РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
м. Київ

07.08.2019Справа № 910/7258/19

Суддя Плотницька Н.Б., розглянувши справу

за позовомМіністерства оборони України
доПриватного акціонерного товариства "Айбокс Банк"
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю "Євро класс"
простягнення 50 341 грн 50 коп.
Представники:не викликались
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
04.06.2019 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Міністерства оборони України з вимогами до Приватного акціонерного товариства "Айбокс Банк" про стягнення 50 341 грн 50 коп.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що у зв`язку з невиконанням Товариством з обмеженою відповідальністю "Євро класс" умов укладеного з позивачем договору від 23.07.2018 № 286/2/18/65 про поставку товарів для державних потреб матеріально-технічних засобів продовольчої служби (за кошти Державного бюджету України), відповідач зобов`язаний сплатити позивачу грошову суму відповідно до умов гарантії.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.06.2019 відкрито провадження у справі № 910/7258/19, залучено до участі у справі Товариство з обмеженою відповідальністю "Євро класс" в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, розгляд справи постановлено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.

24.06.2019 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача надійшов відзив на позовну заяву.

11.07.2019 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від третьої особи надійшло клопотання про ознайомлення з матеріалами справи.

06.08.2019 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від третьої особи надійшли пояснення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:
23.07.2018 між Міністерством оборони України (замовник за договором) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Євро класс" (постачальник за договором) укладено договір про поставку товарів для державних потреб матеріально-технічних засобів продовольчої служби (за кошти Державного бюджету України) № 286/2/18/65, відповідно до якого постачальник зобов`язується у 2018 році поставити Міністерству оборони України обладнання для закладів громадського харчування (39310000-8) (казан електричний для варіння їжі, об`єм 250 л): лот 1. Обладнання для їдалень (39312200-4) (Казан електричний для варіння їжі, об`єм 250 л), а саме: Казан електричний для варіння їжі, об`єм 250 л (КВЕ-250) (далі-товар), зазначений у специфікації, а замовник забезпечити приймання та оплату товару в кількості, у строки.

Відповідно до пункту 10.1. договору, договір набирає чинності з дати його підписання сторонами і діє по 31.12.2018, а в частині проведення розрахунків до повного їх завершення.

Згідно з пунктом 3.1. договору ціна цього договору становить: 1 006 830 (один мільйон шість тисяч вісімсот трдцять) грн 00 коп. у тому числі: без ПДВ 839 025 грн 00 коп., ПДВ 167 805 грн 00 коп. (за загальним фондом).

У відповідності до пунктів 2.2., 2.3. договору військова частина (далі одержувач замовника) розпочинає приймання товару при наявності у постачальника супровідних документів, що підтверджують його кількість та якість. Приймання товару за кількістю та якістю здійснюється у військовій частині одержувачем замовника у присутності уповноваженого представника постачальника.

Пунктом 2.4. договору визначено, що приймання товару за кількістю та якістю оформляється актом приймання-передачі, який складає одержувач замовника на кожну партію товару після закінчення приймання товару в трьох примірниках. Належним чином оформлені документи: акт приймання, видаткова накладна постачальника та повідомлення-підтвердження відповідно до наказу Міністра оборони України від 31.12.2016 № 757 є підтвердженням приймання товару.

Відповідно до пункту 1.2. договору ціна, кількість та строки постачання товару визначаються специфікацією, в якій зазначено, строк постачання товару лот 1 обладнання для їдалень (39312200-4) (Казан електричний для варіння їжі, об`єм 250 л), а саме: Казан електричний для варіння їжі, об`єм 250 л (КВЕ-250) до 15.09.2018 включно у кількості 27 шт.

Статтею 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно з частинами 1 та 2 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором поставки.

Приписами частин 1, 2 статті 712 Цивільного кодексу України унормовано, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (стаття 655 Цивільного кодексу України).

Публічним акціонерним товариством "Айбокс банк" (гарант) видано банківську гарантію № 4015-0718/ERL3v від 18.07.2018, згідно з якою банк безвідклично та безумовно зобов`язується виплатити бенефіціару (Міністерству оборони України) 50 341 грн 50 коп. після одержання письмової вимоги бенефіціара, в якій стверджується про те, що принципал (Товариство з обмеженою відповідальністю "Євро класс") не виконав (неналежним чином виконав) свої зобов`язання щодо якості, кількості, строків постачання товару, а саме обладнання для закладів громадського харчування (39310000-8) (казан електричний для варіння їжі, об`єм 250 л): лот 1. Обладнання для їдалень (39312200-4) (Казан електричний для варіння їжі, об`єм 250 л) відповідно до укладеного договору № 286/2/18/65.

Відповідно до умов гарантії № 4015-0718/ERL3v від 18.07.2018, гарантія дійсна по 01.02.2019 включно і будь-яка письмова вимога бенефіціара на оплату має бути отримана гарантом за адресою: Україна, 03150, м. Київ, вул. Ділова, 9А.

Судом встановлено, що 26.12.2018 позивач звернувся до банку з вимогою № 286/6/7036, якою повідомив банк про порушення постачальником (Товариством з обмеженою відповідальністю "Євро класс") умов договору № 286/2/18/65 від 23.07.2018 в частині терміну постачання та зазначив, що станом на 15.09.2018 визначений обсяг продукції повністю не поставлено, у зв`язку з чим просив перерахувати кошти на підставі банківської гарантії № 4015-0718/ERL3v від 18.07.2018 в сумі 50 341 грн 50 коп. Вказана вимога підписана директором Департаменту державних закупівель та постачання матеріальних ресурсів Міністерства оборони України В.В.Гулєвичем.

За результатами розгляду вказаної вимоги відповідач листом № 412/12-б/б-01 від 25.01.2019 відмовив бенефіціарові (Міністерству оборони України) у її задоволенні, оскільки вимогу позивача було підписано не уповноваженою на те особою. До того ж, відповідач у листі зазначив, що долучені Міністерством оборони України до вимоги копії довіреностей від 22.12.2017 № 220/476/д на ім`я ОСОБА_1 та 23.11.2018 № 220/499/д на ім`я ОСОБА_2 засвідчені з порушенням Національного стандарту України ДСТУ 4163-2003 "Державна уніфікована система документації. Уніфікована система організаційно-розпорядчої документації. Вимоги до оформлювання документів". Разом з тим, відповідач зазначив, що долучені до вимоги копії довіреностей засвідчені самим ОСОБА_2 , проте Міністерством оборони України не було долучено документів, які б підтверджували повноваження Гулєвича В.В. засвідчувати документи. Також, відповідач зауважив, що позивачем до вимоги не було долучено документів, які підтверджують обставини настання гарантійного випадку.

06.02.2019 відповідач листом № 665/12-б/б-01 додатково повідомив позивача, що вимога № 286/6/7036 від 26.12.2018 не підлягала задоволенню також з наступних підстав, зокрема, в листі, банк зазначив, що умовами укладеного між Міністерством оборони України та Товариством з обмеженою відповідальністю "Євро класс" договору передбачено відповідальність сторін за порушення договору щодо якості, кількості та строків поставки товару, тобто забезпечено самостійним видами неустойки у вигляді штрафу та пені. Дослідивши зміст банківської гарантії, банк зазначив, що вона підлягає сплаті у випадку порушення принципалом зобов`язання стосовно якості, кількості, строків у сукупності. Водночас вимога Міністерства оборони України обґрунтована виключно з посиланням на порушення принципалом терміну постачання. До того ж, банк зазначив, що принципал виконав свій обов`язок щодо поставки товару у кількості 3 шт. в строк, що підтверджується підписаною обома сторонами видатковою накладною від 14.09.2018 № 228. Щодо решти 24 (двадцяти чотирьох) одиниць товару банк зазначив, що замовник відмовився від подальшого виконання зобов`язань щодо поставки товару, що підтверджується листами № 286/6/6161 від 23.11.2018 та № 286/6/6693 від 11.12.2018.

Спір між сторонами у справі виник з приводу невиконання відповідачем зобов`язань за наданою ним гарантією.

У відзиві на позовну заяву відповідач зазначає, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Євро класс" поставило товар Міністерству оборони України у кількості 3 (трьох) одиниць товару в строк, встановлений договором, що підтверджується підписаною сторонами видатковою накладною від 14.09.2018 № 228. Щодо решти 24 (двадцяти чотирьох) одиниць товару відповідач зазначив, що позивач своїми листами відмовився від подальшого виконання зобов`язань щодо поставки товару. Крім того, відповідач зазначає, що у вимозі Міністерства оборони України зазначено про порушення принципалом зобов`язань щодо терміну поставки, однак порушення умов договору відбулось щодо кількості, адже товар у кількості 3 (трьох) одиниць поставлений в строк, а саме 14.09.2018, проте не в повному обсязі.

В поясненнях третьої особи зазначено, що Товариством з обмеженою відповідальністю "Євро класс" своєчасно виконало зобов`язання за договором, що підтверджується видатковою накладною.

Вирішуючи спір по суті та перевіряючи доводи сторін суд встановив наступне.

Відповідно до частини 1 статті 546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Відповідно до статті 200 Господарського кодексу України - гарантія є специфічним засобом забезпечення виконання господарських зобов`язань шляхом письмового підтвердження (гарантійного листа) банком, іншою кредитною установою, страховою організацією (банківська гарантія) про задоволення вимог управненої сторони у розмірі повної грошової суми, зазначеної у письмовому підтвердженні, якщо третя особа (зобов`язана сторона) не виконає вказане у ньому певне зобов`язання, або настануть інші умови, передбачені у відповідному підтвердженні.

Згідно з частиною 1 статті 560 Цивільного кодексу України за гарантією банк, інша фінансова установа, страхова організація (гарант) гарантує перед кредитором (бенефіціаром) виконання боржником (принципалом) свого обов`язку. Гарант відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

За умовами частини 1 та частини 2 статті 561 Цивільного кодексу України гарантія діє протягом строку, на який вона видана. Гарантія є чинною від дня її видачі, якщо в ній не встановлено інше.

Згідно з частиною 2 статті 564 Цивільного кодексу України гарант повинен розглянути вимогу кредитора разом з доданими до неї документами в установлений у гарантії строк, а у разі його відсутності - в розумний строк і встановити відповідність вимоги та доданих до неї документів умовам гарантії.

Порядок, умови надання та отримання банками гарантій та їх виконання регулюються "Положенням про порядок здійснення банками операцій за гарантіями в національній та іноземних валютах", затвердженим Постановою правління Національного банку України від 15.12.2004 № 639 (далі Положення), відповідно до пункту 9 частини 3 розділу І якого гарантія - спосіб забезпечення виконання зобов`язань, відповідно до якого банк-гарант бере на себе грошове зобов`язання перед бенефіціаром сплатити кошти в разі настання гарантійного випадку. Зобов`язання банку-гаранта перед бенефіціаром не залежить від базових відносин, які забезпечуються такою гарантією (їх припинення або недійсності), зокрема і тоді, коли посилання на такі базові відносини безпосередньо міститься в тексті гарантії.

Частиною 1 статті 565 Цивільного кодексу України визначено, що гарант має право відмовитися від задоволення вимоги кредитора, якщо вимога або додані до неї документи не відповідають умовам гарантії або якщо вони подані гарантові після закінчення строку дії гарантії.

Відповідно до частин 1-4 статті 563 Цивільного кодексу України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого гарантією, гарант зобов`язаний сплатити кредиторові грошову суму відповідно до умов гарантії. Вимога кредитора до гаранта про сплату грошової суми відповідно до виданої ним гарантії пред`являється у письмовій формі. До вимоги додаються документи, вказані в гарантії. У вимозі до гаранта або у доданих до неї документах кредитор повинен вказати, у чому полягає порушення боржником основного зобов`язання, забезпеченого гарантією. Кредитор може пред`явити вимогу до гаранта у межах строку, встановленого у гарантії, на який її видано.

Судом встановлено, що на виконання укладеного договору від 23.07.2018 № 286/2/18/65, 14.09.2018 Товариство з обмеженою відповідальністю "Євро класс" поставило Міністерству оборони України товар - лот 1. Обладнання для їдалень (39312200-4) (Казан електричний для варіння їжі, об`єм 250 л) , а саме (Казан електричний для варіння їжі, об`єм 250 л) (КВЕ-250) у кількості 3 шт. на загальну суму з ПДВ 111 870 грн 00 коп.

Умовами договору визначено, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Євро класс" зобов`язувалося поставити товар у кількості 27 шт. в строк до 15.09.2018.

Таким чином, принципал порушив умови договору щодо кількості та терміну поставки, тобто недопоставив 24 шт. товару у встановлений в договорі строк, про що Міністерство оборони України у своїй вимозі від 26.12.2018 № 286/6/7036 повідомило банк.

Як зазначено вище, відповідач відмовив бенефіціарові у задоволенні вимоги, оскільки вимогу позивача було підписано не уповноваженою на те особою та зазначив, що довіреності додані до гарантії на підтвердження повноважень підписанта вимоги завірені з порушенням норм чинного законодавства. До того ж, відповідач зауважив, що до вимоги не було долучено документів, які підтверджують обставини настання гарантійного випадку. 06.02.2019 відповідач додатково повідомив підстави відмови у виплаті суми гарантії та зазначив, що умовами договору передбачено відповідальність сторін за порушення договору щодо якості, кількості та строків поставки товару, тобто забезпечено самостійним видами неустойки у вигляді штрафу та пені. Також, банк зазначив, що банківська гарантія підлягає сплаті у випадку порушення принципалом зобов`язання стосовно якості, кількості, строків у сукупності. До того ж, банк зазначив, що принципал виконав свій обов`язок щодо поставки товару у кількості 3 шт. в строк, що підтверджується підписаною обома сторонами видатковою накладною від 14.09.2018 № 228. Щодо решти 24 (двадцяти чотирьох) одиниць товару банк зазначив, що замовник відмовився від подальшого виконання зобов`язань щодо поставки товару, що підтверджується листами № 286/6/6161 від 23.11.2018 та № 286/6/6693 від 11.12.2018.

Дослідивши зміст гарантії, судом встановлено, що банк взяв на себе безумовні та безвідкличні зобов`язання виплатити бенефіціарові кошти у розмірі 50 341 грн 50 коп. у випадку невиконання (неналежного виконання) умов договору у випадку отримання гарантом письмової вимоги бенефіціара відповідно до чинного законодавства України, в якій стверджується про те, що принципал не виконав (неналежним чином виконав) свої зобов`язання щодо якості, кількості, строків постачання товару відповідно до договору.

З тексту зазначеної гарантії не вбачається, що до гарантії мають бути додані документи, що підтверджують повноваження особи, яка звертається з вимогою.

Суд зауважує, що в частині змісту вимоги та доданих до неї документів законодавцем чітко встановлено, що обов`язковим є зазначення у вимозі або у доданих до неї документах того, у чому полягає порушення боржником основного зобов`язання, забезпеченого гарантією. Проте обов`язкового переліку документів, які мають бути додані до вимоги по гарантії, закон не містить, тобто законодавець залишив на розсуд особи, яка складає гарантію, визначення у тексті гарантії певного переліку документів, які повинні бути додані до вимоги за гарантією.

Водночас Положення не визначає обов`язкового переліку документів, які мають бути додані до вимоги по гарантії, і також залишає на розсуд особи, яка складає гарантію, визначення у тексті гарантії переліку документів, які повинні бути додані до вимоги за гарантією.

Таким чином, банківською гарантією № 4015-0718/ERL3v від 18.07.2018 не було передбачено обов`язку Міністерства оборони України долучати до вимоги за гарантією документи на підтвердження повноважень особи, яка підписала вимогу, та документи, які підтверджують обставини настання гарантійного випадку, тому гарант листом № 412/12-б/б-01 від 25.01.2019 необґрунтовано відмовив бенефіціарові (Міністерству оборони України) у її задоволенні.

Разом з тим, як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, Міністерство оборони України, звертаючись до банку з вимогою про сплату суми гарантії, долучив копії довіреностей на підтвердження повноважень підписанта гарантії, однак банк, зауважив, що долучені до вимоги копії довіреностей засвідчені самим Гулєвичем В.В., проте Міністерством оборони України не було долучено документів, які б підтверджували повноваження Гулєвича В.В. засвідчувати копії документів.

Суд зазначає, що умовами гарантії не передбачено долучення до гарантії доказів, на підтвердження повноважень особи підписанта гарантії засвідчувати копії документів, а саме довіреностей, виданих на ім`я такої особи.

Разом з тим, умовами банківської гарантії № 4015-0718/ERL3v від 18.07.2018 не визначено, що гарантія підлягає сплаті лише у випадку невиконання принципалом зобов`язання щодо якості, кількості, строків у сукупності.

Щодо тверджень відповідача, викладених у відзиві, стосовно того, що Міністерство оборони України відмовилося в подальшому від поставки решти 24 (двадцяти чотирьох) одиниць товару, а отже обов`язок третьої особи перестав існувати, що не вважається порушенням умов договору, суд зазначає, що станом на 15.09.2018 (граничний строк поставки товару), як встановлено вище, принципал порушив умови договору щодо кількості та терміну поставки, тобто недопоставив 24 (двадцять чотири) одиниці товару у встановлений в договорі строк, а отже настав гарантійний випадок, що є підставою для сплати грошової суми відповідно до умов гарантії у розмірі 50 341 грн 50 коп.

Листи № 286/6/6161 та № 286/6/6693, відповідно до яких Міністерство оборони України відмовилося в подальшому від прийняття 24 (двадцяти чотирьох) одиниць товару були направлені на адресу постачальника 23.11.2018 та 11.12.2018, тобто після настання строку поставки.

До того ж, частиною 1 статті 562 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язання гаранта перед кредитором не залежить від основного зобов`язання (його припинення або недійсності), зокрема і тоді, коли в гарантії міститься посилання на основне зобов`язання.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Частиною 1 статті 78 Господарського процесуального кодексу України визначено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

На підставі викладеного, враховуючи той факт, що позивач звернувся до відповідача з вимогою про сплату гарантійної суми, яка не перевищувала суми гарантії, а також в порядку, на умовах та у встановлений в гарантії строк, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги про стягнення гарантії визнаються судом обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Згідно з частиною 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається: у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст. 74, ст.ст. 76-79, ст. 86, ст. 123, ст. 129, ст.ст. 232-233, ст.ст. 237- 238, ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:
1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Айбокс Банк" (03150, м. Київ, вулиця Ділова, будинок 9-А, ідентифікаційний код 21570492) на користь Міністерства оборони України (03168, м. Київ, проспект Повітрофлотський, будинок 6, ідентифікаційний код 00034022) суму банківської гарантії у розмірі 52 634 (п`ятдесят дві тисячі шістсот тридцять чотири) грн 40 коп. та витрат по сплаті судового збору у розмірі 1 921 (одна тисяча дев`ятсот двадцять одна) грн 00 коп.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Відповідно до частини 1 статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, а на ухвалу суду - протягом десяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (частина 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України).

Суддя Н.Б.Плотницька