ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" серпня 2019 р. Справа№ 910/685/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Зубець Л.П.

суддів: Пашкіної С.А.

Мартюк А.І.

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи матеріали апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства "Страхова група "ТАС"

на рішення Господарського суду міста Києва

від 28.03.2019 (повний текст рішення складено 18.04.2019)

у справі №910/685/19 (суддя Борисенко І.І.)

за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова група "ТАС"

до Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія

"Київ-Ре"

про відшкодування шкоди в порядку регресу 27 157, 47 грн.

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство "Страхова група "ТАС" (далі - позивач, ПАТ "Страхова група "ТАС") звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Київ-Ре" (далі - відповідач, ТДВ "Страхова компанія "Київ-Ре") 27 157,47 грн., з яких: 17 861,50 грн. - сума страхового відшкодування, 6 756,05 грн. - пеня, 1942,42 грн. - інфляційні втрати, 597,50 грн.- 3% річних.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на приписи ст. 993, п.1 ч.1 ст. 1188, ч.1 ст.1191 Цивільного кодексу України та ст. 27 Закону України "Про страхування", відповідно до яких до страхової компанії, яка здійснила виплату страхового відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник мав до особи, відповідальної за заподіяні збитки.

Відповідач проти позову заперечував в частині стягнення 17 861,50 грн. страхового відшкодування, посилаючись на те, що позивачем не надано документів, підтверджуючих розмір завданого збитку, оціненої шкоди, а саме Звіту про оцінку майна (висновок авто товарознавчого дослідження), який повинен складатися суб`єктом оціночної діяльності з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу ТЗ у відповідності до Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" та Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, з урахуванням зносу транспортного засобу. Також, відповідач заперечував проти вимог позивача про стягнення пені, інфляційних втрат та 3% річних внаслідок відсутності порушення грошового зобов`язання перед позивачем.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 28.03.2019 у справі №910/685/19 в задоволенні позовних вимог Приватного акціонерного товариства "Страхова група "ТАС" відмовлено повністю.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем не надано документів, підтверджуючих розмір завданого збитку, оціненої шкоди, а саме Звіту про оцінку майна (висновок автотоварознавчого дослідження), який повинен складатися суб`єктом оціночної діяльності з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу транспортного засобу у відповідності до Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" та Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, з урахуванням зносу транспортного засобу. У задоволенні вимоги позивача про стягнення з відповідача 6 756,05 грн. пені, 1942,42 грн. інфляційних втрат та 3% річних у сумі 597,50 грн. суд першої інстанції також відмовив з посиланням на те, що вказані вимоги є похідними від основної вимоги (виплата страхового відшкодування), а тому похідні вимоги задоволенню не підлягають внаслідок відмови у задоволенні основної вимоги.

Не погодившись з прийнятим рішенням, скаржник (Приватне акціонерне товариство "Страхова група "ТАС") звернувся до Північного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 28.03.2019 у справі №910/685/19 повністю та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги Приватного акціонерного товариства "Страхова група "ТАС" повністю. Крім того, скаржник просив судові витрати покласти на відповідача у справі.

Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що місцевим господарським судом при винесенні рішення порушено норми матеріального та процесуального права, рішення суду першої інстанції було прийнято при неповному дослідженні доказів та з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, а зроблені судом висновки не відповідають обставинам справи.

Зокрема, скаржник посилався на те, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення безпідставно не враховано ту обставину, що на виконання умов договору добровільного страхування наземного транспорту № А488335 від 13.10.2016 позивачем здійснено виплату страхового відшкодування згідно заяви страхувальника, на підставі рахунку № СФ0000327 від 10.07.2017 та страхового акту № 15969Р/05/2017 від 01.08.2017, що підтверджується платіжним дорученням № 29268 від 02.08.2017. При цьому, знос деталей транспортного засобу при пошкодженні не нараховувався згідно з п. 3.5 договору. У даному випадку, витрати позивача у вигляді виплаченого страхового відшкодування за договором майнового страхування є його реальними збитками в межах яких позивач набув право вимоги до відповідача. При цьому, суд першої інстанції безпідставно припустив наявність коефіцієнту фізичного зносу пошкодженого транспортного засобу та переклав обов`язок зменшення реальних збитків на коефіцієнт зносу на позивача.

Від відповідача відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Також, скаржником було заявлено клопотання про розгляд апеляційної скарги в судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Відповідно до частин 5, 6, 7 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Суд може відмовити в задоволенні клопотання сторони про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін за одночасного існування таких умов:

1) предметом позову є стягнення грошової суми, розмір якої не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

2) характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 247 Господарського процесуального кодексу України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Частиною 5 статті 12 Господарського процесуального кодексу України врегульовано, що малозначними справами, зокрема, є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 Господарського процесуального кодексу України у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції господарського суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

Частиною 3 статті 247 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: ціну позову; значення справи для сторін; обраний позивачем спосіб захисту; категорію та складність справи; обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначити експертизу, викликати свідків тощо; кількість сторін та інших учасників справи; чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес; думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.06.2019 апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова група "ТАС" передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя - Зубець Л.П., судді: Калатай Н.Ф., Буравльов С.І.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 10.06.2019 відкрито апеляційне провадження у справі №910/685/19 за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства "Страхова група "ТАС" на рішення Господарського суду міста Києва від 28.03.2019, відмовлено Приватному акціонерному товариству "Страхова група "ТАС" у задоволенні клопотання про розгляд апеляційної скарги в судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи, розгляд апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства "Страхова група "ТАС" на рішення Господарського суду міста Києва від 28.03.2019 у справі №910/685/19 ухвалено здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Ухвала Північного апеляційного господарського суду від 10.06.2019 отримана учасниками справи, а саме: позивачем згідно поштового рекомендованого відправлення 950, а відповідачем - згідно поштового рекомендованого відправлення 561.

У зв`язку з перебуванням суддів Калатай Н.Ф., Буравльова С.І., які не є головуючим суддею (суддею-доповідачем), у відпустках, відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.08.2019, для розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції у даній справі визначено колегію суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя - Зубець Л.П. (суддя - доповідач), судді Пашкіна С.А., Мартюк А.І.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 08.08.2019 прийнято справу № 910/685/19 до провадженян за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства "Страхова група "ТАС" на рішення Господарського суду міста Києва від 28.03.2019 визначеним складом суду головуючий суддя - Зубець Л.П. (суддя - доповідач), судді Пашкіна С.А., Мартюк А.І.

Згідно із ст.269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Північний апеляційний господарський суд дійшов наступних висновків.

Матеріалами справи підтверджується та встановлено судом апеляційної інстанції, 02.06.2017 в м. Чернігові, по вул. Генерала Белова, 18 відбулася ДТП за участю транспортних засобів "Заз", д/н НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_1 , та автомобіль "Деу", д/н НОМЕР_2 , яким керувала ОСОБА_2 , цивільно-правова відповідальність якої застрахована в Товаристві з додатковою відповідальністю "Страхова компаніїя"Київ-Ре"" за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АЕ/9864915.

Відповідно до постанови Деснянського районного суду міста Чернігова від 27.06.2017, притягнуто ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП і накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340,00 грн.

Згідно довідки про дорожньо-транспортну пригоду та постанови Деснянського районного суду м. Чернігова від 27.06.2017 дорожньо-транспортна пригода відбулась внаслідок порушення ОСОБА_2 п.п. 10.4, 2.3 б Правил дорожнього руху України.

У результаті даної ДТП було пошкоджено транспортний засіб "ЗАЗ", д/н НОМЕР_1 (під керуванням ОСОБА_1 ), застрахований у Приватного акціонерного товариства "Страхова група "ТАС" згідно з умовами договору страхування № А48833513.10.2016.

Матеріалами справи підтверджується, що згідно з умовами Договору, на підставі страхового акту №15969Р/05/2017 від 01.08.2017 та зібраних документів було розраховано та виплачено страхувальнику страхове відшкодування у розмірі 17 861,50 гри., що підтверджується платіжним дорученням № 29268 від 02.08.2017.

Позивач наголошував, що ним виконано свої зобов`язання перед страхувальником згідно умов Договору.

Позивачем було направлено відповідачу заяву про відшкодування шкоди №Г.04.0.0/503, яку він отримав 07.09.2017, доповнення до заяви №Г.04.0.0/503 про відшкодування шкоди від 27.09.2017 №Г0401.36471, яке він отримав 02.10.2017, що підтверджується повідомленнями про вручення поштових відправлень, але на час звернення позивача з відповідним позовом до суду першої інстанції, страхове відшкодування на користь позивача відповідачем не сплачено.

В обґрунтування своїх позовних вимог Позивач посилається на ст. 993, п.1 ч.1 ст. 1188, ч.1 ст.1191 Цивільного кодексу України та ст. 27 Закону України "Про страхування", відповідно до яких до страхової компанії, яка здійснила виплату страхового відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке Страхувальник мав до особи, відповідальної за заподіяні збитки.

Отже, Позивач зазначає, що у нього на підставі ст. 993, п.1 ч.1 ст. 1188, ч.1 ст.1191 Цивільного кодексу України та ст. 27 Закону України "Про страхування"виникло право вимоги до Відповідача щодо відшкодування, сплаченого ним страхового відшкодування в розмірі фактично завданих збитків - 17861,50 грн. та штрафних санкцій в загальній сумі 9295,97 грн.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 988 Цивільного кодексу України у разі настання страхового випадку страховик зобов`язаний здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. При цьому, страхова виплата за договором майнового страхування здійснюється страховиком у межах страхової суми, яка встановлюється у межах вартості майна на момент укладення договору, і не може перевищувати розміру реальних збитків (втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права). Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.

Відповідно до статей 512, 514 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою у випадках, встановлених законом. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Такими законами, зокрема, є норми статті 993 Цивільного кодексу України та статті 27 Закону України "Про страхування", відповідно до яких до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Аналіз наведених норм законодавства свідчить, що до страховика за договором майнового страхування (позивача у справі) після виплати страхового відшкодування потерпілій особі у межах фактичних витрат, які не можуть перевищувати розміру реальних збитків, переходить право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки.

За загальним правилом майнова шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (частина 2 статті 1187 Цивільного кодексу України). Тобто, відповідальність за шкоду несе безпосередньо боржник - особа, яка завдала шкоди. Така особа відповідно до статті 1192 Цивільного кодексу України має відшкодувати завдані збитки у повному обсязі, розмір яких визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Разом з тим, правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок.

Відповідно до статті 999 Цивільного кодексу України, законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування).

У Законі України "Про страхування" встановлено види обов`язкового страхування, одним із яких є страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (пункт 9 частини 1 статті 7 Закону). Закон України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (надалі - Закон) є спеціальним законом, що регулює правовідносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

За змістом цього Закону (ст.ст. 9, 22 - 31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми.

Отже, страховик (ТДВ "СК "Київ Ре", відповідач) за договором страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів також є відповідальною особою за завдані збитки. Водночас, на відміну від особи, яка завдала шкоди, обсяг відповідальності страховика за договором страхування відповідальності обмежений нормами Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Зокрема, правила відшкодування шкоди заподіяної третій особі встановлені статтею 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", згідно пункту 22.1 якої у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров 'ю, майну третьої особи.

Отже, страховик (ТДВ "СК "Київ Ре", відповідач) за договором страхування цивільно-правової відповідальності повинен відшкодувати лише шкоду, яка визначена та оцінена у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно зі статтею 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Відновлювальний ремонт (або ремонт) - комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності КТЗ чи його складника(ів) та відновлення їхніх ресурсів. Ремонт здійснюється методами відновлення чи заміни складових частин (пункт 1.6 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092).

Відповідно до вимог пункту 8.2 цієї Методики вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу транспортного засобу розраховується за формулою:

Сврз = С р + С м + С с X (1- Е 3), де:

С р - вартість ремонтно-відновлювальних робіт, грн;

С м - вартість необхідних для ремонту матеріалів, грн;

С с - вартість нових складників, що підлягають заміні під час ремонту, грн;

Е 3 - коефіцієнт фізичного зносу.

Отже, якщо для відновлення пошкодженого у ДТП транспортного засобу ремонт здійснюється методом заміни складових частин, що були пошкоджені, на нові, страховик за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (ТДВ "СК "Київ Ре") відшкодовує не повну вартість цих складових частин, а з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу складників аварійно пошкодженого транспортного засобу.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 22.03.2017 у справах №№ 910/3650/16, 910/32969/15 та у постановах Верховного Суду від 06.02.2018 у справі №910/3867/16, від 01.02.2018 у справі № 910/22886/16, від 03.10.2018 №686/17155/15-ц.

Вказана правова позиція викладена також в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 12 березня 2018 року у справі № 910/5001/17.

З урахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції погожується з висновками суду першої інстанції про те, що пред`явлення Приватним акціонерним товариством "Страхова група "ТАС" (особа, яка має право на отримання відшкодування замість потерпілого) до Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Київ-Ре" (страховика за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності) вимоги про виплату страхового відшкодування у розмірі повної вартості відновлювального ремонту без урахування коефіцієнта фізичного зносу - є неправомірним та таким, що суперечить, зокрема ст. 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Також, відповідно до п. 22.1 ст. 22 та ст. 29 Закону у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи та у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Тобто, як визначено законодавцем, за полісом № АЕ/9864915 у Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Київ-Ре" обов`язок з виплати страхового відшкодування виникає саме в розмірі оціненої шкоди, включаючи в себе розрахунок зносу транспортного засобу "ЗАЗ", реєстраційний номер НОМЕР_1 . Враховуючи ж рік випуску транспортного засобу "ЗАЗ", реєстраційний номер НОМЕР_1 - 2007рік, коефіцієнт фізичного зносу повинен бути 0,7 - максимальним згідно п. 7.41. Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України за № 1335/5/1159 від 24.07.2009р., зареєстрованого в Міністерстві юстиції України за №724/16740 від 04.08.2009.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що належним, допустимим та достатнім доказом в розумінні ст. ст. 76, 77, 79 Господарського процесуального кодексу України в підтвердження роміру оціненої шкоди, з врахуванням приписів ст. 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" щодо розміру збитків, є звіт про оцінку майна (висновок автотоварознавчого дослідження), який повинен складатися суб`єктом оціночної діяльності у відповідності до вимог Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" та Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України № 145/5/2092 від 24.11.2003 року.

При цьому, позивачем не було надано ні суду першої інстанції під час розгляду справи, ні суду апеляційної інстанції під час розгляду справи не надано належних, допустимих та достатніх доказів в підтвердження пред`явленої ним вимоги, зокрема звіт про оцінку майна (висновок автотоварознавчого дослідження), яким було б підтверджено необхідність виконання ремонтних робіт саме у визначеній експертом грошовій сумі, а отже, позивачем не доведено розмір заявленої до стягнення з відповідача суми страхового відшкодування.

Відповідно до ч. 8 ст. 4 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" практична діяльність з оцінки майна може здійснюватися виключно суб`єктами оціночної діяльності, визнаними такими відповідно до статті 5 цього Закону.

При цьому, позивачем до матеріалів справи в обгрунутвання розміру заявленої до стягнення з відповідача суми страхового відшкодування подано рахунок на оплату № СФ-0000327 від 10.07.2017, складений ФОП Атрощенко Павлом Івановичем , в якому вказаною особою наведено перелік певних матеріалів та виконаних робіт на автомобілі ЗАЗ Ланос, д.н.з. НОМЕР_1 . При цьому, вказаний рахунок не містить відомостей, що його складено суб`єктом оціночної діяльності у відповідності до вимог Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні", вказаний рахунок не містить відомостей щодо розрахунку зносу транспортного засобу, у зв`язку з чим не є належним, допустим та достатнім доказом в підтвердження заявленого до стягнення розміру страхового відшкодування.

Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що вимога позивача щодо стягнення з відповідача страхового відшкодування в порядку регресу в сумі 17 861,50 грн. - не підлягає задоволенню внаслідок недоведеності позивачем заявленого до стягнення розміру страхового відшкодування в сумі 17 861,50 грн.

Також, оскільки позивачем не було доведено наявність у відповідача грошового зобов`явзання в розмірі 17 861,50 грн., а тому обумовлені законом підстави для застосування до відповідача відповідальності за порушення грошового зобов`язання у вигляді 1942,42 грн. інфляційних втрат та 3% річних у сумі 597,50 грн., а також штрафної санкції у вигляді пені у сумі 6 756,05 грн - відсутні, у зв`язку з чим вимоги позивача в цій частині також задоволенню не підлягають.

Згідно з ч.ч.1-3 ст.13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Аналогічна норма міститься у ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України.

Частиною 1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з`ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Приписами ст. ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із ст. ст. 78, 79 Господарського процесуального кодексу України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції у оскаржуваному рішенні, у зв`язку з чим підстави для скасування або зміни рішення Господарського суду міста Києва від 28.03.2019 у справі №910/685/19 - відсутні.

Ч. 1 статті 276 Господарського процесуального кодексу України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене Північний апеляційний господарський суд визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків господарського суду першої інстанції, викладених в оскаржуваному рішенні, господарський суд першої інстанції під час вирішення спору вірно встановив фактичні обставини справи, належним чином дослідив наявні докази, а тому, рішення підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - без задоволення.

Судовий збір за подачу апеляційної скарги у відповідності до статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладається судом на скаржника.

Керуючись ст.ст. 129, 267-271, 273, 275-276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова група "ТАС" на рішення Господарського суду міста Києва від 28.03.2019 у справі №910/685/19 - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 28.03.2019 у справі №910/685/19 - залишити без змін.

3. Судовий збір за подачу апеляційної скарги залишити за Приватним акціонерним товариством "Страхова група "ТАС".

4. Матеріали справи №910/685/19 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у господарських справах, яким є Верховний Суд, шляхом подачі касаційної скарги в порядку і строки, визначені ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено та підписано - 15.08.2019.

Головуючий суддя Л.П. Зубець

Судді С.А. Пашкіна

А.І. Мартюк