актом від 31.01.2018)+12806,50 (платіжні доручення)- 13026,10 (спожита теплова енергія));

№230056-02 від 27.01.2016 у сумі 2607,66 грн (2276,53 (сума переплати за актом від 31.01.2018)+4284,92 (платіжні доручення)- 3953,79 (спожита теплова енергія));

№910024-01 від 21.03.2016 у сумі 8346,51 грн (4130,13 (сума переплати за актом від 31.01.2018)+12403,35 (платіжні доручення)- 8186,97 (спожита теплова енергія));

№911024-01 від 17.03.2016 у сумі 7235,54 грн (12462,99 (сума переплати за актом від 31.01.2018)+2919,15 (платіжні доручення)- 8146,60 (спожита теплова енергія));

Наведене підтверджується актами звіряння розрахунків за теплову енергію від 31.07.2018, підписаними обома сторонами без зауважень.

15.02.2019 позивач надіслав на адресу відповідача претензію №1 за вих. КТМ57/ГО, в якій просив повернути переплату за спірними договорами на рахунок позивача у розмірі 41298,93 грн та зазначено, що у разі невиконання таких вимог до 15.03.2019, позивач звернеться до суду.

Вищезазначена претензія направлена відповідачу 15.02.2019 та отримана ним 21.02.2019, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №052.

Претензія залишена відповідачем без відповіді та виконання.

Договори на постачання теплової енергії у гарячій воді №1630127 від 06.11.2002, №911734 від 01.06.2004, №220153-04 від 27.01.2016, №230056-02 від 27.01.2016, №910024-01 від 21.03.2016, №911024-01 від 17.03.2016, станом на момент прийняття рішення судом у цій справи, не розривались за згодою сторін. Судом досліджено та встановлено, що п. 8.1 та п. 8.4 вказаних договорів передбачений термін дії договору та умови продовження строку дії договору, а саме « договір вважається пролангований на кожний наступний рік, якщо за місяць до закінчення строку його дії про його припинення не буде письмово заявлено однією із сторін». В матеріалах справи відсутні докази звернення однією із сторін з письмовою заявою про закінчення строку дії договору.

Враховуючи вищевикладене, з наявних в матеріалах справи актів звіряння розрахунків за теплову енергію від 31.07.2018 станом на 01.08.2018 встановлено, що у позивача наявна переплата по договорам №1630127 від 06.11.2002, №911734 від 01.06.2004, №220153-04 від 27.01.2016, №230056-02 від 27.01.2016, №910024-01 від 21.03.2016, №911024-01 від 17.03.2016 на загальну суму 41298,93 грн., відповідач з травня 2018 не виконує зобов`язання за договорами у зв`язку з позбавленням права відповідача на провадження господарської діяльності з виробництва та постачання теплової енергії споживачам.

Відповідачем не надано жодних належних та допустимих доказів на спростування наведених позивачем обставин, а саме щодо суми перерахованих коштів, вартості поставленої теплової енергії, сум переплати зазначених в актах звірки.

Спір у справі виник у зв`язку з тим, що відповідач не має можливості виконати зобов`язання за договорами з 01.05.2018, з цієї дати відповідач не виконує зобов`язання з постачання теплової енергії. Разом з тим, позивач на виконання умов договорів перерахував відповідачу суму попередньої оплати, яку позивач просить стягнути з відповідача на підставі ст. 1212 Цивільного кодексу України.

Оцінка аргументів учасників справи та мотиви рішення суд

За приписами статті 598 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється на підставах, встановлених договором або законом. Підстави припинення зобов`язання визначені у главі 50 Цивільного кодексу України, ст. 202 Господарського кодексу України.

Відповідно до ст.202 Господарського кодексу України господарське зобов`язання припиняється, зокрема, через неможливість виконання та в інших випадках, передбачених цим Кодексом або іншими законами.

Закон не визначає поняття «неможливість виконання зобов`язання». Під цим слід розуміти неможливість для боржника через різні причини здійснити передбачені зобов`язанням дії, спрямовані на його виконання. Розрізняють випадкову і винну неможливість виконання. За «випадковою неможливістю» виконання зобов`язання припиняється, і боржник не несе відповідальності за його невиконання. Вже здійснене виконання у взаємному зобов`язанні зберігає силу за умови, що сторона, яка його виконала, отримала від іншого контрагента зустрічне задоволення, а те виконання, за яке вона зустрічного задоволення не отримала, їй повертається.

За «винною неможливістю» виконання зобов`язання не припиняється, а лише змінюється, оскільки для винної сторони обов`язок виконання трансформується в обов`язок відшкодувати завдані контрагентові збитки, сплатити неустойку тощо. Неможливість виконання може поширюватися на все зобов`язання або на окрему його частину. Вона може бути як постійною, так і тимчасовою. За постійної неможливості виконання зобов`язання припиняється, оскільки мета його недосяжна. Неможливість виконання зумовлена певними об`єктивними обставинами, через які боржник не може здійснити виконання. Але у всіх випадках неможливість виконання зобов`язання може бути підставою його припинення.

Як вбачається з рішення Київської міської ради №439/2661 від 20.06.2017 «Про припинення Угоди щодо реалізації проекту управління та реформування енергетичного комплексу м. Києва від 27.09.2001, укладеної між Київською міською державною адміністрацією та акціонерною енергопостачальною компанією «Київенерго», дію Угоди щодо реалізації проекту управління та реформування енергетичного комплексу м. Києва від 27.09.2001 продовжено до 26 квітня 2018 року, а припинити дію Угоди, зазначеної в пункті 1 цього рішення, вирішено з 27 квітня 2018 року.

На підставі викладеного, суд відмічає, що відповідач з прийняттям вказаного рішення Київської міської ради був обізнаний про строк дії Угоди щодо реалізації проекту управління та реформування енергетичного комплексу м. Києва від 27.09.2001 до 26.04.2018, її припинення з 27.04.2018 та неможливість виконання своїх обов`язків перед позивачем з цього строку, а тому, діючи добросовісно, повинен був повідомити позивача про неможливість виконання свого зобов`язання за договорами з 27.04.2018 та повернути зайво отримані від позивача кошти в сумі 41298,93 грн.

За таких обставин, суд відхиляє доводи відповідача про не припинення дії договорів.

Наведене свідчить про винну неможливість виконання відповідачем свого зобов`язання за укладеними договорами, що має наслідком трансформацію зобов`язання відповідача за вказаними договорами, а саме припинення зобов`язання з поставки теплової енергії та виникнення зобов`язання з повернення виконаного позивачем зобов`язання зі сплати коштів у сумі 41298,93 грн. відповідно до норми п.3 ч.3 ст.1212 Цивільного кодексу України.

Так, відповідно до положень статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення глави 83 Цивільного кодексу України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: повернення виконаного за недійсним правочином; витребування майна власником із чужого незаконного володіння; повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала (такий висновок сформульовано Верховним Судом України у постанові від 2 березня 2016 року у справі № 6-3090цс15).

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи позивач перерахував відповідачу кошти на підставі договорів, тобто на момент перерахування коштів між сторонами наявні узгоджені правові підстави для такого перерахування. І логічним був би висновок про неможливість застосування до спірних відносин положень ст. 1212 Цивільного кодексу України. Проте положення вказаної статті також розповсюджують свою дію і на випадки, коли правова підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. Судом враховано, що договори №1630127 від 06.11.2002, №911734 від 01.06.2004, №220153-04 від 27.01.2016, №230056-02 від 27.01.2016, №910024-01 від 21.03.2016, №911024-01 від 17.03.2016 не розірвані, не визнані недійсними, однак відповідач не має можливості їх виконувати. Тобто як суд дійшов висновку вище, зобов`язання сторін припинились у звязку з неможливістю виконання відповідачем договорів, неможливістю постачання теплової енергії з 27.04.2018. Тому суд вважає, що правова підстава, на якій майно (кошти) набувалось відповідачем відпала, і відповідач протягом травня 2018 - липня 2019 зберігає у себе кошти, які були перераховані позивачем у 2018 році відповідачу на виконання умов, на той час чинних договорів, без достатньої правової підстави. Судом встановлено, що кошти у розмірі 41298,93 грн. належать позивачу і знаходяться у відповідача без достатньої правової підстави, оскільки зобов`язання сторін припинились.

Як вже встановлено судом вище, позивачем 15.02.2019 надіслано на адресу відповідача претензію з вимогою про повернення грошових коштів, у якій позивач вимагає у відповідача повернення переплати за договорами у розмірі 41298,93 грн., копія даної претензії разом з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, що підтверджують її направлення на адресу відповідача (поштове відправлення №052) містяться в матеріалах справи.

Відтак, вищенаведене свідчить про те, що позивач скориставшись своїм правом, вимагав відповідача повернути кошти у розмірі 41298,93 грн., які в свою чергу були сплачені позивачем в якості передоплати за договорами.

Разом з тим, суд не погоджується з доводами відповідача про те, що строк виконання ним зобов`язання з повернення коштів виник після 15.03.2019, оскільки такий строк вказав позивач у претензії, оскільки як встановлено судом вище зобов`язання сторін припинились з 27.04.2018 у зв`язку з неможливістю виконання договірних відносин саме відповідачем і він був обізнаний як про неможливість виконання зобов`язань так і про відсутність правових підстав для збереження у нього коштів перерахованих позивачем.

За таких обставин, на даний час у розпорядженні відповідача знаходиться сума переплати у розмірі 41298,93 грн., яка належать позивачеві та не може бути використана у зв`язку із припиненням зобов`язань відповідача по договорам №1630127 від 06.11.2002, №911734 від 01.06.2004, №220153-04 від 27.01.2016, №230056-02 від 27.01.2016, №910024-01 від 21.03.2016, №911024-01 від 17.03.2016.

З огляду на наведене, за відсутності спеціальних норм, які регулюють порядок повернення грошових коштів за договором поставки, правова підстава набуття яких відпала, позивач вправі вимагати повернення йому безпідставно збережених відповідачем грошових коштів за ст.1212 Цивільного Кодексу України, зокрема, у заявленій ним сумі 41298,93 грн.

Заперечення відповідача про недоведеність позивачем розрахунку наявної передоплати та відсутність такої передоплати за інформацією АТ "Київенерго" судом відхиляються, оскільки на підтвердження заявленої до стягнення суми передоплати овариства з обмеженою відповідальністю «Київські телекомунікаційні мережі» були надані копії платіжних доручень, акти приймання-передавання товарної продукції, підписані представниками та скріплені печатками сторін акти звіряння розрахунків за теплову енергію, поставлену згідно Договору, в той час як АТ "Київенерго" не підтверджено своїх доводів жодними доказами (навіть власною довідкою).

Окрім того, судом відмічається, що у постанові Верховного суду №910/493/18 від 18.04.2019 робиться висновок про те, що акт звіряння взаємних розрахунків не може бути єдиним доказом здійснення поставки товару за договором купівлі за відсутності в матеріалах справи інших доказів поставки товару за зазначеним договором, в тому числі первинних бухгалтерських документів, які б підтверджували вчинення господарських операцій. Разом з тим, як вже встановлено судом вище, матеріали цієї справи містять первинні документи, які підтверджують перерахування позивачем коштів та передачу відповідачем товару. У справі, що розглядається акт звіряння взаєморозрахунків складений станом на 31.07.2018 не охоплює жодний період, а лише констатує кінцеве сальдо споживача станом на 31.07.2018. Також у вказаних актах звіряння взаєморозрахунків міститься посилання на договори №1630127 від 06.11.2002, №911734 від 01.06.2004, №220153-04 від 27.01.2016, №230056-02 від 27.01.2016, №910024-01 від 21.03.2016, №911024-01 від 17.03.2016.

Разом з цим, відповідачем не спростовано поданих позивачем доказів, зокрема, не надано до матеріалів справи будь-яких належних та допустимих доказів повернення позивачу безпідставно утриманих грошових коштів у сумі, чи доказів відсутності у останнього обов`язку сплатити заявлену до стягнення заборгованість.

Оскільки акт звіряння розрахунків за теплову енергію від 31.07.2018 складено, підписано та скріплено печатками представником Товариства з обмеженою відповідальністю «Київські телекомунікаційні мережі» та представником Публічного акціонерного товариства «Київенерго», вказане свідчить про визнання відповідачем наявності суми передоплати в розмірі 41298,93 грн.

За таких обставин, позовні вимоги про стягнення з відповідача грошових коштів в сумі 41298,93 грн. підлягають задоволенню.

Також позивачем заявлені вимоги про стягнення з відповідача 3% річних 995,00 грн. та інфляційних втрат 2361,25 грн. нарахованих на підставі ч. 2 ст. 1214 Цивільного кодексу України 536 Цивільного кодексу України за період з 31.07.2018 по 20.05.2019.

Згідно із частиною другою статті 1214 Цивільного кодексу України у разі безпідставного одержання чи збереження грошей нараховуються проценти за користування ними (стаття 536 цього Кодексу). Відповідно до статті 536 Цивільного кодексу за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами; розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Термін «користування чужими коштами» може використовуватися у двох значеннях. Перше - це одержання боржником (як правило, за плату) можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу. Друге значення - прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх.

Наслідки прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх, також врегульовані законодавством. У цьому разі відповідно до частини другої статті 625 Цивільного кодексу України боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За таких обставин, суд погоджується з позицією позивача та вважає, що у звязку з простроченням відповідачем зобов`язання з повернення коштів, тобто грошового зобов`язання, позивач має право нараховувати 3% річних та інфляційні втрати.

Суд відхиляє доводи відповідача щодо періоду нарахування 3% річних та інфляційних втрат, оскільки позивач має право нараховувати 3% річних та інфляційних втрат за весь період прострочення, який обраховується з моменту припинення зобов`язання, а не з моменту вказаного у претензії позивача.

Крім того, у постанові Верховного Суду України від 01 червня 2016 року у справі №910/22034/15 зроблений висновок, що стаття 625 Цивільного кодексу України поширює свою дію на всі види грошових зобов`язань. Велика Палата Верховного Суду погоджується з цим висновком у своїй постанові по справі № 910/10156/17 від 10.04.2018. Тому у разі прострочення виконання зобов`язання, зокрема щодо повернення безпідставно одержаних чи збережених грошей, нараховуються 3 % річних від простроченої суми відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України.

Перевіривши розрахунок 3% річних, інфляційних втрат здійснений позивачем, суд визнає його арифметично вірним, тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно статей 73, 74, 77, 79 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи вищезазначене, позовні вимоги визнаються судом обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Судові витрати.

На підставі ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1921,00 грн покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 73-74, 76-79, 86, 129, 233, 237-238, 240-242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Акціонерного товариства «Київенерго» (85612, Донецька обл., Мар`їнський район, місто Курахове, вул. Енергетиків, будинок 34, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Київські телекомунікаційні мережі» (02094, м. Київ, вул. Магнітогорська, 1, поверх 3, ) суму безпідставно набутого майна (грошових коштів) 41298 (сорок одна тисяча двісті дев`яносто вісім) грн 93 коп, 3% річних 995 (дев`ятсот дев`яносто п`ять) грн. 00 коп.; інфляційні втрати 2361(дві тисячі триста шістдесят одна) грн. 25 коп та судовий збір у розмірі 1921 (одна тисяча дев`ятсот двадцять одна) грн 00 коп.

3. Видати наказ після набрання рішенням суду законної сили.

Згідно із ст.241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення господарського суду Донецької області набирає законної сили за правилами, встановленими статтею 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржене до Східного апеляційного господарського суду в порядку, передбаченому главою 1 розділу ІV Господарського процесуального кодексу України.

У судовому засіданні 05.08.2019 проголошено та підписано вступну та резолютивну частини рішення. Повний текст рішення складено та підписано 12.08.2019.

Суддя Д.М. Огороднік