РІШЕННЯ

Іменем України

12 серпня 2019 року м. Чернігів

Господарським судом Чернігівської області у складі судді Оленич Т. Г.

за участю секретаря судового засідання Хіловської І. Д.

розглянуто у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження справу №927/536/19

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «РЕНАМАКС ЛОГІСТИК», вул. Присадибна,15, с. Велика Омеляна, Рівненський район, Рівненська область, 35360

до відповідача: Приватного підприємства «ВОСТОКБУДМОНТАЖ», провул. Ніцая, 3, с. Деснянка, Чернігівський район, Чернігівська область,14039

про стягнення 120666грн.67коп. збитків,

у відсутності представників сторін, які в судове засідання не з`явились.

В судовому засіданні 12.08.2019 на підставі ч.1 ст.240 Господарського процесуального кодексу України проголошено про підписання вступної та резолютивної частин рішення.

Позивачем подано позов про стягнення з відповідача 120666грн.67коп. збитків.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у зв`язку з невиконанням відповідачем обов`язку зареєструвати податкову накладну по господарській операції купівлі-продажу транспортного засобу, позивач втратив право на включення податку на додану вартість до податкового кредиту, що призвело до понесення позивачем збитків у вигляді зменшення податкового зобов`язання.

05 липня 2019 року судом постановлено ухвалу про відкриття провадження у справі, визначено, що справу належить розглядати за правилами спрощеного позовного провадження, встановлено відповідачу строк на подання відзиву на позов протягом п`ятнадцяти календарних днів з моменту отримання цієї ухвали та призначено судове засідання на 29.07.2019

У вказаний строк відповідач відзив не надав, доказів наявності поважних причин його ненадання суду не представив.

Відповідно до ст.13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Оскільки відповідачем не подано відзив на позов у встановлений судом строк без поважних причин, тому в силу приписів ч.9 ст.165 Господарського процесуального кодексу України справа вирішується судом за наявними у ній матеріалами.

Протокольною ухвалою від 29.07.2019 судом відкладено судове засідання на 12.08.2019 об 11год.00хв. та постановлені ухвали про виклик сторін в судове засідання.

Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 06.08.2019 у справі №927/536/19 клопотання представника позивача - адвоката Мазура Романа Володимировича від 05.08.2019 про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференці (у порядку ст. 42 ГПК України) залишено без розгляду.

Сторони у судове засідання, призначене на 12.08.2019, не прибули.

До початку судового засідання від позивача надійшло клопотання від 08.08.2019 про розгляд справи без участі представника, відповідно до якого позивач просить суд визнати поважною причину неявки представника позивача у судовое засідання та провести розгляд справи за відсутності представника позивача. Позовні вимоги позивач підтримує у повному обсязі. В обгрунтування неможливості забезпечити явку представника в судове засідання, позивача зазначає про участь адвоката, який є представником позивача, в іншому судовому засіданні по розгляду цивільної справи, яке проводиться в Рівненському міському суді Рівненської області. Крім того, позивач посилається на значну відстань від Рівненської області до Господарського суду Чернігівської області, в зв`язку з чим прибуття до господарського суду займає значний час.

За змістом п.2 ч.1 ст.202 Господарського процесуального кодексу України участь учасника у судових засіданнях є правом сторони.

Проте, в силу п.3 ч.2 цієї ж статті учасники справи зобов`язані з`являтися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обов`язковою.

Ухвалою суду від 29.07.2019 позивача викликано в судове засідання, призначене на 12.08.2019 об 11год.00хв., та визнано обов`язковою явка позивача.

Позивачем вказана ухвала отримана 31.07.2019, що підтверджується наявним у справі рекомендованим повідомленням про вручення поштого відправлення за штрихкодовим ідентифікатором 480.

Відповідно до ч.2 ст.58 Господарського процесуального кодексу України при розгляді справ у малозначних спорах (малозначні справи) представником сторони може бути особа, яка досягла вісімнадцяти років, має цивільну процесуальну дієздатність, за винятком осіб, визначених ст.59 цього Кодексу.

Обгрунтовуючи неможливість забезпечити явку в судове засідання адвоката, позивачем не зазначено про наявність поважних причин неможливості направити іншого представника в судове засідання по розгляду цієї справи, яка є малозначною.

З огляду на вищевикладене, суд не знаходить підстав для визнання причин неявки представника позивача поважними.

Водночас, судом враховується, що відповідно до п.2 ч.3 ст.202 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справу за відсутністю учасника справи, який був належним чином повідомлений про судове засідання, та повторно нез`явився в судове засідання незалежно від причин неявки. В зв`язку з цим судом постановлено протокольну ухвалу про проведення судового засідання за відсутності представника позивача.

Крім того, як вбачається із матеріалів справи копія ухвали від 29.07.2019, якою відповідача в порядку, встановленому ст.120 Господарського процесуального кодексу України, викликано в судове засідання з розгляду даної справи, призначене на 12.08.2019, направлялась рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу відповідача, яка зазначена у позовній заяві, та яка співпадає із адресою місцезнаходження, що міститься в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом 05.07.2019, а саме: АДРЕСА_1 . Проте, як вбачається із матеріалів справи, вказана ухвала повернулась без вручення адресату з відміткою оператора поштового зв?язку про причини повернення: «інші причини, що не дали змоги виконати обов`язки щодо пересилання поштового відправлення, нема адресата за адресою».

Відповідно ч.7 ст.120 Господарського процесуального кодексу України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про виклик надсилається учасникам судового процесу за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Враховуючи, що ухвала суду надсилалася на адресу відповідача, зазначену у позовній заяві, та яка співпадає із адресою місцезнаходження, що міститься в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, і відповідачем не повідомлено суду іншої адреси, тому суд доходить висновку, що відповідач повідомлений належним чином про дату, час та місце судового розгляду справи.

Відповідно до ч.1 ст.202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

За правилами п.1 ч.3 ст.202 Господарського процесуального кодексу України у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки, суд розглядає справу за відсутності такого учасника, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання.

З огляду на вищевикладене, враховуючи, що неявка учасників справи не перешкоджає розгляду справи, з метою уникнення затягування вирішення спору, суд доходить висновку про можливість здійснення розгляду справи по суті за відсутності сторін в судовому засіданні за наявними у ній матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини, що мають значення для вирішення спору, перевіривши їх доказами, суд ВСТАНОВИВ:

20.03.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю «РЕНАМАКС ЛОГІСТИК» (позивач у справі, покупець за договором) та Приватним підприємством «ВОСТОКБУДМОНТАЖ» (відповідач у справі, продавець за договором) укладено договір купівлі-продажу транспортного засобу №1-019 (далі за текстом договір), за умовами якого відповідач зобов?язався продати у власність позивача, а позивач оплатити та прийняти на умовах, визначених цим договором, екскаватор-навантажувач ТЗ: марки VOLVO BL71; заводський № НОМЕР_1 ; двигун № НОМЕР_2 , колір жовтий, об?єм двигуна 4038 см. куб, рік випуску 2006, реєстраційний номер НОМЕР_3 , свідоцтво про реєстрацію машини серія НОМЕР_4 від 23.11.2017.

Згідно із п.5. договору продаж транспортного засобу вчиняється за 724000грн.00коп., які покупець зобов?язується сплатити з моменту набуття чинності цим договором. Ціна договору є вигідною для обох сторін, остаточною і зміні сторонами не підлягає.

Розрахунок згідно з договором здійснюється покупцем у національній валюті України шляхом перерахування коштів у безготівковій формі оплати на поточний рахунок продавця або у безготівковій формі (п. 6 договору).

За змістом п.7. договору право власності на зазначений у договорі транспортний засіб виникає у покупця після його підписання згідно зі ст. 334 Цивільного кодексу України.

Відповідно до п.19. договору договір набирає чинності з моменту його укладання і діє до повного виконання сторонами його умов. Датою виникнення податкових зобов?язань продавця по цьому договору вважається дата зарахування коштів від покупця на банківський рахунок платника податку, як оплата за товар, що припадає на податковий період.

Як вбачається з наданої до матеріалів справи позивачем копії примірника договору купівлі-продажу транспортного засобу №1-019 від 20.03.2019, останній підписаний сторонами та скріплений їх печатками, що свідчить про набрання ним чинності.

Аналіз змісту договору купівлі-продажу транспортного засобу №1-019 від 20.03.2019 свідчить, ща на його підставі між сторонами виникли правовідносин купівлі-продажу, які регулюються положеннями гл.54 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст.655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

На виконання умов договору купівлі-продажу транспортного засобу відповідач передав, а позивач прийняв екскаватор-навантажувач ТЗ: марки VOLVO BL71; заводський № НОМЕР_1 ; двигун № НОМЕР_2 , колір жовтий, об?єм двигуна 4038 см. куб, рік випуску 2006, реєстраційний номер 271138 НОМЕР_5 , загальною вартістю 724000грн.00коп., що підтверджено видатковою накладною №ВО21 від 21.03.2019 на суму 724000грн.00коп. (у тому числі ПДВ 120666грн.67коп.) та актом прийому-передачі транспортного засобу від 21.03.2019.

Про отримання позивачем екскаватора-навантажувача ТЗ та погодження з ціною свідчить відбиток печатки позивача на вищевказаній видатковій накладній та акті прийому-передачі транспортного засобу, якими засвідчено підпис особи, яка отримувала екскаватор-навантажувач від відповідача для позивача.

Позивач повністю сплатив грошові кошти у сумі 724000грн.00коп. за поставлений відповідачем екскаватор-навантажувач, що підтверджується платіжним дорученням №1534 від 21.03.2019 на суму 400000грн.00коп. та платіжним дорученням №1535 від 21.03.2019 на суму 324000грн. 00коп.

За доводами позивача, на момент укладення договору сторони були зареєстровані, як платники податку на додану вартість (ПДВ), продаж транспортного засобу вчинявся за 724000грн.00коп., в т.ч. ПДВ 120666грн.67коп.

Матеріали справи свідчать, що відповідачем була складена податкова накладна №1 від 21.03.2019 (а.с.17).

Позивач вказує, що відповідачем не було зареєстровано податкову накладну в Єдиному реєстрі податкових накладних, що є порушенням відповідачем приписів п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України, у зв`язку з чим позивач позбавлений права включити сплачені суми ПДВ до складу податкового кредиту та, відповідно, скористатись правом на зменшення податкового зобов`язання на суму 120666грн.67коп., що, в свою чергу, призвело до збитків позивача.

Відповідно до гарантійного листа вих. №1-13/05 від 13.05.2019, який направлений на адресу позивача, копія якого подана позивачем разом із позовною заявою, відповідач гарантував позивачу до 15.06.2019 зареєструвати податкову накладну на реалізований екскаватор-навантажувач VOLVO BL71 2006 р.в. на суму 724000грн.00коп., у тому числі ПДВ 120666грн.67коп.

За твердженням позивача, ним до ГУ ДФС у Рівненській області направлено лист вих.№4 від 20.06.2019, в якому викладене повідомлення про подання до податкової декларації з податку на додану вартість за травень 2019 року Додатку 8 "Заяви про допущення продавцем товарів/послуг помилок при зазначенні обов`язкових реквізитів податкової накладної та/або порушення продавцем/покупцем граничних термінів реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних податкової накладної та/або розрахунку коригування (Д8)" (Приватне підприємство «ВОСТОКБУДМОНТАЖ», ІПН 25). До вказаного листа позивачем додано копії: заяви про допущення продавцем товарів/послуг помилок при зазначенні обов`язкових реквізитів податкової накладної та/або порушення продавцем/покупцем граничних термінів реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних податкової накладної та/або розрахунку коригування (Д8) від 20.06.2019; видаткової накладної №ВО21 від 21.03.2019; акту прийому-передачі транспортного засобу від 21.03.2019; платіжних доручень №1534 від 21.03.2019, №1535 від 21.03.2019.

У зв?язку з тим, що відповідач встановленого Податковим кодексом України обов`язку щодо реєстрації податкової накладної не виконав, позивач звернувся до суду з даним позовом, у якому просить суд стягнути з відповідача на свою користь 120666грн.67коп. збитків.

Отже, предметом спору у даній справі є стягнення збитків у розмірі суми ПДВ, яка не включена позивачем до податкового кредиту внаслідок бездіяльності відповідача.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, які виникли між сторонами у справі, суд виходить з такого.

За змістом ч.2 ст.216 та ч.2 ст.217 Господарського кодексу України відшкодування збитків учасникам господарських відносин, завданих внаслідок правопорушення, є формою господарсько-правової відповідальності за правопорушення у сфері господарювання.

Частиною 1 статті 224 Господарського кодексу України встановлюється, що учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено. В силу ч.2 цієї ж статті під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи.

Згідно зі ст.225 Господарського кодексу України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Оскільки відшкодування збитків є видом господарсько-правової відповідальності за вчинене учасником господарських відносин правопорушення у сфері господарювання, то для його застосування необхідна наявність всіх складових елементів господарського правопорушення, а саме: протиправної поведінки особи, безпосередніх збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою і збитками, а також вини у заподіянні збитків. Відсутність хоча б одного із цих складових елементів не тягне за собою відповідальність у вигляді відшкодування збитків.

Чинне законодавство виходить з принципу презумпції вини правопорушника, а відтак, враховуючи приписи ст.74 Господарського процесуального кодексу України, у спорах про відшкодування збитків обов`язок доведення відсутності вини покладається саме на відповідача, а позивач повинен довести протиправність поведінки відповідача, факт заподіяння збитків та їх розмір, а також наявність причинно-наслідкового зв`язку між поведінкою відповідача та збитками.

Як встановлено судом вище, сторонами умови договору купівлі-продажу транспортного засобу №1-019 від 20.03.2019 в частині поставки Приватним підприємством «ВОСТОКБУДМОНТАЖ» та оплати у повному обсязі екскаватора-навантажувач ТЗ Товариством з обмеженою відповідальністю «РЕНАМАКС ЛОГІСТИК» виконані у повному обсязі.

Даний факт в ході вирішення спору сторонами у справі не спростовано.

Здійснючи оплату придбаного транспортного засобу, позивачем у реквізиті платіжних доручень №1534 від 21.03.2019 та №1535 від 21.03.2019 призначення платежу окремо зазначено суми ПДВ 66666,67грн. та 54000,00грн.

Загальна сума ПДВ, сплачена позивачем по договору купівлі-продажу транспортного засобу №1-019 від 20.03.2019 становить 120666грн.67коп.

Згідно з п.14.1.178. ст.14 Податкового кодексу України податок на додану вартість визначається як непрямий податок, який нараховується та сплачується відповідно до норм розділу V цього Кодексу.

В силу п.14.1.181. ст.14 Податкового кодексу України податковим кредитом є сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Як встановлюється в підпункті «а» пункту 198.1. статті 198 Податкового кодексу України, до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів та послуг.

Водночас в п. 198.6. ст. 198 Податкового кодексу України передбачається, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних, чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11. статті 201 цього Кодексу.

Отже, аналіз вищезазначених норм податкового законодавства свідчить, що віднесення покупцем за договором сплачених ним сум податку на додану вартість при придбанні товару залежить від дій продавця такого товару, направлених на складання податкової накладної та її реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних.

В силу п. 201.1. ст. 201 Податкового кодексу України на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

Згідно з абз.1 п.201.7. ст.201 Податкового кодексу України податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс).

Відповідно до п. 201.10. ст.201 Податкового кодексу України при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

В цьому ж пункті ст.201 Податкового кодексу України також встановлюються граничні строки реєстрації податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних, а саме:

- для податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 1 по 15 календарний день (включно) календарного місяця, - до останнього дня (включно) календарного місяця, в якому вони складені;

- для податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 16 по останній календарний день (включно) календарного місяця, - до 15 календарного дня (включно) календарного місяця, наступного за місяцем, в якому вони складені. У разі порушення таких строків застосовуються штрафні санкції згідно з цим Кодексом.

Таким чином, враховуючи вищенаведені норми Податкового кодексу України суд доходить висновку, що у відповідача, як продавця за договором, виникло зобов`язанння у встановлені строки скласти податкову накладну та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Виходячи із змісту гарантийного листа ПП «ВОСТОКБУДМОНТАЖ» від 13.05.2019 №1-13/05, відповідач гарантував позивачу до 15.06.2019 зареєструвати податкову накладну на реалізований екскаватор-навантажувач VOLVO BL 71 2006р.в., на загальну суму 724000грн., у т.ч. ПДВ 120666грн.67коп. До вказаного листа відповідачем додано копію податкової накладної.

Як вбачається із наданої позивачем до матеріалів справи копії податкової накладної від 21.03.2019 порядковий номер 1, накладна складена відповідачем 21.03.2019, а відтак відповідач мав зареєструвати вказану податкову накладну до 15 квітня 2019 року (включно).

Відповідач податкову накладну від 21.03.2019 в Єдиному державному реєстрі податкових накладних у строк до 15.04.2019 не зареєстрував, що підтверджується гарантійним листом відповідача від 13.05.2019 №1-13/05.

Таким чином відповідачем своєчано не виконано його обов`язок зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних податкову накладну №1 від 21.03.2019.

Суд приймає до уваги, що відповідно до п.201.10. ст.201 Податкового кодексу України відсутність факту реєстрації платником податку - продавцем товарів/послуг податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних не дає права покупцю на включення сум податку на додану вартість до податкового кредиту та не звільняє продавця від обов`язку включення суми податку на додану вартість, вказаної в податковій накладній, до суми податкових зобов`язань за відповідний звітний період.

Отже, можливість позивача скористатись правом на зменшення податкового зобов`язання на суму сплаченого ним податку на додану вартість за договором купівлі-продажу, укладеного з відповідачем, залежить від реєстрації відповідачем податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Разом з тим, суд враховує, що порушення передбачених п.201.10. ст.201 Податкового кодексу України гранічних термінів реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, є підставою для застосування до такого платника податків штрафів в розмірі, встановленому п.1201.1 ст.1201 Податкового кодексу України. Водночас приписами Податкового кодексу України не обмежуються максимальні строки для реєстрації платником податку податкових накладних/розрахунків коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Крім того, суд приймає до уваги, що за приписами п.198.6. ст.198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу. У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу. Податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту. У разі якщо платник податку не включив у відповідному звітному періоді до податкового кредиту суму податку на додану вартість на підставі отриманих податкових накладних/розрахунків коригування до таких податкових накладних, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних, таке право зберігається за ним протягом 1095 календарних днів з дати складення податкової накладної/розрахунку коригування.

Отже, аналіз наведеної норми свідчить, що за покупцем одержувачем товарів/послуг право включити до податкового кредиту суму податку на додану вартість, зазначену в податковій накладній, зареєстрованій, зокрема, із запізненням у Единому реєстрі податкових накладних, зберігається протягом 1095 календарних днів із дати складання податкової накладної/розрахунку коригування.

Тобто, враховуючи, що датою складання відповідачем податкової накладної за договором купівлі-продажу транспортного засобу №1-019 від 20.03.2019 є 21 березня 2019 року, тому суд доходить висновку, що у позивача право включити до податкового кредиту суму податку на додану вартість існує протягом 1095 календарних днів від 21.03.2019, тобто до 20.03.2022 року. І лише після закінчення цього періоду позивач втратить таке право, внаслідок чого настане неможливість включення ним суми 120666грн.67коп. ПДВ до податкового кредиту, що, в свою чергу, призведе до неможливості зменшення податкового зобов`язання позивача на зазначену суму.

За таких обставин, суд доходить висновку, що на момент звернення до суду з даним позовом збитки у вигляді зменшення податкового зобов`язання в сумі 120666грн.67коп. у позивача не виникли.

Посилання позивача у тексті позовної заяви на правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 03.12.2018 по справі №908/76/18 судом до уваги не приймається, оскільки вказана правова позиція викладена Верховним Судом із застосуванням норм Податкового кодексу України в редакції, яка діяла до внесення змін до цього Кодексу, зокрема, згідно із Законом України від 09.11.2017 «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо стабілізації розрахунків на Оптовому ринку електричної енергії України».

З огляду на вищевикладене суд доходить висновку, що матеріалами справи не підтверджується факт заподіяння позивачу на момент звернення до суду та вирішення спору по суті збитків (матеріальних витрат) в сумі 120666грн.67коп. внаслідок втрати позивачем права на включення податку на додану вартість до податкового кредиту, а тому позивачем не доведено наявність одного із обов`язкових елементів складу господарського правопорушення заподіяних збитків.

За таких обставин, враховуючи відсутність одного із складових елементів, при яких застосовується відповідальність у вигляді відшкодування збитків, суд доходить висновку про відсутність підстав для покладення на відповідача відповідальності у вигляді відшкодування збитків. А відтак відсутні підстави для стягнення з відповідача заявленої суми збитків.

Отже, позовні вимоги є безпідставними та необгрунтованими, а тому в їх задоволенні має бути відмовлено повністю.

Згідно із ч.1 ст.123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч.1 ст.129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог судовий збір повністю покладається на позивача.

Керуючись ст.74, 129, 165, 233, 237, 238, 240, 241, 252, 256 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю РЕНАМАКС ЛОГІСТИК (вул. Присадибна,15, с. Велика Омеляна, Рівненський район, Рівненська область, 35360, ідентифікаційний код 38993978) до Приватного підприємства ВОСТОКБУДМОНТАЖ (провул. Ніцая, 3, с. Деснянка, Чернігівський район, Чернігівська область,14039, ідентифікаційний код 38132926) про стягнення 120666грн.67коп. збитків відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили у строк та в порядку, встановленому ст.241 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення може бути оскаржено до Північного апеляційного господарського суду в строк, встановлений ст.256 Господарського процесуального кодексу України та в порядку, передбаченому ст.257 Господарського процесуального кодексу України з урахуванням приписів п.п.17.5 п.17 Розділу ХІ Перехідні положення Господарського процесуального кодексу України.

З повним текстом рішення можна ознайомитись у Єдиному державному реєстрі судових рішень за веб-адресою:http://reyestr.court.gov.ua/.

Повного рішення складено 16 серпня 2019 року.

Суддя Т. Г. Оленич