ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

07 серпня 2019 р. Справа №903/503/19

за позовом: Ковельського управління водопровідно-каналізаційного господарства «Ковельводоканал»

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Волинь-Кальвіс»

про стягнення 26357,19 грн.

суддя Вороняк А.С.

секретар судового засідання Чорний С.О.

Представники сторін:

від позивача: Гарбарчук Н.М., договір про надання правової допомоги №20/2018 від 16.04.2018, ордер серії ВЛ №000,058638 від 31.07.2019

від відповідача: Ярмолюк Я.І., доручення №40 від 31.07.2019

Суть спору: Ковельське управління водопровідно-каналізаційного господарства «Ковельводоканал» звернулося до суду з позовом до ТОВ «Волинь-Кальвіс», в якому просить стягнути 26357,19грн. заборгованості за безоблікове споживання питної води та судові витрати по справі.

Позивач обґрунтовує позов порушенням відповідачем Правил користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України, затверджених Наказом Мінжитлокомунгоспу №190 від 27.06.2008(далі - Правила), що призвело до безоблікового водокористування.

Ухвалою суду від 11.07.2019 постановлено прийняти позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі, здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження. Розгляд справи по суті призначено на 31.07.2019.

20.07.2019 від відповідача надійшов відзив, в якому просили у задоволенні позовних вимог відмовити застосувавши наслідки спливу строків позовної давності. Додатково зазначають, що кристалічна пломба Ковельського УВКГ «Ковельводоканал» №с10332937 була наявна і не пошкоджена на лічильнику КВБ-10, заводський номер 00584. Про відсутність пломби на крані обвідної труби ніде не зафіксовано, тільки заначено, що було переопломбовано паперовою скотчевою пломбою Ковельського УВКГ «Ковельводоканал» №6677399.

В судовому засіданні 31.07.2019 було оголошено перерву до 07.08.2019.

07.08.2019 від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій зазначать, що вина відповідача у зірванні пломби(що привело до безоблікового споживання питної води) не спростовується поясненнями, наданими у відзиві на позов і підтверджена наданими до позову доказами. Вказують, що оскільки відповідачем не надано належних доказів того, що саме 06.04.2015 сталася аварія на трубопроводі, визначити точний період самовільного споживання води не виявляється можливим, то, відповідно до п.3.3, 3.4 Правил, розрахунковий період становить один місяць і витрати води розраховуються за пропускною спроможністю труби вводу при швидкості руху води в ній 2,0 м/сек та дією її повним перерізом протягом 24 годин за добу. Вважають, що в даному випадку строк позовної давності не можна застосовувати з тієї причини, що кожного місяця на адресу відповідача надсилається квитанція, в якій зазначається розмір заборгованості і новим (іншим) розміром заборгованості, тому строки вважаються поновленими кожного місяця із надсиланням квитанцій.

В судовому засіданні адвокат позивача позов підтримала, вимоги просила задовольнити.

Представник відповідача просив у задоволенні позову відмовити з підстав наведених у відзиві, а саме у зв`язку із спливом строків позовної давності. Додатково повідомив, що з метою ліквідації аварійної ситуації(зупинення витікання води через прорив труби) працівники помилково зірвали пломбу на обвідній лінії.

Беручи до уваги приписи ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод стосовно розгляду справи упродовж розумного строку, господарський суд заслухавши представників сторін та визнавши зібрані докази достатніми для розгляду спору за наявними в справі матеріалами,

встановив:

01.01.2015 між Ковельським управлінням водопровідно- каналізаційного господарства «Ковельводоканал» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ВОЛИНЬ-КАЛЬВІС» було укладено договір №169В з додатками на подачу холодної води з комунального водопроводу та приймання стічних вод до комунальної каналізації (далі - Договір)(а.с.10-15).

У відповідності до п.1.1 Договору, УВКГ «Ковельводоканал» зобов`язується забезпечити відпускання споживачу води з комунального водопроводу та приймати від споживача стічні води в міську каналізацію, а споживач зобов`язується прийняти ці послуги та оплатити їх в терміни, в порядку і на умовах, визначених даним Договором.

Відповідно п.3.1 Договору, облік води, відпущеної споживачу, та прийняття стоків, проводиться за показниками приладів обліку (водо лічильників), встановлених на водопровідних вводах, відповідно до проекту на обладнання вводу, повірених і опломбованих Державним повірником територіального органу Держспоживстандарту та виробником і зареєстрованим у виробника. Нарахування за використану споживачем воду та скинуті ним стоки виробник проводить за даними приладів обліку.

Відповідно до п. 3.4 Договору, споживач відповідає за цілісність та збереження засобів обліку, пломб і деталей пломбування, встановлених представниками територіальних органів Держспоживстандарту та виробником в місцях з`єднань засобів обліку, запірної арматури, манометра та іншого обладнання вузла обліку незалежно від місця його розташування (п. 5.18 Правил).

Знімати засоби обліку, здійснювати будь-які заміни їх частин або заміни положення на водомірному вузлі, де їх встановлено, знімати пломби, накладені органами Держспоживстандарту або виробником, має право лише виробник або споживач виключно за дозволом виробника п.3.5 Договору).

Пунктом 3.6 Договору передбачено, що у разі самовільних дій споживач сплачує витрату води згідно з пунктами 3.3, 3.4 розділу 3 Правил, які є обов`язковими для всіх юридичних осіб незалежно від форм власності і підпорядкування та фізичних осіб-підприємців, що мають у власності об`єкти, системи водопостачання та водовідведення, які безпосередньо приєднані до систем централізованого комунального водопостачання та водовідведення і з якими виробником укладено договір на отримання питної води, скидання стічних вод.

07.04.2015 на адресу Ковельського УВКГ «Ковельводоканал» надійшов лист за №254 від 06.04.2015 від ТОВ «ВОЛИНЬ-КАЛЬВІС» з проханням опломбувати вузол обліку води(а.с.16).

07.04.2015 представником Ковельського УВКГ «Ковельводоканал»: інженером служби обліку і збуту Шаповал В.В. в присутності представника споживача, ТОВ «ВОЛИНЬ-КАЛЬВІС», технічного директора Познякевич І.Ю. було складено акт про те, що лічильник КВБ-10, рік випуску 2008, заводський номер 00584 , показник 05766 м3, повірка III квартал 2013, опломбований кристалічною пломбою Ковельського УВКГ «Ковельводоканал» № с10332937. На момент перевірки виявлено відсутність пломби Ковельського УВКГ, яка була встановлена на обвідній лінії, що дає можливість без обліковому використанню води. Обвідна лінія зроблена за допомогою металевої труби діаметром 40 мм. Обвідну лінію було перепломбовано паперовою скотчевою пломбою Ковельського УВКГ «Ковельводоканал» № 6677399. Представник споживача, технічний директор ТОВ «ВОЛИНЬ-КАЛЬВІС» І.Ю. Познякевич в даному акті вказав, що пломба була зірвана при виникненні аварійної ситуації 06.04.2015 - прорив труби(а.с.17).

Ковельським УВКГ «Ковельводоканал» проведено розрахунок витрат питної води за безоблікове споживання за період один місяць у відповідності до вимог п.3.3, 3.4 Правил, відповідно до якого було витрачено 6728,1 м3 води питної.

09.04.2015 на адресу споживача надіслано лист за №667(а.с.18-20) щодо відшкодування Ковельському УВКГ «Ковельводоканал» збитків за самовільний без обліковий відбір питної води з комунального водопроводу та оригінал розрахунку на суму 26078,12 грн.(а.с.21).

17.04.2015 відповідачем було надіслано на адресу позивача ще один лист за №32 від з актом аварії від 06.04.2015(а.с.22).

28.04.2015 позивачем надано відповідь ТОВ «ВОЛИНЬ-КАЛЬВІС» на лист №32 від 17.04.2018, в якому повторно було вказано на необхідність відшкодування збитків Ковельському УВКГ «Ковельводоканал» в розмірі 26357,19 грн.(а.с.23).

На час розгляду справи, відповідачем кошти в розмірі 26357,19 грн. Ковельському УВКГ «Ковельводоканал» не сплачені, тому позивач звернувся із даним позовом до суду для стягнення боргу в примусовому порядку.

Згідно ст.901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (ст.903 ЦК України).

У відповідності до ст.509 ЦК України зобов`язання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Статтями 526, 527, 530 ЦК України, 193 ГК України передбачено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом та не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до умов Договору(п.3.4), споживач(в даному випадку відповідач) відповідає за цілісність та збереження засобів обліку, пломб і деталей пломбування, встановлених представниками територіальних органів Держспоживстандарту та виробником в місцях з`єднань засобів обліку, запірної арматури, манометра та іншого обладнання вузла обліку незалежно від місця його розташування, тому після встановлення факту відсутності пломби на обвідній лінії(про що чітко зазначено в акті від 07.04.2015), в останнього(ТОВ «Волинь-Кальвіс») виник обов`язок щодо сплати витрат води згідно з пунктами 3.3, 3.4 розділу 3 Правил, які є обов`язковими для всіх юридичних осіб незалежно від форм власності і підпорядкування.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що відповідачем порушено п.3.4 Договору через не збереження пломб і деталей пломбування та відповідно позивач, отримав право вимагати сплати за безоблікове споживання питної води.

Разом з тим, відповідачем подано заяву про застосування судом наслідків спливу строків позовної давності.

Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку.

Після переривання перебіг позовної давності починається заново (ч.ч.1, 3 ст.264 ЦК України).

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України).

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст.ст.252-255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст.261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Згідно ст.264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Згідно ч.ч.1, 2 п. 2.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №10 від 29.05.2013 «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів», за змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Згідно п.4.4.1 Постанови Пленум Вищого господарського суду України від 29.05.2013 №10 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів", у дослідженні обставин, пов`язаних із вчиненням зобов`язаною особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку (ч.1 ст.264 ЦК України), господарському суду необхідно у кожному випадку встановлювати, коли конкретно вчинені боржником відповідні дії, маючи на увазі, що переривання перебігу позовної давності може мати місце лише в межах строку давності, а не після його спливу.

До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати:

- визнання пред`явленої претензії;

- зміна договору, з якої вбачається, що боржник визнає існування боргу, а так само прохання боржника про таку зміну договору;

- письмове прохання відстрочити сплату боргу;

- підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звірки взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір;

- письмове звернення боржника до кредитора щодо гарантування сплати суми боргу;

- часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. При цьому якщо виконання зобов`язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу.

Вчинення боржником дій з виконання зобов`язання вважається таким, що перериває перебіг позовної давності, лише за умови, коли такі дії здійснено уповноваженою на це особою, яка представляє боржника у відносинах з кредитором у силу закону, на підставі установчих документів або довіреності.

У випадку спливу позовної давності заява про захист цивільного права або інтересу приймається судом до розгляду, проте сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.2 та 4 ст.267 ЦК України).

Позивач довідався про порушення свого права 07.04.2015(акт про перепломбування - а.с.17), з 08.04.2015 почався перебіг строку позовної давності, який сплив 08.04.2018.

Позов подано 03.07.2019, що підтверджується календарним штемпелем поштової установи на конверті(а.с.26), тобто позивач звернувся до суду вже після спливу строку позовної давності для можливості захисту свого порушеного права, а тому до вказаних позовних вимог слід застосувати строки позовної давності за заявою відповідача.

Доводи адвоката позивача наведені у відповіді на відзив, зокрема що в даному випадку строк позовної давності не можна застосовувати з тієї причини, що кожного місяця на адресу відповідача надсилається квитанція, в якій зазначається розмір заборгованості і новим (іншим) розміром заборгованості, тому строки вважаються поновленими кожного місяця із надсиланням рахунку на оплату послуг, відхиляються судом, оскільки дана обставина не свідчить про визнання відповідачем свого боргу або іншого обов`язку та відповідно не є умовами для зупинення/переривання перебігу позовної давності.

Відповідно до вимог ч.1 ст.73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.1 ст.74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до ст.76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зі змісту ст.77 ГПК України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Беручи до уваги наявні в матеріалах справи документи та пояснення сторін, господарський суд, оцінюючи подані сторонами докази за своїм переконанням, що ґрунтується на всебічному й об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що право позивача порушено, підставність та обґрунтованість позовних вимог, заяву відповідача щодо застосування наслідків спливу строків позовної давності, дійшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у зв`язку із спливом строків позовної давності.

Керуючись ст.73-79, 86, 129, 130, 185, 232, 236, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

вирішив:

у задоволенні позовних вимог Ковельського управління водопровідно-каналізаційного господарства «Ковельводоканал» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Волинь-Кальвіс» про стягнення 26357,19 грн. - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги це рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Північно-західного апеляційного господарського суду протягом 20 днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст рішення складено

12.08.2019

Суддя А. С. Вороняк