ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.08.2019 року м.Дніпро Справа № 908/782/19

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Кузнецова В.О.,

суддів Чус О.В., Вечірка І.О.,

секретар судового засідання Крицька Я.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Український Рітейл на рішення Господарського суду Запорізької області від 16.05.2019 (повне рішення оформлено і підписано 27.05.2019, суддя Горохов І.С.) у справі

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю виробничо комерційна фірма Біотон, м.Дніпро

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю Український Рітейл, м.Запоріжжя

про стягнення коштів

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних вимог та рішення суду першої інстанції.

01.04.2019 до Господарського суду Запорізької області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю виробничо комерційна фірма Біотон, м.Дніпро до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю Український Рітейл, м.Запоріжжя про стягнення заборгованості за договором поставки № МВ 15/01 від 12.12.2017 у розмірі 843 911,41 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на приписи ст.ст.15, 526, 692 ЦК України, ст.193 ГК України, ст.ст.1,3,161-165,172-175 ГПК України та умови укладеного між сторонами договору поставки № 15/01 від 12.12.2017. При цьому вказує, що поставлений позивачем на виконання умов договору поставки товар, відповідачем в повному обсязі не оплачений, що призвело до утворення у останнього заборгованості перед позивачем на суму 843 911,41 грн.

Рішенням Господарського суду Запорізької області від 16.05.2019 у даній справі позов задоволено у повному обсязі. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю Український Рітейл на користь Товариства з обмеженою відповідальністю виробничо комерційна фірма Біотон 843 911,41 грн заборгованість за договором поставки № МВ 15/01 від 12.12.2017, суму судового збору в розмірі 12 658,68 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3500,00 грн.

Зазначене рішення мотивовано посиланням на те, що факт порушення відповідачем умов, визначених змістом зобов`язання, та факт несплати відповідачем у визначений зобов`язанням термін вартості отриманого товару є доведеним. Доказів погашення суми боргу відповідачем суду не надано.

2. Підстави, з яких порушено питання про перегляд судового рішення та узагальнені доводи учасників справи.

Не погодившись із згаданим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю Український Рітейл звернулось до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення господарського суду скасувати та прийняти нове рішення про відмову в задоволені позовних вимог у повному обсязі.

2.1. Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Відповідач вважає, що видаткові накладні, які надав позивач в якості доказів поставки товару, не відповідають вимогам первинних документів, наведеним у статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та п.2.5 Положення про документальне забезпечення записі у бухгалтерському обліку, затвердженому наказом Міністерства фінансів України № 88 від 24.05.1999. У наданих позивачем видаткових накладних та товарно-транспортних накладних у графі «отримав» міститься підпис та печатка ТОВ «Український Рітейл», проте не зазначено посаду та дані особи, яка вчинила підпис.

Таким чином, позивачем не надано належних доказів поставки товару, а документи, що надані відповідачу та суду, не є належними в розумінні чинного законодавства.

На думку скаржника, поза увагою суду залишились обставини відображення господарських операцій зі спірних поставок товару в бухгалтерському та податковому обліках позивача та відповідача, суд не застосував до спірних правовідносин податкове законодавство, відповідно до якого здійснюється податковий облік господарського товариства.

Також, судом першої інстанції в мотивувальній частині рішення не надано оцінки аргументам відповідача стосовно врахування при визначенні суми боргу здійснених відповідачем зарахувань зустрічних однорідних вимог на суму 1 943,23 грн. за договором поставки № МВ 15/01 від 12.12.2017.

Окрім цього, суд першої інстанції, оцінюючи подані позивачем докази понесення витрат на професійну правничу допомогу адвокату у розмірі 3 500,00 грн., не врахував наведені відповідачем у відзиві аргументи стосовно того, що позивачем не надано акту виконаних робіт (наданих послуг), підписаного позивачем, документально не доведено, що ним понесені витрати на правову допомогу у розмірі 3 500,00 грн. саме за даною справою.

2.2. Узагальнені доводи інших учасників провадження у справі.

Відзиву на апеляційну скаргу позивачем не надано.

Відповідно до ч.3 ст.263 ГПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

3. Апеляційне провадження.

3.1. Процедура апеляційного провадження в апеляційному господарському суді.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 01.07.2019 відкрито апеляційне провадження у справі, розгляд апеляційної скарги призначено у судовому засіданні на 16.07.2019.

16.07.2019 у судовому засіданні оголошено перерву до 12.08.2019.

12.08.2019 у судове засідання з`явилися представники позивача.

Відповідач наданим йому процесуальним правом не скористався та не забезпечив в судове засідання явку повноважного представника, про час та місце судового засідання повідомлений належним чином.

Суд апеляційної інстанції з метою дотримання процесуальних строків розгляду апеляційної скарги, враховуючи те, що участь в судовому засіданні є правом, а не обов`язком сторони, дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності представника відповідача.

12.08.2019 у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину постанови.

3.2. Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції.

12.12.2017 між Товариством з обмеженою відповідальністю Український Рітейл (покупець, відповідач) та Товариства з обмеженою відповідальністю виробничо комерційна фірма Біотон (постачальник, позивач) укладено договір поставки № МВ 15/01, відповідно до умов якого постачальник зобов`язується поставити, а покупець прийняти та оплатити товар, на умовах договору. Найменування, асортимент і ціна поставленого товару зазначається у додатку №1 Специфікація, який є невід`ємною частиною Договору (п. п. 1.1, 1.2 договору).

Відповідно до п. 2.1 договору, товар постачається постачальником окремими партіями у відповідності з замовленнями на поставку.

Сторони погодили у п.2.2 договору, що замовлення передаються покупцем електронним зв`язком.

Зобов`язання по поставці вважаються виконаними з моменту передачі товару та повного пакету належним чином оформлених товаросупровідних документів покупцю згідно умов даного договору та діючого законодавства України. Замовлення вважається виконаним, а постачальник вважається таким, що виконав свої зобов`язання з поставки, якщо він здійснив поставку товарів: у погоджені з покупцем день та час; в асортименті та кількості, згідно замовлення; за цінами, затвердженими сторонами у специфікації; з повним пакетом правильно заповненої супровідної документації; у повній відповідності до діючого законодавства України та умов договору (п.2.6 договору).

Згідно з п.3.2 договору, приймання товару по кількості та якості проводиться покупцем у місці поставки товару у момент отримання товару від постачальника на підставі супровідних документів.

У пункті 3.7 договору зазначено, що разом із товаром постачальник зобов`язаний надати наступні товаросупровідні документи: товарно-транспортну накладну; видаткову накладну; посвідчення якості товару; інші документи на товар, надання яких передбачено законодавством України.

Відповідно до п. 6.5 договору, вимоги з оплати товару зазначаються в додатку №6 до договору. Сторони погодили оплата товару здійснюється шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника протягом 90 (дев`яноста) календарних днів з дня поставки товару. Датою оплати вважається дата списання грошових коштів з поточного рахунку покупця ( п.3 додатку №6 до договору).

Даний договір набирає сили з моменту його підписання сторонами та діє до 31.12.2019. У разі, якщо за 30 календарних днів до дати закінчення строку дії договору сторони у письмовій формі не заявлять про розірвання договору, договір автоматично пролонгується на кожен наступний рік (п. 11.1 договору).

Закінчення строку дії договору не звільняє сторін від відповідальності за невиконання або неналежне виконання умов цього договору, яке мало місце в період дії договору (п. 11.2 договору).

Сторони не надали суду доказів припинення дії договору. Отже, умови договору є чинними на момент розгляду даної справи судом.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем на виконання договору поставки № МВ15/01 від 12.12.2017 було поставлено Товариству з обмеженою відповідальністю Український Рітейл (відповідачу) товар на загальну суму 843911,41 грн, що підтверджується видатковими та товарно-транспортними накладними долученими до матеріалів справи. У накладних міститься посилання на договір № 15/01 від 12.12.2017.

В усіх видаткових накладних у графі одержав міститься підпис представника відповідача з зазначенням його прізвища та підпису, які скріплені круглою печаткою відповідача - юридичної особи. У товарно-транспортних накладних у графі прийняв (відповідальна особа вантажоодержувача) також міститься підпис представника відповідача, який скріплений круглою печаткою відповідача - юридичної особи та зазначено його прізвище.

Оскільки відповідач не оплатив товар у встановлений строк, позивач звернувся до господарського суду з позовом по даній справі про стягнення з відповідача заборгованості за договором поставки № МВ 15/01 від 12.12.2017 за період з 26.06.2018 по 11.12.2018 в розмірі 843 911,41 грн.

Невиконання відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором в частині повної та своєчасної оплати вартості поставленого товару стала підставою звернення позивача до суду з вимогою про стягнення з відповідача суми заборгованості по оплаті за поставлений товар в примусовому порядку.

3.3. Оцінка апеляційним господарським судом доводів учасників справи і висновків суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення у судовому засіданні присутніх учасників справи, перевіривши доводи апеляційної скарги та наданих заперечень, дослідивши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування господарським судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, оцінивши докази в їх сукупності та взаємозв`язку, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, враховуючи таке.

Положенням статті 269 ГПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Відповідно до частин першої - третьої статті 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (частина п`ята статті 236 ГПК України).

Відповідно до статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Статтею до ст.6 ЦК України встановлено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і та справедливості (ст.627 ЦК України).

За змістом ст.173 ГК України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (ч.1 ст.509 ЦК України).

Господарське зобов`язання виникає, зокрема із господарського договору (ст.174 ГК України.

Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Судом першої інстанції правомірно встановлено, що правовідносини, які виникли між сторонами за своєю правовою природою є договором поставки.

Частиною 1 статті 265 ГК України передбачено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ст.712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 ЦК України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.662 ЦК України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства.

Положеннями статті 664 ЦК України передбачено, що обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар.

Товар вважається наданим у розпорядження покупця, якщо у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці і покупець поінформований про це. Готовий до передання товар повинен бути відповідним чином ідентифікований для цілей цього договору, зокрема шляхом маркування.

Згідно з ч.1 ст.692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

За приписами ст.ст.525,526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

У відповідності до ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України).

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст.599 ЦК України).

Враховуючи викладене, встановивши факт неналежного виконання відповідачем умов договору поставки № МВ 15/01 від 12.12.2017 щодо своєчасного розрахунку за поставлений товар в сумі 843 911,41 грн., місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Суд апеляційної інстанції відхиляє доводи апелянта про те, що видаткова накладна та товарно-транспортна накладна, копії яких надано позивачем на підтвердження здійснення поставки товару, не можуть бути прийняті судом як первинні документи, враховуючи таке.

За ст.1, ч.ч.1,2 ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які містять відомості про господарську операцію.

Первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити як назва документа (форми); дата складання; назва підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Вказаний перелік обов`язкових реквізитів документа кореспондується з п.2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затверджений наказом Міністерства фінансів України № 88 від 24.05.1995, згідно з яким первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Пунктом 2.5 вказаного Положення передбачено, що документ має бути підписаний особисто, а підпис може бути скріплений печаткою.

Наявні в матеріалах справи видаткові накладні містять такі обов`язкові реквізити як дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ і якому здійснюється поставка за цією накладною; зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції; особистий підпис уповноважених осіб сторін (підписи яких були засвідчені відтиском печатки товариств).

Відсутність у видатковій накладній назви посади особи, яка отримала товар за цією накладною, за наявності її підпису у цій накладній, який засвідчений відтиском печатки самої юридичної особи, не може свідчить про те, що така особа є неуповноваженою чи що така видаткова накладна є неналежним доказом у справі.

Відтиск печатки на видатковій накладній є свідченням участі ТОВ "Український Рітейл", як юридичної особи, у здійсненні господарської операції за цією накладною. Відтиском печатки організації засвідчується на документі підпис відповідальної особи, яка мала доступ до печатки.

Відповідальність і контроль за дотриманням порядку зберігання печатки і штампів, а також законність користування ними покладається на керівника підприємства, який у разі її втрати має негайно повідомити правоохоронні органи.

Відповідач не заперечує справжність печатки та не надає суду доказів протиправності використання своєї печатки чи доказів її викрадення, так само як і доказів звернення до правоохоронних органів у зв`язку з викраденням чи втратою печатки, а тому відсутні правові підстави вважати, що печатка використовувалась не на розсуд відповідача.

Товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу юридичний документ, що призначений для списання товарно-матеріальних цінностей, обліку на шляху їх переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи (розділ 1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, які затверджені Наказом Міністерства транспорту України від 14.10.97 № 363).

Наявні в матеріалах справи товарно-транспортні накладні відповідають вимогам встановленим Законом України «Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні», містять всі необхідні реквізити та відомості про вантаж, що транспортується. При цьому, на цих товарно-транспортних накладних міститься підпис представника відповідача щодо отримання спірного товару. Зазначений підпис скріплено печаткою відповідача.

Таким чином, спірні видаткові та товарно-транспортні накладні є належними доказами в підтвердження факту поставки товару.

Крім того, суд апеляційної інстанції враховує, що умовами договору № МВ 15/01 від 12.12.2017 сторони визначили порядок приймання товару.

Так, згідно із п. 3.2 договору, приймання товару по кількості та якості проводиться покупцем у місці поставки товару у момент отримання товару від постачальника на підставі супровідних документів. Покупець вправі прийняти товар без спеціальної перевірки по якості, якщо товари знаходяться в спеціальній тарі та упаковці без явних видимих дефектів.

Відповідно до п.3.3 договору, якщо при передачі товару покупцю виявиться невідповідність товару умовам договору, покупець вправі відмовитися від отримання товару, оформивши акт розбіжностей (в порядку п. 3.6 договору) та зробити відповідну відмітку в накладній.

Якщо при прийманні товару виявиться невідповідність супровідних документів поставленому товару, умовам договору або вимогам законодавства (кількість, ціна, інші обов`язкові реквізити первинних документів) покупець має право відмовитися від прийому товару оформивши акт розбіжностей, в порядку п. 3.6 договору або відстрочити дату розрахунків з постачальником на строк затримки оформлення (надання) необхідних документів.

Статтею 666 ЦК України встановлено, якщо продавець не передає покупцеві приналежності товару та документи, що стосуються товару та підлягають переданню разом з товаром відповідно до договору купівлі-продажу або актів цивільного законодавства, покупець має право встановити розумний строк для їх передання. Якщо приналежності товару або документи, що стосуються товару, не передані продавцем у встановлений строк, покупець має право відмовитися від договору купівлі-продажу та повернути товар продавцеві.

Матеріали справи не містять доказів відмови відповідача від приймання товару, складення актів розбіжностей стосовно відмови від приймання товару. Також у матеріалах справи відсутнє листування з боку відповідача стосовно виправлення будь-яких невідповідностей у супровідних документах, відсутності супровідних документів на товар, тощо.

Суд враховує, що у наданих позивачем у справу видаткових накладних та товарно-транспортних накладних міститься підпис, прізвище відповідальної особи та відбиток круглої печатки юридичної особи відповідача. Неістотні недоліки у видаткових та товарно-транспортних накладних, про які зазначив відповідач, не роблять дані накладні недійсними та не свідчать про їх неналежність та недопустимість як доказів. Крім того, відповідач не заявив про підроблення накладних, які надано в обґрунтування позову, клопотання про призначення відповідної судової експертизи також заявлено не було.

Доводи відповідача про те, що факт поставки не підтверджений належними доказами, спростовуються підписами з боку відповідача на товарно-транспортних та видаткових накладних, які засвідчені печаткою Товариства з обмеженою відповідальністю "Український Рітейл".

Колегія суддів не приймає до уваги доводи апелянта щодо незастосування судом до спірних правовідносин податкового законодавства, відповідно до якого здійснюється податковий облік господарського товариства.

Так, приймаючи до уваги наявність в матеріалах справи видаткових та товарно-транспортних накладних, які є належними доказами в підтвердження факту поставки товару, відсутність даних щодо відображення здійснення спірних господарських операцій з поставки та отримання товару в податковому обліку господарських товариств не є підставою для визнання господарської операції у спірний період такою, що не відбулась.

При цьому, колегія суддів зазначає, що документи податкового обліку оформляються відповідно до норм Податкового кодексу України, застосовуються у сфері справляння податків і зборів і за даними податкового обліку не є можливим встановити реальний факт виконання відповідачем зобов`язань з поставки товару за спірним договором.

Суд апеляційної інстанції вважає безпідставними доводи скаржника про те, що судом першої інстанції в мотивувальній частині рішення не надано оцінки аргументам відповідача стосовно врахування при визначенні суми боргу здійснених відповідачем зарахувань зустрічних однорідних вимог на суму 1 943,23 грн. за договором поставки № МВ 15/01 від 12.12.2017.

Так, місцевим господарським судом у мотивувальній частині рішення зазначено, що доказів зарахування зустрічних однорідних вимог за спірним договором, на які відповідач посилається у відзиві, відповідач не надав.

Також колегія суддів приймає до уваги, що пунктом 6.6 договору передбачено, що вимога постачальника з оплати поставленого товару припиняється зарахуванням вимог покупця з оплати повернених або підлягаючих поверненню постачальнику товарів, вимог покупця з оплати послуг, що вказані в додатку № 6 до цього договору, вимог покупця з оплати штрафів, інших зустрічних вимог покупця по даному договору та іншим договорам, укладеними між сторонами. Зарахування здійснюється по письмовій заяві покупця, направленій на поштову адресу постачальника.

Матеріали справи не містять, а відповідачем не надано доказів надіслання на адресу позивача письмової заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог на суму 1 943,23 грн., а тому, у даному випадку, відсутні підстави для такого зарахування.

Щодо витрат позивача на професійну правничу допомогу в розмірі 3500,00 грн., суд апеляційної інстанції враховує таке.

За умовами ст.123 ГПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ст.126 ГПК України за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до ст.30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Згідно з ч.4 ст.129 ГПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача.

Під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись (ч.5 ст.129 ГПК України).

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у пункті 95 рішення у справі "Баришевський проти України" від 26.02.2015, пунктах 34-36 рішення у справі "Гімайдуліна і інших проти України" від 10.12.2009, пункті 80 рішення у справі "Двойних проти України" від 12.10.2006, пункті 88 рішення у справі "Меріт проти України" від 30.03.2004, заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" від 28.11.2002 вказано, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Господарський суд, дослідивши обставини та докази у справі, установив факт надання позивачу правничої допомоги, що підтверджується наявними у матеріалах справи копіями: договору про надання професійної правничої допомоги № 28/03/19-1 від 28.03.2019 з додатком № 1 до договору, яким визначений детальний розрахунок вартості адвокатського гонорару по справі; наказ про встановлення розміру вартості професійної правничої допомоги, що надається АО Радник № ЗОД від 28.12.2018; тарифи з надання професійної правничої допомоги АО Радник, виписка з Єдиного державного реєстру юридичних осіб фізичних осіб-підприємців та громадських формувань АО Радник; ордер ДП № 1996/042 від 28.03.2019; свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю № 1918 від 17.11.2008, виданого Чіп ОСОБА_1 ; рахунок № 17/19 від 28.03.2019 на суму 3500,00 грн.; платіжне доручення №24971 від 28.03.2019 на суму 3500,00 грн.

Отже, місцевий господарський суд, перевіривши обґрунтованість суми витрат на професійну правничу допомогу, дійшов правильного висновку про наявність підстав для відшкодування позивачу витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 3375,00 грн. з Акціонерного товариства "Банк Кредит Дніпро".

Суд апеляційної інстанції відхиляє доводи апелянта про те, що документально не доведено, що ним понесено витрати на правову допомогу у розмірі 3 500,00 грн. саме за даною справою.

За умовами договору про надання правової допомоги № 28/03/19-1 від 28.03.2019, який укладений між Адвокатським об`єднанням Радник в особі керуючого партнера Чіп Я ОСОБА_2 М. та ТОВ ВКФ Біотон в особі директора ОСОБА_3 , в порядку та на умовах визначених цим договором та Законом України Про адвокатуру та адвокатську діяльність, адвокатське об`єднання зобов`язується надати клієнту правничу допомогу, із будь-яких правових питань, що виникають у клієнта з приводу стягнення із ТОВ Український Рітейл (код 34604386) на користь клієнта заборгованості за Договором поставки № МВ/1501 від 12.12.2017.

Судом першої інстанції обґрунтовано визнано безпідставними заперечення відповідача щодо розміру витрат на професійну правничу допомогу та прохання зменшити такий розмір, оскільки розмір витрат є обґрунтованим виходячи з додатку № 1 до договору про надання професійної правничої допомоги № 28/03/19-1 від 28.03.2018 в якому зазначено детальний розрахунок вартості адвокатського гонорару на суму 3 500,00 грн, у т.ч. участь адвоката у судовому засіданні, зокрема яке відбулося 25.04.2019 (приймав участь адвокат Чіп Я.М.) та розмір витрат є співрозмірним з урахуванням вимог ч. 4 ст.126 ГПК України.

Що стосується акту виконаних робіт, то його складення не передбачено умовами договору про надання правової допомоги № 28/03/19-1 від 28.03.2019, а виставлення рахунку клієнту (№17/19 від 28.03.2019) та його оплата (платіжне доручення №24971 від 28/03/2019) свідчать про прийняття цих послуг.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд касаційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У даній справі суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що скаржникові було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків суду першої інстанції.

3.4. Висновки апеляційного господарського суду за результатами розгляду апеляційної скарги.

Колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що суд першої інстанції повно з`ясував обставини справи і дав їм правильну юридичну оцінку. Порушень чи неправильного застосування норм матеріального чи процесуального права під час постановлення оскаржуваного рішення судом апеляційної інстанції не встановлено. В зв`язку з цим апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а рішення суду першої інстанції має бути залишене без змін.

3.5. Розподіл судових витрат.

Відповідно до статті 129 ГПК України витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на особу, яка подала апеляційну скаргу.

Керуючись ст.ст.269,275,276,281-283 ГПК України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю Український Рітейл відмовити.

Рішення Господарського суду Запорізької області від 16.05.2019 у справі №908/782/19 залишити без змін.

Витрати по сплату судового збору за подання апеляційної скарги покласти на скаржника.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку.

Постанова складена у повному обсязі 16.08.2019

Головуючий суддя В.О.Кузнецов

Судді О.В.Чус

І.О.Вечірко