Господарський суд Рівненської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" серпня 2019 р. м. Рівне Справа № 918/264/19

Господарський суд Рівненської області у складі головуючий суддя Торчинюк В.Г., за участю секретар судового засідання Фесюк О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали справи

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Сервіс-Агрозахід"

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "ТРАДЄКС"

про стягнення заборгованості в сумі 223 161,24 грн.

В засіданні приймали участь:

від позивача: Гарагуц І. Ф. (посвідчення № 000299 від 12.07.18 року);

від відповідача: Красовський В. Б. (посвідчення № 398 від 02.09.05 року);

Бляшин М. С. (посвідчення № 549 від 18.04.07 року).

Описова частина:

17 квітня 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Сервіс-Агрозахід" звернулося у Господарський суд Рівненської області з позовом до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Традєкс" в якому просить, посилаючись на ст.ст. 16, 610, 611, 625 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України, через невиконання умов договору поставки від 19 лютого 2018 року № 19-02-18 стягнути з відповідача 223 161 грн. 24 коп.

Ухвалою суду від 17 квітня 2019 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 918/264/19, визначено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання у справі призначено на 14 травня 2019 року.

14 травня 2019 року у судовому засіданні оголошено перерву по справі до 04 червня 2019 року.

04 червня 2019 року через відділ канцелярії та документального забезпечення суду відповідачем подано відзив на позовну заяву, згідно якого останній заперечує проти позову, як безпідставному.

Ухвалою суду від 04 червня 2019 року продовжено строк проведення підготовчого провадження на тридцять днів та відкладено підготовче засідання на 02 липня 2019 року.

01 липня 2019 року через відділ канцелярії позивачем подано відповідь на відзив, в якому останній наголошує на обґрунтованості позову, вказує що відзив на позовну заяву є безпідставним, а тому просить суд задоволити позов.

У судовому засіданні 02 липня 2019 року оголошено перерву до 16 липня 2019 року.

12 липня 2019 року через відділ канцелярії відповідачем подано заперечення на відповідь на відзив, в яких останній вказує на безпідставності тверджень позивача, наполягає на тому, що поставка не відбулася, товар не передавався, також подано клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із відпустками та зайнятістю в інших судових засіданнях представників відповідача.

16 липня 2019 року через відділ канцелярії позивачем подано клопотання про витребування доказів, яке було задоволене судом ухвалою суду від 16 липня 2019 року.

Ухвалою суду від 16 липня 2019 року закрито підготовче провадження у справі № 918/264/19, призначено справу до судового розгляду по суті на 06 серпня 2019 року.

16 липня 2019 року через відділ канцелярії позивачем подано клопотання про призначення судової експертизи, на вирішення якої поставити питання: чи підтверджується документально заявлений у позовних вимогах розмір заборгованості; чи підтверджується фінансово-господарська операція по поставці товару; чи включена фінансово-господарська операція по поставці товару за договором до податкового кредиту.

01 та 05 серпня 2019 року через канцелярію суду від Головного управління ДФС у Тернопільській області надійшли листи із витребуваними ухвалою документами.

06 серпня 2019 року через відділ канцелярії відповідачем подано письмові пояснення в яких останній зазначає про безпідставність позову, наполягає на тій обставині, що поставка не відбулася.

У судовому засіданні 06 серпня 2019 року позивач наполягав на задоволенні клопотання про призначення експертизи, також наполягав на обґрунтованості позову, просив суд позов задовольнити в повному обсязі, в свою чергу представники відповідача проти позову заперечили, з підстав наведених у письмових поясненнях, наполягали на безпідставності позову.

Щодо поданого клопотання про призначення судової експертизи по даній справі, суд зазначає наступне.

У відповідності до пункту 1 частини 1 статті 99 ГПК України суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо.

Разом з тим, проаналізувавши клопотання позивача про призначення експертизи, суд вбачає, що останнім не поставлено жодного питання, яке б потребувало спеціальних знань в тій чи іншій галузі, навпаки, експерту поставлені питання які відносяться до юрисдикції господарського суду, зокрема щодо встановлення фактів на підставі наданих документів.

Тому, враховуючи наведене вище, суд відмовляє в задоволенні клопотання позивача про призначення експертизи, як необґрунтованому.

Мотивувальна частина:

Розглянувши матеріали справи, заслухавши в процесі розгляду справи пояснення представників сторін, оцінивши усі докази наявні в матеріалах справи в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, судом встановлено.

19 лютого 2018 року між ТОВ "Сервіс-Агрозахід" і ТОВ "Традєкс" укладено Договір поставки №19-02-18, згідно умов якого Постачальник (ТОВ "Сервіс-Агрозахід") поставляє, а Покупець (ТОВ "Традєкс") зобов`язується прийняти Товар і оплатити його вартість (а.с. 12-13).

Відповідно до п. 3.1. договору ціна (вартість) Товару узгоджується у Специфікаціях, Оплата партії товару проводиться в українських гривнях, шляхом банківського переказу на поточний рахунок постачальника, що вказаний в цьому договорі, протягом десяти банківських днів з дня завершення поставки відповідної партії товару.

26 листопада 2018 року між сторонами підписано специфікацію № 5 до договору (а.с. 14), згідно умов якої сторони домовилися про поставку 400 тонн кукурудзи 3 класу, поставка товару має бути здійснена у строк до 29 листопада 2018 року на умовах: СРТ поставка оплачена до 379809, станція Красне, м. Красне, Львівська область, оплата на умовах викладених в договорі.

Судом встановлено, договір підписаний уповноваженими представниками сторін та скріплений відтисками печаток останніх, на час розгляду справи доказів недійсності або розірвання договору поставки №19-02-18 від 19.02.2018 р. сторонами суду не надано.

На виконання умов Договору ТОВ "Сервіс-Агрозахід" поставив товар кукурудзу 3 класу для ТОВ "Традєкс" на суму 1 758 226 грн. 66 коп.

Зазначені обставини стверджується видатковою накладною №2542 від 11 грудня 2018 року на суму 1 758 226 грн. 66 коп. (а.с. 15), рахунком на оплату по замовленню від 26 листопада 2018 року № 2494 (а.с. 12), довіреністю №329 від 10 грудня 2018 року, товарно-транспортними накладними №477 від 10.12.2018р. - 37,700 тон кукурудзи (а.с. 73); №478 від 10.12.2018р. - 33,260 тон кукурудзи (а.с. 74); №479 від 10.12.2018р. - 34,920 тон кукурудзи (а.с. 75); №480 від 10.12.2018р. - 33,720 тон кукурудзи (а.с. 76); №481 від 11.12.2018р. - 38,460 тон кукурудзи (а.с. 77); №482 від 11.12.2018р. - 33,640 тон кукурудзи (а.с. 78); №483 від 11.12.2018р. - 35,300 тон кукурудзи (а.с. 79); №484 від 11.12.2018р. - 33,900 тон кукурудзи (а.с. 80); №485 від 11.12.2018р. - 38,460 тон кукурудзи (а.с. 81); №486 від 11.12.2018р. - 37,020 тон кукурудзи (а.с. 82); №487 від 11.12.2018р. - 37,240 тон кукурудзи (а.с. 83); №488 від 11.12.2018р. - 34,400 тон кукурудзи (а.с. 84).

Крім того, факт поставки відображений позивачем та відповідачем у своїх податкових звітностях, що стверджується податковою накладною №169 від 29.11.2018р. на суму 1000000,00 грн. та №28 від 11.12.2018р. на суму 758226,66 грн., що підтверджується квитанціями №1 від 15.12.2018р. та №1 від 29.12.2018р. (а.с. 85-88).

Як було з`ясовано судом у судових засіданнях і що підтвердили представники відповідача, ТОВ "Традєкс" також відобразив господарські операції у своїй податковій звітності, щодо поставки товару за договором.

Судом встановлено та матеріалами справи стверджено, ТОВ "Сервіс-Агрозахід" поставив товар, кукурудзу 3 класу, для ТОВ "Традєкс" на суму 1 758 226 грн. 66 коп.

Враховуючи умови договору, у відповідача виник обов`язок оплатити отриманий 11 грудня 2018 року товар в сумі 1 758 226 грн. 66 коп. через 10 банківських днів з моменту отримання товару, а саме - 26 грудня 2018 року.

ТОВ "Традєкс" частково оплачено Товар в сумі 1 568 752 грн. 06 коп., що стверджується платіжними дорученнями: №297 від 28.11.2018р. на суму 1 000 000,00 грн.; №1022 від 03.01.2019р. на суму 500 000,00 грн. та №1090 від 17.01.2019р. на суму 68 750,00 грн. (а.с. 69-71).

22 березня 2019 року позивач надіслав на адресу відповідача вимогу про сплату боргу в розмірі 189 474 грн. 60 коп., зазначена вимога залишена відповідачем без задоволення (а.с. 16 -17).

Отже, з урахуванням зазначеного, на момент розгляду справи ТОВ "Традєкс" своїх зобов`язань згідно договору поставки №19-02-18 від 19.02.2018р. по оплаті Товару не виконало в повному обсязі у встановлений договором термін.

Відтак, заборгованість ТОВ "Традєкс" перед ТОВ "Сервіс-Агрозахід" складає 189 474 грн. 60 коп., доказів оплати заборгованості матеріали справи не містять, відповідачем суду такі не надані.

Відповідно до частини першої статті 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених Господарським кодексом України, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Статтею 174 Господарського кодексу України визначено, що підставою виникнення господарських зобов`язань зокрема є господарські договори та інші угоди, передбачені законом, а також угоди, не передбачених законом, але такі, які йому не суперечать.

Статтею 193 Господарського кодексу України встановлено обов`язок суб`єктів господарювання та інших учасників господарських відносин виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до вимог частини першої статті 175 Господарського кодексу України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управлена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Статтею 11 Цивільного кодексу України визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є договори та інші правочини.

Відповідно до статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до статті 265 Господарського кодексу України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) в зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

За приписами частини першої статті 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до статті 655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу (частина перша статті 662 Цивільного кодексу України).

Згідно зі статтею 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Відповідно до статті 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно статті 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Пунктом 1 частини першої статті 530 Цивільного кодексу України визначено, що, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно статті 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина перша статті 612 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статті 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання зобов`язання.

На підставі викладеного, враховуючи встановлений судом факт неналежного виконання відповідачем зобов`язань стосовно оплати товару, правомірними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню є позовні вимоги, щодо стягнення з відповідача 189 474 грн. 60 коп. заборгованості за поставлений товар.

Крім того, через неналежне виконання умов договору, позивач нарахував відповідачу пеню в сумі 20 182 грн. 94 коп. за період з 22.12.2018 року по 08.04.2019 року.

У відповідності до пункту 6.8. договору, покупець несе відповідальність за прострочення з оплатою вартості товару, сплачуючи постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу.

Відповідно до частини другої статті 217 Господарського кодексу України, у сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.

Приписами статті 230 Господарського кодексу України встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

За змістом статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Згідно статей 546, 548 Цивільного кодексу України, виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою (штрафом, пенею), якщо це встановлено договором або законом.

Перевіривши розрахунок ТОВ "Сервіс-Агрозахід" пені, судом встановлено, останній здійснений не вірно, зокрема помилково зазначено, що строк оплати настав 22.12.2018 року в той час, як строк настав 26.12.2018 року (через 10 банківських днів), отже позивачем вказаний невірний період нарахування пені.

Судом здійснено власний розрахунок пені, згідно якого, з ТОВ "Традєкс" на користь ТОВ "Сервіс-Агрозахід" слід стягнути пеню нараховану на суму боргу в розмірі 189 474 грн. 60 коп. за період з 26.12.2018 року по 08.04.2019 року, що становить 19 435 грн. 42 коп.

Крім того, позивач нарахував для відповідача інфляційні втрати на суму боргу 189 474 грн. 60 коп. в розмірі 2 851 грн. 59 коп. за період грудень 2018 рік по квітень 2019 року та 19 відсотків річних за період з 22.12.2018 року по 08.04.2019 року на суму боргу 189 474 грн. 60 коп. в розмірі 10 652 грн. 11 коп.

Згідно частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно пункту 6.8 договору покупець несе відповідальність за прострочення з оплатою вартості товару, сплачуючи постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу, суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, також 19 відсотків річних від простроченої суми.

З зазначеного суд вбачає, що сторонами було збільшено розмір відсотків встановлених статтею 625 ЦК України з трьох до дев`ятнадцяти.

Перевіривши розрахунок ТОВ "Сервіс-Агрозахід" 19 відсотків річних, судом встановлено, останній здійснений не вірно, зокрема помилково зазначено, що строк оплати настав 22.12.2018 року в той час, як строк настав 26.12.2018 року (через 10 банківських днів), отже позивачем вказаний невірний період нарахування пені.

Судом здійснено власний розрахунок 19 відсотків річних, згідно якого, з ТОВ "Традєкс" на користь ТОВ "Сервіс-Агрозахід" слід стягнути відсотки нараховані на суму боргу в розмірі 189 474 грн. 60 коп. за період з 26.12.2018 року по 08.04.2019 року, що становить 10 257 грн. 58 коп.

Розрахунок інфляційних втрат здійснений позивачем вірно на суму боргу в розмірі 189 474 грн. 60 коп. за період з грудня 2018 року по квітень 2019 року в сумі 2 851 грн. 59 коп.

Тому, враховуючи встановлений судом факт неналежного виконання відповідачем договірних зобов`язань щодо своєчасної та повної оплати отриманого товару, а також те, що право позивача щодо стягнення з відповідача пені, відсотків річних та інфляційних втрат передбачене діючим законодавством України та умовами договору, суд вважає обґрунтованими, правомірними і такими, що підлягають задоволенню позовні вимоги щодо стягнення з відповідача пені в розмірі 19 435 грн. 42 коп., 19 відсотків річних в розмірі 10 257 грн. 58 коп. та інфляційних втрат в сумі 2 851 грн. 59 коп.

Суд відмовляє в задоволенні позову в частині позовних вимог, щодо стягнення пені в розмірі 747 грн. 52 коп. та 19 процентів річних в розмірі 394 грн. 53 коп., як необґрунтованих та не підтверджених.

Приймаючи рішення, судом були враховані твердження представників відповідача щодо того, що матеріали справи не містять будь-яких підтверджуючих документів того, що поставка дійсно відбулася і товар переданий позивачем для відповідача.

Суд зазначає, матеріали справи містять видаткову накладну від 11.12.2018 року №2542 на суму 1 758 226 грн. 66 коп. підписану та скріплену відтиском печатки позивача та не підписану зі сторони відповідача.

Разом з тим, факт поставки підтверджується сукупністю інших доказів, зокрема, відповідач здійснював оплату товару трьома різними платежами (28.11.2018р., 03.01.2019р. 17.01.2019р.), в призначенні платежу зазначені договір №19-02-18 від 19.02.2018 року та рахунок на оплату від 26.11.2018 року №2494 (який був виставлений на підставі зазначеного договору), що свідчить про отримання ТОВ "Традєкс" товару за договором і в подальшому часткову оплату за нього.

Суд критично ставиться до тверджень відповідача, що часткові оплати були здійснені, як аванс, оскільки в платіжних дорученнях в графі призначенні платежу, ТОВ "Традєкс" чітко зазначено, що оплата проводилася в межах здійснених між сторонами правовідносин згідно договору поставки.

Крім того, платежі були здійснені в період з 28.11.2018 року по 17.01.2019 року, а поставка товару згідно договору відбулася 11 грудня 2018 року, відповідно навіть якщо припустити, що 28.11.2018 року сума в 1 000 000 грн. 00 коп. була здійснена як аванс, то наступних дві суми в розмірі 568 750 грн. 00 коп. були здійснені після поставки товару, що свідчить про отримання відповідачем товару.

Крім того, суд наголошує, правовідносини між сторонами, щодо поставки товару виникли в грудні 2018 року, на момент розгляду справи (серпень 2019 року) матеріали справи не містять будь-яких претензій з боку відповідача до позивача, щодо повернення авансових платежів або ж вимоги щодо поставки товару.

Також, у судових засіданнях судом було з`ясовано, що усі господарські операції, щодо часткової оплати та поставки товару, були відображені як ТОВ "Сервіс-агрозахід" так і ТОВ "Традєкс" у своїй податковій звітності.

Представники відповідача наголошували у судовому засіданні, що податкова звітність не може слугувати первинним бухгалтерським документом та підтверджувати господарські операції.

Суд зазначає, дійсно, податкова звітність не підтверджує факту господарської операції, однак вона, в сукупності з іншими документами, свідчить про те, що така господарська операція дійсно відбулася, про що і позивачем, і відповідачем зазначено у податковій звітності.

Крім того, матеріали справи містять товарно-транспортні накладні про які суд зазначав вище, згідно яких, місцем розвантаження товару є смт. Красне, яке зазначено в специфікації до договору №5, як місце поставки товару, що знову ж свідчить про виконання зобов`язання за договором з боку ТОВ "Сервіс-Агрозахід, щодо поставки товару.

Також, матеріали справи містять лист вимогу №1 ТОВ "Традєкс", який зареєстрований №06/02 від 06.02.2019р. (а.с. 90) згідно якого, відповідач зазначає, що в місці призначення товару, було встановлено, що якість продукції не відповідає умовам договору.

Згідно угоди про припинення зобов`язань шляхом заліку зустрічних однорідних вимог від 08.02.2019р. (а.с. 91), ТОВ "Традєкс" зазначає про те, що має зобов`язання за договором №19-02-18 від 19 лютого 2018 року в сумі 189 474 грн. 60 коп.

Зазначені документи підписані ТОВ "Традєкс" та скріплені відтиском печатки останнього.

Суд констатує, зазначеними документами відповідач визнає факт поставки товару, який є предметом спору та відображений у видатковій накладній №2542 від 11.12.2018р. та факт існування заборгованості в сумі 189 474 грн. 60 коп.

Отже, твердження відповідача про те, що поставка товару не відбулася спростовуються матеріалами справи, на які суд покликався вище, а тому доводи представників відповідача про безпідставність позову, не приймають судом до уваги, як надумані та безпідставні.

Згідно частини 1 статті 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

У відповідності до статті 129 ГПК України судовий збір покладається: у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог

По справі в якості судових витрат заявлено оплату судового збору в розмірі 3 347 грн. 42 коп., оскільки позов задоволено частково, суд розподіляє судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

До стягнення з ТОВ "Традєкс" на користь ТОВ "Сервіс-Агрозахід" підлягає 3 330 грн. 28 коп. судового збору.

Крім того, позивачем по справі, в якості судових витрат заявлено витрати, пов`язані з розглядом справи, зокрема на професійну правничу допомогу в розмірі 11 200 грн. 00 коп.

Статтею 126 ГПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

З урахуванням зазначених норм права, вбачається, що для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

В контексті зазначених норм, судові витрати за участь адвоката при розгляді справи підлягають сплаті лише в тому випадку, якщо вони сплачені адвокату стороною, котрій такі послуги надавались, та їх сплата підтверджується відповідними фінансовими документами.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Відповідно до п.4 ч.1 ст.1 "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність") або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору.

Матеріалами справи містять договір від 01 березня 2019 року між ТОВ "Сервіс-Агрозахід" та ОСОБА_1 про надання юридичних послуг, відповідно до якого, останній зобов`язується надати товариству необхідні юридичні послуги згідно довіреності, щодо документального супроводу та/або представництва прав та інтересів товариства по справі про стягнення заборгованості за договором поставки з ТОВ "Традєкс" (а.с. 19).

З зазначеного договору, суд вбачає, що він укладений між позивачем та фізичною особою ОСОБА_1 , в договорі не міститься жодних посилань на те, що ОСОБА_1 діє, як адвокат.

Також, на підтвердження наданих юридичних послуг позивачем надано акт здачі-приймання виконаних робіт від 25 червня 2019 року (а.с. 89), згідно якого ТОВ "Сервіс-Агрозахід" та представник виконавця - адвокат Гарагуц І.Ф. склали акт про те що були надані юридичні послуги щодо документального супроводу та представництва прав та інтересів позивача про справі № 918/264/19, загальна вартість робіт становить 11 200 грн. 00 коп.

Щодо наданого акту суд зазначає, останній не містить детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, який необхідний для підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу та слугує доказом того, що саме адвокатом були здійснені ті чи інші дії по супроводу справи.

Крім того, суд наголошує, матеріали справи не містять жодних платіжних документів, які б підтверджували, що ТОВ "Сервіс-Агрозахід" оплатило для адвоката Гарагуц І.Ф. 11 200 грн. 00 коп. і тим самим понесло витрати на професійну правничу допомогу.

Отже, враховуючи усе зазначене вище, суд вбачає, що ТОВ "Сервіс-Агрозахід" не надало належних та допустимих доказів на підтвердження понесених ним витрат на професійну правничу допомогу, за таких обставин, суд в задоволенні витрати, пов`язаних з розглядом справи, зокрема на професійну правничу допомогу в розмірі 11 200 грн. 00 коп. відмовляє, як недоведених належними та допустимими доказами.

Керуючись ст. ст. 73, 74, 76-79, 91, 120, 123, 129, 233, 238, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити.

2. Стягнути Товариства з обмеженою відповідальністю "ТРАДЄКС" (35603, Рівненська обл., Дубенський р-н., м. Дубно, вул. Данила Галицького, 9, ідентифікаційний код 37083061) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Сервіс-Агрозахід" (47722, Тернопільська обл., Тернопільський р-н., с. Великі Гаї, вул. Підлісна, 27, ідентифікаційний код 38038313) 189 474 грн. 60 коп. основну суму боргу, 10 652 грн. 11 коп. 19 відсотків річних, 20 182 грн. 94 коп. пені, 2 851 грн. 91 коп. інфляційних втрат та 3 347 грн. 42 коп судового збору.

3. Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до Північно-західного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня його проголошення через господарський суд, що прийняв рішення або безпосередньо до апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Веб-адреса сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по справі, що розглядається: http://rv.arbitr.gov.ua.

Повний текст рішення складено та підписано 14 серпня 2019 року.

Суддя Торчинюк В.Г.

Віддруковано 3 примірники:

1 - до справи;

2 - позивачу рекомендованим (47722, Тернопільська обл., Тернопільський р-н., с. Великі Гаї, вул. Підлісна, 27);

3 - відповідачу рекомендованим (35603, Рівненська обл., Дубенський р-н., м. Дубно, вул. Данила Галицького, 9).