ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.07.2019м. ДніпроСправа № 904/1755/19

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Загинайко Т.В. за участю секретаря судового засідання Кулеби Т.Ю., розглянувши за правилами загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Атлантіс" (52500, м. Синельникове Дніпропетровської області, вул. Космічна, 1; ідентифікаційний код 30012937)

до Приватного акціонерного товариства "Алеф-Виналь" (49000, м. Дніпро, вул. Собінова,1; ідентифікаційний код 31384505)

про стягнення 900 000 грн. 00 коп.

Представники:

від позивача: Лозовська З.В.- представник (адвокат), довіреність від 23.07.2019р. №б/н, посвідчення від 30.05.18р. №ЗП001668;

від відповідача: представник не з`явився.

СУТЬ СПОРУ:

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Атлантіс" звернувся до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою (вх.№1804/19 від 26.04.2019р.) про стягнення з відповідача - Приватного акціонерного товариства "Алеф-Виналь" 900 000 грн. 00 коп. - заборгованості, що виникла відповідно до умов ліцензійного договору від 31.03.2017 №ДГ-3/ліц.

Позовну заяву було подано без додержання вимог, встановлених статтями 162, 164 Господарського процесуального кодексу України, у зв`язку з чим, ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 02.05.2019р. позовну заяву залишено без руху та позивачу надано строк для усунення недоліків позовної заяви протягом 7-ми днів з дня отримання ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Позивачем подано заяву (вх.№22443/19 від 22.05.2019р.) щодо усунення недоліків, та виконання вимог ухвали суду від 02.05.2019р. у справі № 904/1755/19.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 27.05.2019р. прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження та справу призначено до розгляду у підготовчомк засідання на 25.06.2019 о 11:00 год.

Позивачем подано клопотання (вх.№27157/19 від 20.06.2019р.), в якому він просив розгляд справи №904/1755/19 за позовною заявою Товариство з обмеженою відповідальністю "Атлантіс" до Приватного акціонерного товариства "Алеф-Виниль" про стягнення 900 000 грн. 00 коп. призначити до розгляду на більш пізню дату, у зв`язку з перебуванням представника позивача у відпустці та з метою належного захисту прав та інтересів.

Відповідачем подано клопотання (вх.№27882/19 від 25.06.2019р.), в якому він також просив розгляд справи №904/1755/19 за позовною заявою Товариство з обмеженою відповідальністю "Атлантіс" до Приватного акціонерного товариства "Алеф-Виниль" про стягнення 900 000 грн. 00 коп. призначити до розгляду на більш пізню дату, у зв`язку з перебуванням представника позивача у відрядженні та з метою належного захисту прав та інтересів.

У підготовче засідання 25.06.2019р. представники позивача та відповідача не з`явилися, судом враховано наявність клопотань позивача та відповідача про відкладення розгляду справи.

Оскільки представники у підготовче судове засідання не з`явилися, суд позбавлений можливості вирішити питання, передбачені частиною 2 статті 182 Господарського процесуального кодексу України. Отже, з метою надання можливості сторонам скористатися процесуальними правами, визначеними статтями 42 та 46 Господарського процесуального кодексу України, та з метою дотримання принципів господарського судочинства, ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 25.06.2019р. підготовче засідання було відкладено на 10.07.2019р. о 11:00 год.

Відповідачем подано клопотання (вх.№30087/19 від 09.07.2019р.), в якому він, посилаючись на положення пункту 3 частини 1 статті 42 Господарського процесуального кодексу України, просив розгляд справи №904/1755/19 за позовною заявою Товариство з обмеженою відповідальністю "Атлантіс" до Приватного акціонерного товариства "Алеф-Виниль" про стягнення 900 000 грн. 00 коп. здійснювати без участі представника відповідача.

У підготовче засідання 10.07.2019р. з`явився представник позивача, представник відповідача у вказане підготовче засідання не з`явився, при цьому судом враховано клопотання відповідача про розгляд справи без участі представника. Суд дійшов висновку, що відповідач не скористався своїм правом на участь у судовому засіданні його представника та вважав можливим провести підготовче засідання за відсутності представника відповідача. В даному випадку підстави для відкладення розгляду справи чи оголошення перерви у судовому засіданні, визначені статтями 183 та 202 Господарського процесуального кодексу України, були відсутні.

У підготовчому засіданні 10.07.2019р. судом, відповідно до вимог статті 182 Господарського процесуального кодексу України, були здійснені всі дії, необхідні для забезпечення правильного і своєчасного розгляду справи по суті.

У зв`язку з виконанням завдань підготовчого провадження, ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 10.07.2019р. було вирішено закрити підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду по суті на 24.07.2019р. о 11:30.

У судове засідання 24.07.2019р. з`явився представник позивача, представник відповідача у вказане судове засідання не з`явився, причин нез`явлення суду не повідомив, проте судом враховано клопотання відповідача про розгляд справи без участі представника.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що частиною 3 статті 120 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.

Згідно з частиною 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є, окрім іншого, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення.

Суд відзначає, що про день, час та місце судового засідання відповідач був повідомлений належним чином, що підтверджується поштовим повідомлення №768 61), з якого вбачається факт отримання ухвали суду - 19.07.2019р., отже завчасно.

При цьому, відповідно до частини 1 статті 43 Господарського процесуального кодексу України учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

До того ж, ухвалою суду від 27.05.2019р., з урахуванням вимог частини 8 статті 165 Господарського процесуального кодексу України, судом було запропоновано відповідачу подати відзив на позовну заяву протягом 15-ти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

Враховуючи дату отримання ухвали суду - 31.05.2019р., відповідач мав подати відзив на позовну заяву в строк по 18.06.2019р. включно.

Судом також враховані Нормативи і нормативні строки пересилання поштових відправлень, затверджені наказом Міністерства інфраструктури України від 28.11.2013 №958, на випадок направлення відповідачем відзиву на позовну заяву до суду поштовим зв`язком.

Однак, станом на 24.06.2019р. строк на подання відзиву на позовну заяву, з урахуванням додаткового строку на поштовий перебіг, закінчився. Будь-яких клопотань про продовження вказаного процесуального строку у порядку, передбаченому частиною 2 статті 119 Господарського процесуального кодексу України, до суду від відповідача не надходило; поважних причин пропуску вказаного строку суду також не повідомлено.

Згідно із частиною 1 статті 118 Господарського процесуального кодексу України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку.

Слід також зауважити, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина 3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України).

Суд вважає, що відповідач не скористався своїм правом на надання відзиву на позовну заяву, участь у судовому засіданні його представника не забезпечив та вважає можливим розглянути справу за відсутності представника відповідача.

В даному випадку підстави для відкладення розгляду справи чи оголошення перерви у судовому засіданні, визначені статтями 202 та 216 Господарського процесуального кодексу України, відсутні.

Крім того, матеріали справи містять достатньо документів, необхідних для вирішення спору по суті та прийняття обґрунтованого рішення у даному судовому засіданні.

У судовому засіданні 24.07.2019р. були обговорені питання з приводу розгляду справи №904/1755/19 по суті, досліджено матеріали справи №904/1755/19 та заслухано пояснення представника позивача з приваду даного спору.

Враховуючи те, що норми пункту 3 частини 1 статті 129 Конституції України визначають одним із принципів судочинства змагальність сторін та свободу в наданні ними своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом, а також виконання завдання господарського судочинства - справедливого, неупередженого та своєчасного вирішення судом спору, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

При цьому, суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (частина 2 статті 2 Господарського процесуального кодексу України).

Враховуючи викладене та приймаючи до уваги, що відповідно до статей 13, 74 Господарського процесуального кодексу України обов`язок доказування і подання доказів покладено на сторін судового процесу, справа підлягає розгляду за наявними матеріалами та за відсутності представника відповідача.

У судовому засіданні 24.07.2019р. проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Судовий процес, на виконання статті 222 Господарського процесуального кодексу України, фіксувався за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Суд, розглянувши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення представника позивача,

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи 31.03.2017р. між відповідачем - Приватним акціонерним товариством "Алеф-Виналь", як ліцензіаром, та позивачем - Товариством з обмеженою відповідальністю "Атлантіс", як ліцензіатом, було укладено ліцензійний договір №ДГ-3/ліц (надалі - Ліцензійний договір, а.с.7-10), відповідно до пункту 1.1 якого ліцензіар надає ліцензіатові на термін та територію дії даного Договору і за винагороду, право користування знаками для товарів та послуг у вигляді одиничної ліцензії, зазначених у Свідоцтвах за класом МКТП, а саме: 33- алкогольні напої (крім пива); всі товари, що включені до 33 класу.

Пунктом 1 Ліцензійного договору передбачено, що ліцензіар є власником свідоцтв України: - свідоцтва на знак для товарів і послуг №68853, що зареєстроване в Державному реєстрі свідоцтв України на знаки для товарів і послуг 15.11.2006р., позначення HELSINKI (надалі свідоцтво №68853); - свідоцтва на знак для товарів і послуг №41174, що зареєстроване в Державному реєстрі свідоцтв України на знаки для товарів і послуг 15.06.2004р., позначення INKI (надалі свідоцтво №41174); - свідоцтва на знак для товарів і послуг №44298, що зареєстровано в Державному реєстрі свідоцтв України на знаки для товарів і послуг 15.10.2004р., позначення HELS (надалі свідоцтво №44298), а разом (Свідоцтва).

У пункті 11.1 Договору сторони визначили, що договір набирає чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та діє протягом строку дії свідоцтв.

Відповідно до свідоцтва №68853 очікувана дата закінчення строку дії свідоцтва на знак 'HELSINKI'- 04.11.2014р. Очікувана дата закінчення строку продовження дії свідоцтва №41174 на знак 'INKI' - 29.07.2023р., свідоцтва №44298 на знак 'HELS' - 30.07.2023р.

Тому Ліцензійний договір є чинним, доказів визнання недійсним, зміни або розірвання вказаного договору матеріали справи не містять.

Пунктом 1.4.Ліцензійного договору передбачено, що ліцензіар відмовляється (тобто втрачає право) надавати у відношенні території дії Договору та на час дії Договору дозволу третім особам на користування знаків для товарів та послуг.

Ліцензіар не відмовляється (тобто не втрачає право) від права забороняти будь-які дії над знаком для товарів і послуг, визначені національним законодавством України будь-яким третім особам, що не мають субліцензії на такі дії, наданої ліцензіатом (пункт 1.5 Ліцензійного договору).

Сторони домовились, що за надання права на використання торгівельних марок ліцензіат сплачує ліцензіару винагороду у розмірі, порядку і строки, визначені Додатком №1 до Договору (пункт 2.1 Ліцензійного договору).

Пунктом 3.1 Ліцензійного договору передбачено, що ліцензіар гарантує, що він вправі надавати право на використання знака для товарів і послуг і що на момент вступу в силу даногоДоговору ліцензіатові нічого невідомо про права третіх осіб, що могли бути порушені наданням даної ліцензії.

Ліцензіар зобов`язується вчиняти усі дії для захисту прав на торговельні марки, передані за цим ліцензійним договором, а також контролювати відсутність введення в обіг товарів, робіт, послуг з використанням схожих торгівельних марок та/або позначень та/або засобів індивідуалізації товару (пункт 3.3 Ліцензійного договору).

Як вбачається з матеріалів справи позивачем під час моніторингу споживчого ринку було виявлено товари, з позначенням (торгівельною маркою), що індивідуалізують товари, ідентичні (споріднені) з товарами, що виробляються ліцензіатом, схожі з торгівельними марками, що надані у користування за Ліцензійним договором ліцензіату, а саме, в магазині "Вина мира" за адресою: вул. Пушкінська, буд. 38/40 у м. Одеса 08.04.2019р. було виявлено алкогольну продукцію, що розміщена в асортименті на полицях магазину з метою пропонування для продажу. На вказаній алкогольній продукції було наявне розміщення знаків для товарів та послуг, що надано ліцензіату у користування на підставі одиночної ліцензії, за вищезазначеними свідоцтвами.

Даний факт підтверджується наявними в справі матеріалами фото фіксації, а саме: фіскальним чеком від 08.04.2019р. магазину "Вина миру", згідно якого зафіксовано покупку алкогольної продукції - Горілки HELSINKI, виробництва Чехія, торгової марки "HELSINKI", зображенням пляшки Горілки "HELSINKI" (а.с. 24-28).

У разі виявлення ліцензіатом товарів та/або робіт та/або послуг, що використовують позначення та/або торгівельні марки, що індивідуалізують товари ідентичні та/або споріднені з товарами, що виробляються ліцензіатом, схожі з торгівельними марками, що надані у користування за цим договором ліцензіату, ліцензіар зобов`язується сплатити ліцензіату штраф у розмірі 900 000 грн. 00 коп. та негайно вчинити усі необхідні дії для припинення порушення прав ліцензіата на об`єкти інтелектуальної власності (пункт 5.5. Ліцензійного договору)

Усі штрафи, пені, недоїмки, збитки, тощо, повинні бути сплачені винною стороною протягом 5 календарних днів з моменту отримання претензії; остання вважається отриманою в день її вручення представнику сторони чи в день отримання поштового відправлення, якщо претензія направлялась засобами поштового зв`язку (пункт 5.6 Договору).

При цьому, як зазначає позивач Товариство з обмеженою відповідальністю "Атлантіс" не підписувало з Товариством з обмеженою відповідальністю "ВАЙН-ФУД" будь-яких ліцензійних договорів і не надавало дозвіл на використання знаків для товарів і послуг, переданих Товариству з обмеженою відповідальністю "Атлантіс" у користування на підставі ліцензійного договору від 31.05.2017р. №ДГ-3/ліц.

З метою досудового врегулювання спору позивачем на адресу відповідача було спрямовано претензію від 12.04.2019р. №977/19/А з вимогою сплатити штраф у розмірі 900 000 грн. 00 коп., шляхом безготівкового переказу на розрахунковий рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю "Атлантіс", а також та негайно вчинити усі необхідні дії для припинення порушення прав ліцензіата на об`єкти інтелектуальної власності передані у користування ліцензіаром за ліцензійним договором від 31.03.207 №ДГ-3/ліц.

Проте, відповідачем не було сплачено суму штрафу у розмрі 900 000 грн. 00 коп., що і стало причиною звернення позивача із позовом до суду.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з огляду на таке.

Як визначено абзацом 1 частини 1 статті 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до абзацу 2 частини 1 статті 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Як визначено частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України, кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим кодексом, іншими законами або договором.

Згідно зі статтями 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

За статтями 626, 629 Цивільного України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтею 1109 Цивільного кодексу України передбачено, що за ліцензійним договором одна сторона (ліцензіар) надає другій стороні (ліцензіату) дозвіл на використання об`єкта права інтелектуальної власності (ліцензію) на умовах, визначених за взаємною згодою сторін з урахуванням вимог цього Кодексу та іншого закону; у випадках, передбачених ліцензійним договором, може бути укладений субліцензійний договір, за яким ліцензіат надає іншій особі (субліцензіату) субліцензію на використання об`єкта права інтелектуальної власності. У цьому разі відповідальність перед ліцензіаром за дії субліцензіата несе ліцензіат, якщо інше не встановлено ліцензійним договором; у ліцензійному договорі визначаються вид ліцензії, сфера використання об`єкта права інтелектуальної власності (конкретні права, що надаються за договором, способи використання зазначеного об`єкта, територія та строк, на які надаються права, тощо), розмір, порядок і строки виплати плати за використання об`єкта права інтелектуальної власності, а також інші умови, які сторони вважають за доцільне включити у договір; вважається, що за ліцензійним договором надається невиключна ліцензія, якщо інше не встановлено ліцензійним договором; предметом ліцензійного договору не можуть бути права на використання об`єкта права інтелектуальної власності, які на момент укладення договору не були чинними; права на використання об`єкта права інтелектуальної власності та способи його використання, які не визначені у ліцензійному договорі, вважаються такими, що не надані ліцензіату; у разі відсутності в ліцензійному договорі умови про територію, на яку поширюються надані права на використання об`єкта права інтелектуальної власності, дія ліцензії поширюється на територію України; якщо в ліцензійному договорі про видання або інше відтворення твору винагорода визначається у вигляді фіксованої грошової суми, то в договорі має бути встановлений максимальний тираж твору; умови ліцензійного договору, які суперечать положенням цього Кодексу, є нікчемними.

Згідно із частиною 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (частина 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України).

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (частина 3 статті 74 Господарського процесуального кодексу України).

За приписами статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до частини 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із статтями 78, 79 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

З урахуванням вищевикладеного, суд доходить висновку, що позовні вимоги щодо стягнення з відповідача 900 000 грн. 00 коп., яка є фактично штрафом відповідно до пункту 5.5 Ліцензійного договору, підлягають задоволенню.

Згідно зі статтею 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір у сумі 13 500 грн. 00 коп. слід покласти на відповідача.

Керуючись пунктом 19.1 Розділу ХІ Перехідних положень, статтями 123, 129, 232, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Атлантіс" (52500, м. Синельникове Дніпропетровської області, вул. Космічна, 1; ідентифікаційний код 30012937) до Приватного акціонерного товариства "Алеф-Виналь" (49000, м. Дніпро, вул. Собінова, 1; ідентифікаційний код 31384505) про стягнення 900 000 грн. 00 коп. - задовольнити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Алеф-Виналь" (49000, м. Дніпро, вул. Собінова, 1; ідентифікаційний код 31384505) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Атлантіс" (52500, м. Синельникове Дніпропетровської області, вул. Космічна, 1; ідентифікаційний код 30012937) 900 000 (дев`ятсот тисяч) грн. 00 коп. - штрафу, та 13 500 (тринадцять тисяч п`ятсот) грн. 00 коп. - витрат по сплаті судового збору.

Видати наказ.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Центрального апеляційного господарського суду.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Т.В. Загинайко

Дата підписання рішення,

оформленого відповідно до статті 238 ГПК України,

05.08.2019р.