ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" серпня 2019 р.м. ХарківСправа № 922/1844/19

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Добрелі Н.С.

при секретарі судового засідання Куліковій А.В.

розглянувши матеріали справи в порядку спрощеного позовного провадження

за позовом Фізичної особи-підприємця Маховецького Дмитра Дмитровича, м. Харків
до Приватного сільськогосподарського підприємства "Нове життя" с. Олександрівка
про стягнення 188326,69 грн
за участю :

представника позивача - Бевзюк О.О., за довіреністю від 25.04.2019 року та свідоцтвом про право на зайняття адвокатською діяльністю від 19.06.2018 року;

представника відповідача - Журков В.І., на підставі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю від 14.10.2011 року та ордеру від 05.07.2019 року;

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець Маховецький Дмитро Дмитрович звернувся до господарського суду Харківської області з позовною заявою до Приватного сільськогосподарського підприємства «Нове життя» про стягнення заборгованості за договором

Ухвалою господарського суду Харківської області від 13.06.2019 року позовну заяву було прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду по суті в порядку спрощеного позовного провадження на 10.07.2019 року.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 10.07.2019 року, яка занесена до протоколу судового засідання, в судовому засіданні було оголошено перерву на підставі ч. 2 ст. 216 ГПК України до 24.07.2019 року.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 24.07.2019 року розгляд справи було відкладено на 05.08.2019 року.

Через канцелярію господарського суду Харківської області 05.08.2019 року представник позивача надав відповідь на відзив (вх. № 18699) разом із заявою свідка.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 05.08.2019 року, яка занесена до протоколу судового засідання, в судовому засіданні було оголошено перерву на підставі ч. 2 ст. 216 ГПК України до 12.08.2019 року.

Через канцелярію господарського суду Харківської області 09.08.2019 року представник відповідача надав заперечення на відповідь на відзив (вх. № 19223).

Через канцелярію господарського суду Харківської області 12.08.2019 року представник позивача надав клопотання (вх. № 19263) про долучення до матеріалів справи доказів, в тому числі документів, які підтверджується витрати на професійну правничу допомогу.

Представник позивача в судовому засіданні 12.08.2019 року підтримав позовні вимоги, просив суд позов задовольнити, посилаючись на неналежне виконання відповідачем умов договору купівлі-продажу № 29/08/Н1 від 29.08.2018 року, у зв`язку з чим просив суд стягнути з відповідача 126768,00 грн. основного боргу, 22818,24 грн. пені, 25353,60 грн. штрафу, 10902,05 грн. інфляційних втрат та 2484,80 грн. 3% річних. Крім того позивачем було заявлено до стягнення витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 18000,00 грн.

Представник відповідача в судовому засіданні 12.08.2019 року проти позову заперечував, посилаючись на те, що відповідач не підписував договір купівлі-продажу № 29/08/Н1 від 29.08.2018 року, видаткова накладна, надана позивачем не містить ПІБ особи, яка прийняла товар. Крім того представник відповідача вказує на те, що позивачем надано три товаро-транспортні накладні, які є відмінними, у зв`язку з чим останні не можуть бути належним доказом поставки товару відповідачу. Також відповідач заперечує проти заявленої позивачем суми судових витрат у розмірі 18000,00 грн., оскільки дана сума є неспівмірною до заявленої суми позову.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши вступне слово представників сторін, з'ясувавши обставини справи та дослідивши подані суду докази, перевіривши відповідність доводів сторін фактичним обставинам справи, судом встановлено наступне.

29.08.2018 року між Фізичною особою-підприємцем Маховецьким Дмитром Дмитровичем (позивач) та Приватним сільськогосподарським підприємством «Нове життя» (відповідач) було укладено договір купівлі-продажу № 29/08/Н1, у відповідності до умов якого позивач передає у власність відповідача, а відповідач приймає та сплачує корма для тварин (у тому числі макуха соняшникова, Барда спиртова та ін) в подальшому товар, який зазначено в специфікації, що є додатком до договору і є його невід`ємною частиною.

Вищезазначений договір було укладено шляхом надсилання позивачем на електронну адресу проекту договору купівлі-продажу № 29/08/Н1.

Як вбачається з договору купівлі-продажу № 29/08/Н1, останній містить підпис В.В. Степаненко та печатку ПСП "Нове життя".

Відповідно до п. 2.1 договору, ціна однієї партії товару, загальна вартість та об'єм (кількість) товару зазначаються в Специфікаціях, які є невід`ємною частиною договору на кожну партію товару, а також видаткових накладних та рахунках фактурах. Остаточна кількість та загальна вартість кожної партії товару вказується у видатковій накладній та може відрізнятись від кількості та суми, вказаній у специфікації.

Відповідно до п. 2.3 договору, розрахунок відповідачем за товар за цим договором проводиться в безготівковій формі шляхом переказу грошей на поточний рахунок позивача по факту відвантаження товару на склад відповідача протягом 30-ти календарних днів.

Відповідно до п. 3.2 договору, товар вважається переданим відповідачу після підписання сторонами видаткової накладної або товаротранспортної накладної.

Відповідно до п. 7.2 договору, строк цього договору починає свій перебіг у момент, визначений у п. 7.1 цього договору, та закінчується 31 грудня 2018 року.

Відповідно до п. 7.3 договору закінчення строку цього договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії цього договору.

Специфікацією № 1 до договору було визначено найменування товару, ціну, загальну кількість товару та вартість товару, яка складає 125400,00 грн.

Вищезазначена специфікація підписана обома сторонами та скріплена печатками.

Відповідно до видаткової накладної № 3 від 30.08.2018 року відповідачу було поставлено товар на загальну суму 126768,00 грн.

Враховуючи несплату відповідачем поставленого позивачем товару, останній направив вимогу про сплату боргу від 20.02.2019 року, що підтверджується описом вкладення та поштовим повідомленням про вручення вказаної вимоги.

Як зазначає позивач, відповідач відповіді на вимогу не надав, заборгованість в розмірі 126768,00 грн. на погасив, що й стало підставою для звернення позивача до суду з відповідним позовом.

Відповідач проти позову заперечує, зазначає про те, що останнім не було підписано договір, специфікацію до нього та видаткову накладну. Крім того відповідач вказує на те, що видаткова накладна не містить ПІБ особи, яка прийняла товар та підпис на вказаній накладній не належить директору ТОВ «Нове життя». Також відповідач посилається на те, що позивачем надано товарно-транспортні накладні, які є відмінними за своїм змістом, у зв`язку з чим не можуть бути прийняті в якості доказів поставки товару відповідачу.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить із наступного.

Відповідно до ч.2 ст. 4 ГПК України передбачено, що юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

За вимогами ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до 2 ст. 712 Цивільного кодексу України, до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю - продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Щодо заперечень відповідача стосовно того, що останнім не було підписано договір та специфікацію, суд зазначає наступне.

В матеріалах справи наявна копія договору купівлі-продажу № 28/08/Н1 від 29.08.2018 року та специфікація № 1 до договору, які підписані з боку ФОП Маховецький Д.Д. особисто Маховецьким Д.Д. та з боку ПСП «Нове життя» - Степаненко В.В.

Вищезазначений договір було укладено сторонами у спрощений спосіб шляхом надсилання позивачем підписаного з боку ФОП Маховецького Д.Д. проекту договору, який повернувся від відповідача з підписом Степаненко В.В. та печаткою ПСП «Нове життя».

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Правочин у відповідності до ст. 205 ЦК України може вчинятися як в усній, так і в письмовій формі.

Відповідно до ч. 1 ст. 181 ГК України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Згідно з ч. 1 ст. 207 ЦК правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Таким чином, законодавством передбачена можливість укладення договорів у спрощеному порядку через: ділову переписку шляхом обміну документами, в тому числі електронними; у вигляді конклюдентних дій (прийняття замовлення до виконання).

При цьому договори, укладені зазначеними способами, прирівнюються до таких, які вчинені у письмовій формі.

Щодо заперечень відповідача стосовно того, що електронна адресу, на яку позивачем було направлено проект договору купівлі-продажу не належить відповідачу, суд зазначає наступне.

Як вже було зазначено вище, договір підписано Степаненко В.В., як директора ПСП "Нове життя" та скріплено печаткою підприємства.

Відповідно до витягу з ЄДРПОУ виконавчим директором ПСП «Нове життя» є Степаненко В.В., тобто особа, яка підписала договір.

Крім того вищезазначений договір та специфікація скріплені печатками підприємств, в тому числі і ПСП «Нове життя».

В свою чергу відповідач не надав доказів того, що підпис на вищезазначених документах не належить Степаненко В.В.

Докази того, що печатка ПСП «Нове життя» була втрачена чи використовувалась сторонніми особами, відповідачем до суду не надано.

Відповідно до приписів статті 204 Цивільного Кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Однак, матеріали даної справи не містять ані доказів звернення відповідача до суду із позовом про визнання недійсним Договору поставки, ані доказів на підтвердження втрати або викрадення печатки ПСП «Нове життя» чи протиправності використання печатки іншими особами.

Щодо заперечень відповідача стосовно того, що останнім було укладеного договір із ТОВ "Виробничий комплекс "Зернодав-Інвест" та умови, викладені у вказаному договорі є ідентичними з умовами договору, наданого ФОП Маховецьким Д.Д., суд зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем дійсно надано до суду договір № 2008Н1 від 29.08.2017 року, укладений між відповідачем та ТОВ "Виробничий комплекс "Зернодав-Інвест", специфікацію до вказаного договору та платіжні доручення про сплату.

Проте суд зауважує, що вищезазначений договір, специфікації до нього та платіжні доручення стосуються правовідносин, що склалися між відповідачем та ТОВ "Виробничий комплекс "Зернодав-Інвест" та не мають відношення до предмету даного спору.

Посилання відповідача на ідентичність умов договору, що на думку відповідача могло спричинити підробку договору, наданого позивачем, не підтверджені будь-якими доказами, оскільки схожість умов договору не може бути підставою для висновку про підробку документів.

Як вже було зазначено вище, договір, наданий позивачем містить підпис виконавчого директора ПСП "Нове життя" та печатку підприємства та самі лише посилання відповідача на підробку документів не можуть бути належним доказом, що підтверджує наведені обставини.

Щодо заперечень відповідача стосовно того, що на видатковій накладній відсутні ПІБ особи, яка підписала накладну, то суд зазначає наступне.

Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначає Закон України від 16 липня 1999 року N 996-ХIV "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні".

Відповідно до статті 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію; господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

З урахуванням зазначеного, факт поставки товару повинен підтверджуватися, зокрема, накладними та товарно-транспортними накладними, які є первинними обліковими документами у розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", і відповідають вимогам статті 9 названого Закону і Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, оскільки фіксують факт здійснення господарської операції і встановлення договірних відносин.

Дослідивши подані до суду докази, суд зазначає, що поставка товару відповідачу підтверджується видатковою накладною № 3 від 30.08.2018 року, яка підписана обома сторонами та скріплена печатками.

Як вже було зазначено вище, відповідачем не надано доказів того, що печатка підприємства була втрачена чи використовувалась сторонніми особами.

Суд також критично оцінює посилання представника відповідача на те, що надана позивачем видаткова накладна не може вважатися належним чином оформленою, тому вона не може підтверджувати поставку товару й виникнення у відповідача обов'язку з його оплати, з огляду на наступне.

Законом України № 2164-VIII від 05.10.2017 статтю 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" було доповнено абзацом дев'ятим, згідно з яким неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.

Тобто в даному випадку, не зазначення у видатковій накладній ПІБ особи, яка прийняла товар не може бути підставою для не прийняття її в якості доказу поставки товару відповідачу, оскільки дана накладна містить відомості про дату складання документа (30.08.2018 року), назву підприємства (ФОП Маховецький Д.Д. та ПСП «Нове життя»), від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції (поставка макухи соняшника у кількості 22,24 тон за ціною 5700,00 грн. загальною вартістю 126768,00 грн.).

Щодо посилань відповідача на те, що подані позивачем товарно-транспортні накладні не можуть бути належним доказом поставки відповідачу товару, оскільки є відмінними за своїм змістом, суд зазначає наступне.

Як свідчать матеріали справи, позивачем було надано до суду копію договору поставки № 06/08/2018 від 06.08.2018 року, відповідно до якого позивачем було придбано у ТОВ "Бренд Паритет" товар, а саме макуху соняшника.

Для здійснення поставки партії товару, позивачем було укладено договір про надання транспортних послуг № 280818 від 28.08.2018 року з ТОВ "ВК "Агро-Прайд".

Відповідно до укладеного додатку № 1 до договору № 280818 від 28.08.2018 року, позивачем та ТОВ "ВК "Агро-Прайд" було узгоджено доставку товару із пункту завантаження: Черкаська область, с. Каменка до пункту розвантаження Харківська область, с. Олександрівка.

Доставка товару позивачу за вищезазначеним договором підтверджується товарно-транспортною накладною від 29.08.2018 року № 290818.

В той час, як партія товару, яка була доставлена відповідачу за договором купівлі-продажу від 28.08.2018 року підтверджується товарно-транспортною накладною № 252107 від 29.08.2018 року, яка була надана особисто перевізником - ТОВ "ВК "Агро-Прайд", на запит позивача.

На підтвердження вищезазначених обставин, позивачем було надано до суду заяву свідка Герасименка О.О., який є водієм у ТОВ "ВК "Агро-Прайд" та який здійснював перевезення вантажу до ПСП "Нове життя".

Як вбачається з поданої заяви свідка, останній вказує на те, що по прибуттю до ПСП "Нове життя", на вагову прийшов чоловік, що керував розвантаженням та забрав два екземпляри товарно-транспортної накладної № 252107 від 29.08.2018 року та через 15 хвилин повернув один екземпляр, який повертається з підписом уповноваженої особи засвідченої печаткою ПСП "Нове життя". Як вказує Герасименко О.О. вказану накладну останній повернув до бухгалтерії ТОВ "ВК "Агро-Прайд".

Як вбачається з вищезазначеної товарно-транспортної накладної пунктом завантаження зазначено місто Харків, оскільки як вже було зазначено вище, позивачем було попередньо придбано вказаний товару ТОВ "Бренд Паритет".

Щодо наявної в матеріалах справи ТТН № 3 від 29.08.2018 року, то як зазначив у відповіді на відзив позивач, вказана товарно-транспортна накладна є ідентичною товарно-транспортної накладної № 252107 від 29.08.2018 року, проте була виписана особисто представником позивача під час здійснення доставки документів ПСП "Нове життя" .

Таким чином, посилання відповідача на невідповідність наданих позивачем ТТН обставинам справи є безпідставними, оскільки в матеріалах справи наявна товарно-транспортна накладна № 252107 від 29.08.2018 року, яка складна на підтвердження поставки товару позивачем відповідачу за договором 28.08.2018 року з підписом представника ПСП "Нове життя" та печаткою підприємства, яка приймається судом як належним доказ доставки товару відповідачу.

Крім того оригінал вказаної ТТН було надано позивачем для огляду в судовому засіданні, судом було досліджено зазначену ТТН та встановлено, що вона повністю відповідає копії, яка наявна в матеріалах справи.

Також суд зазначає, що позивачем було надано заяву свідка, Єпіфанова С.О., який працює на посаді менеджера зі збуту у ФОП Маховецького Д.Д.

Відповідно до вказаної заяви, Єпіфановим С.О. було зазначено, що у грудні 2018 ним особисто здійснено доставку документів до офісу ПСП "Нове життя" за адресою: 63054, Харківська область, Валківський район, с. Олександрівка, вул. Центральна, 3 та оскільки у Єпіфанова С.О. був відсутній оригінал ТТН останній особисто виготовив накладну із зазначенням дати та кількості доставленого товару.

Також у своїй заяві, Єпіфанов С.О. вказує на те, що для оформлення та підписання документів останній звернувся до бухгалтера, яка проставила особисто печатку ПСП "Нове життя" та вказані дії відбувались у присутності Єпіфанова С.О.

Згідно ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За вимогами ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст. 509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов'язання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 Цивільного кодексу України та ст. 174 Господарського кодексу України.

Названі норми передбачають, що господарські зобов'язання можуть виникати безпосередньо з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

За змістом ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом не допускається.

Частиною 3 статті 509 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За приписами ст.193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України, яка містить аналогічні положення, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Крім того суд вважає за необхідне зазначити, що після ратифікації Верховною радою України Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, остання, відповідно до статті 9 Конституції України набула статусу частини національного законодавства.

З прийняттям у 2006 році Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», Конвенція та практика Суду застосовується судами України як джерело права.

Як зазначено у рішенні по справі "Серявін та інші проти України" від 10.02.2010 року, заява № 4909/04, що суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобовязує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи, що у відповідності до ст. 526 ЦК України та ст. 193 ГК України зобов`язання повинні виконуватись сторонами у встановлених договором або законом порядку і строках, приймаючи до уваги викладені обставини; доведеність з боку позивача факту порушення відповідачем умов договору та діючого законодавства, - суд визнає вимоги позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості за договором поставки № 29/08/Н1 від 29.08.2018 року у розмірі 126768,00 грн. обґрунтованими та такими що підлягають задоволенню.

Щодо стягнення з відповідача пені у розмірі 22818,24 грн. та штрафу у розмірі 25353,60 грн., суд зазначає наступне.

Відповідно до 6.6 договору, відповідач за порушення обов'язку, визначеного у п. 2.3 договору за вимогою позивача зобов'язані сплатити останньому пеню у розмірі 0,5% від простроченої суми за кожен день прострочення. У випадку прострочення строків оплати більше ніж на 10 (десять) днів відповідач у кожному випадку сплачує позивачу штраф у розмірі 20% від суми боргу, яка існувала на одинадцятий день прострочення.

Як вбачається з розрахунку позивача, останнім нараховано відповідачу пеню у період з 01.10.2018 року по 01.04.2019 року на суму заборгованості 126768,00 грн. та штраф у розмірі 20% за порушення строків оплати понад 10 днів у розмірі 25353,60 грн.

Як вже було зазначено вище, п. 2.3 договору було передбачено здійснення відповідачем оплати протягом 30-ти календарних днів з моменту поставки товару.

Враховуючи те, що товар було поставлено відповідачу 30.08.2018 року, кінцевим терміном оплати є 29.09.2018 року.

Тобто з 30.09.2018 року відповідач є таким, що прострочив оплату за укладеним між сторонами договором.

Відповідно до ст. 611 ЦК одним з наслідків порушення зобов'язань є сплата неустойки, розмір якої встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Згідно ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Зважаючи на вищевикладене, позивачем обґрунтовано нараховано відповідачу пеню на суму заборгованості у розмірі 22818,24 грн. та штраф за прострочення оплати товару більш ніж на 10 днів в розмірі 25353,60 грн., розрахунок пені та штрафу перевірено судом з урахуванням вимог діючого законодавства, тому суд приходить до висновку щодо їх задоволення.

Щодо стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 2484,80 грн. та інфляційних втрат у розмірі 10902,05 грн., суд зазначає наступне.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши у системі «ЛІГА» розрахунок інфляційних втрат, здійснений позивачем, судом встановлено, що вірна сума інфляційних втрат за період з жовтня 2018 року по травень 2019 року становить 10496,59 грн.

В той час, як позивачем заявлено до стягнення інфляційні втрати за вказаний період у розмірі 10902,05 грн.

Приймаючи до уваги встановлений факт прострочення відповідачем виконання основного грошового зобов'язання, вимога про стягнення 3% річних в сумі 2484,80 грн. та інфляційних втрат в сумі 10496,59 грн. заявлені позивачем обґрунтовано, доведені матеріалами справи та підлягають задоволенню.

Щодо стягнення з відповідача 405,46 грн. інфляційних втрат, суд відмовляє в задоволенні позову, у зв'язку з безпідставністю їх нарахування.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, судовий збір у даній справі покладаєтьсяна сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у зв`язку з чим з відповідача підлягає до стягнення 1916,86 грн. судового збору.

Крім того, позивачем було заявлено до стягнення у позові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 18000,00 грн.

Частиною 1 статті 126 ГПК України передбачено, що витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами (ч. 2 ст. 126 ГПК України).

На підтвердження понесених позивачем витрат на послуги адвоката, позивачем було надано до суду:

- договір про надання правової допомоги від 03.06.2019 року, укладений між адвокатом Бевзюк О.О. та ФОП Маховецьким Д.Д.;

- акт наданих послуг з правничої допомоги від 08.08.2019 року на суму 18000,00 грн., який підписаний адвокатом Бевзюк О.О. та ФОП Маховецьким Д.Д.;

- видатковий касовий ордер від 08.08.2019 року на суму 18000,00 грн.;

- прибутковий касовий ордер від 08.08.2019 року на суму 18000,00 грн.;

- квитанцію до прибуткового касового ордеру № 1/08 від 08.08.2019 року.

Відповідач проти стягнення з останнього витрат на правничу допомогу в розмірі 18000,00 грн. заперечував, зазначив про неспівмірність витрат на послуги адвоката та заявленої суми позовних вимог.

Згідно з вимогами п.п. 1-2 ст. 126 ГПК України розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Крім того, ч.ч. 4-6 зазначеної статті передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов'язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Статтею 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" встановлено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Відповідно до п. 2 акту наданих послуг з правничої допомоги від 08.08.2019 року, сторонами погоджено розмір адвокатського гонорару за даною справою в сумі 1000,00 грн. за годину роботи Адвоката та загальним розміром (вартістю) до 10% від суми позову (п. 4.2 Договору від 03.06.2019 року).

Крім того, п. 3 вищезазначеного акту визначено, що надані адвокатом по справі № 922/1844/19 на користь Клієнта складаються із :

- Зустріч з клієнтом, з`ясування підстав та мети звернення - 1 година - 1000,00 грн.;

- Вивчення документів наданих клієнтом, відповідних нормативних актів - 3 години - 3000,00 грн.;

- Визначення правової позиції та судових перспектив вирішення питання клієнта - 2 години - 2000,00 грн.;

- Складання позовної заяви, збір та оформлення доказів по справі, здійснення розрахунку ціни позову, оформлення позову, розрахунку, додатків, складання клопотань (в тому числі складання та направлення відповіді на відзив, заяв, клопотань, тощо) - 8 годин - 8000,00 грн.;

- Подання позовної заяви, контроль за рухом справи до моменту відкриття провадження - 2 години - 2000,00 грн.;

- участь у судових засіданнях - 2000,00 грн.

Таким чином, загальна вартість наданих адвокатом послуг в рамках даної справи та на виконання договору про надання правової допомоги склала 18000,00 грн.

Вищезазначений акт підписаний клієнтом та адвокатом.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, позивачем було в повному обсязі оплачені надані адвокатом послуги в розмірі 18000,00 грн., що підтверджується видаткові та касовим ордерами від 08.08.2019 року.

Щодо посилань відповідача на неспівмірність заявлених витрат на послуги адвоката, суд зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем було заявлено до стягнення 188326,69 грн.

Подана позовна заява по справі № 922/1844/19 підписана адвокатом Бевзюк О.О.

Крім того, подані по справі заяви, клопотання, відповідь на відзив були підписані та подані адвокатом Бевзюк О.О.

Також адвокат Бевзюк О.О. приймала участь у трьох судових засіданнях по справі, 10.07.2019 року, 05.08.2019 року, 12.08.2019 року.

Представник відповідача зазначив про неспівмірність витрат на оплату правничої допомоги адвоката, посилаючись на те, що дані витрати є завищеними, оскільки вивчення договору купівлі-продажу від 29.08.2018 року, специфікації, видаткової накладної та ТТН за 3 години, а потім складання позовної заяви ще за 8 годин, є необґрунтованим.

При цьому, представником відповідача не було наведено конкретну суму такого завищення та не заявлено клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката.

Стосовно посилань відповідача на те, що на складання позовної заяви позивачем було витрачено 8 годин, суд зазначає, що як вбачається з акту виконаних робіт вказаний час було витрачено адвокатом на складання позовної заяви, збір та оформлення доказів по справі, здійснення розрахунку ціни позову, оформлення позову, розрахунку, додатків, складання клопотань (в тому числі складання та направлення відповіді на відзив, заяв, клопотань, тощо).

У зв`язку з цим, суд зазначає, що наведений в акті приймання-передачі виконаних робіт (послуг) від 08.08.2019 року обсяг виконаної роботи (наданих послуг) є обґрунтованим, відповідає складності справи та співмірності щодо заявленої суми заборгованості (стягнення 188326,69 грн.), факти складання зазначених в акті документів адвокатом Бевзюк О.О. та участь даної особи у судових засіданнях підтверджується матеріалами справи.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що заявлений розмір вартості витрат на правничу допомогу є співмірним до обсягу виконаної адвокатом роботи (наданих послуг) та витраченого адвокатом часу.

Відповідно до ч. 4 ст. 129 ГПК України, інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, враховуючи часткове задоволення позовних вимог, суд дійшов висновку, що витрати на правничу допомогу позивача покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у зв`язу з чим з відповідача підлягає до стягнення 17961,25 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Враховуючи викладене та керуючись ст. ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України; ст.ст. 11, 526, 549, 611, 612, 623-629, 712 Цивільного кодексу України; ч. 1 ст. 174, ст. 193 Господарського кодексу України; ст.ст. 73, 74, 86, 129, 183, 236-238, 240-241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити частково.

Стягнути з Приватного сільськогосподарського підприємства "Нове життя" с. Олександрівка (, місцезнаходження: 63054, Харківська область, Валківський район, с. Олександрівка, вул. Центральна, 3) на користь Фізичної особи-підприємця Маховецького Дмитра Дмитровича, м. Харків (код ЄДРПОУ НОМЕР_1, місцезнаходження: АДРЕСА_1) 126768,00 грн. основного боргу, пеню у розмірі 22818,24 грн., штраф у розмірі 25353,60 грн., 3% річних у розмірі 2484,80 грн., інфляційні втрати у розмірі 10496,59 грн., 1916,86 грн. судового збору та 17961,25 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.1,2 ст.241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Згідно ст.257 ГПК України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Відповідно до п.17.5 Перехідних положень ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Позивач - Фізична особа-підприємць Маховецький Дмитро Дмитрович, м. Харків (код ЄДРПОУ НОМЕР_1, місцезнаходження: АДРЕСА_1).

Відповідач - Приватне сільськогосподарське підприємство "Нове життя" с. Олександрівка (, місцезнаходження: 63054, Харківська область, Валківський район, с. Олександрівка, вул. Центральна, 3).

Інформація по справі може бути одержана зі сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою http://court.gov.ua/.

Повне рішення складено "14" серпня 2019 р.

Суддя Н.С. Добреля

922/1844/19