ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
УХВАЛА

"02" серпня 2019 р. Справа № 924/160/16

Господарський суд Хмельницької області у складі судді Мухи М.Є., за участю секретаря судового засідання Попика О.В. розглянувши матеріали скарги на дії державного виконавця у справі

за позовом Приватного підприємства "АДЛЄР" м. Київ

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Сатанов Аграр" с. Манява Богородчанський район Івано - Франківська область

про стягнення 1 562916,79 грн. заборгованості

Представники сторін:

позивача: Бонтлаб В.В. адвокат за довіреністю від 11.02.19р.

відповідача: не з`явився

Городоцького РВ ДВС: не з`явився

В судовому засіданні відповідно до ст.233 ГПК України проголошено вступну та резолютивну частини ухвали.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням суду від 11.04.16р. позов Приватного підприємства "АДЛЄР" задоволено та стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Сатанов Аграр" 1 015 789,64 грн. боргу, 132 052,65грн. курсової різниці, 85912,12 грн. 30% річних, 126004,45грн. пені, 203 157,93грн. 20% штрафу та 23 443,75грн. судового збору. 25.04.16р. видано наказ.

22.07.19р. до суду надійшла скарга від ПП "АДЛЄР" на дії державного виконавця Городоцького РВДВС ГТУЮ у Хмельницькій області у виконавчому провадженні №51258920 щодо примусового виконання наказу господарського суду Хмельницької області від 25.04.2016р. у справі №924/160/16 у якій позивач просить визнати дії державного виконавця Городоцького РВДВС ГТУЮ у Хмельницькій області у виконавчому провадженні №51258920 щодо примусового виконання наказу Господарського суду Хмельницької області від 25 квітня 2016 року у справі №924/160/16, котрі виразились у винесені Постанови від 27 червня 2019 року про повернення наказу Господарського суду Хмельницької області від 25 квітня 2016 року у справі №924/160/16 стягувачеві на підставі п.2 ч.1 ст. 37 Закону України "ПІро виконавче провадження", протиправними, передчасними та незаконними; визнати недійсною та скасувати Постанову Городоцького РВДВС ГТУЮ у Хмельницькій області від 27 червня 2019 року про повернення наказу Господарського суду Хмельницької області від 25 квітня 2016 року у справі №924/160/16 стягувачеві на підставі п.2 ч.1 ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження".

Скаржник керуючись ст.19 Закону України "Про виконавче провадження" зазначає, що ПП "АДЛЄР" було надіслано на адресу Городоцького РВДВС ГТУЮ у Хмельницькій області клопотання про вчинення виконавчих дій у виконавчому провадженні №51258920 щодо примусового виконання наказу Господарського суду Хмельницької області від 25 квітня 2016 року у справі №924/160/16. Звертає увагу на те, що Городоцький РВДВС ГТУЮ у Хмельницькій області належних, повних та об`єктивних виконавчих дій щодо примусового виконання наказу Господарського суду Хмельницької області від 25 квітня 2016 року у справі №924/160/16 не вчинив, що є порушенням норм виконавчо-процесуального законодавства. Також вказує, що Городоцьким РВДВС ГТУЮ у Хмельницькій області не були виконані вимоги, передбачені Законом, зокрема статті 10, 18, 36, 48 Закону України "Про виконавче провадження", щодо примусового виконання виконавчих документів - наказу Господарського суду Хмельницької області від 25 квітня 2016 року у справі №924/160/16, зокрема та не обмежуючись із дотриманням строків та порядку визначеного пунктом 8 статті 48 Закону України "Про виконавче провадження":

Поряд із цим ПП "АДЛЄР" зазначає, що органом ДВС не враховано та не застосовано положення статей 4, 14, 18 Закону України "Про державну статистику", враховуючи положення статей 80, 81 Цивільного кодексу України, частини восьмої статті 19 та статті 55 Господарського кодексу України, враховуючи вдосконалення державних статистичних спостережень у галузі сільського господарства, положення та змісту Наказу Державного комітету статистики України від 27 серпня 2008 року за №296 "Про затвердження інструкцій щодо заповнення форм державних статистичних спостережень у галузі сільського господарства", зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 вересня 2008 року за №877/15568, керуючись нормами Закону України "Про виконавче провадження", Інструкції з організації примусового виконання рішення, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 29.09.2016 року №2832/5 - не здійснено заходи примусового виконання щодо направлення запитів до районного (обласного) відділу статистики із вимогою про надання інформації статистичного спостереження сільськогосподарської діяльності Боржника за формами звітності, визначених Наказом Державним комітетом статистики України від 27 серпня 2008 року за №296 "Про затвердження інструкцій щодо заповнення форм державних статистичних спостережень у галузі сільського господарства" та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 вересня 2008 року за №877/15568, з метою отримання відповідної запитуваної інформації.

Також скаржник просить врахувати, що обов`язковість внесення державним виконавцем відомостей про вчинення всіх виконавчих дій у виконавчому провадженні до Автоматизованої системи виконавчого провадження передбачена Законом України "Про виконавче провадження", Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів", Інструкції з організації примусового виконання рішення, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 29.09.2016 року №2832/5, Положенням про автоматизовану систему виконавчого провадження, котре затверджено Наказом Міністерства юстиції України від 05.08.2016 року за №2432/5.

На думку позивача, належних, своєчасних та об`єктивних виконавчих дій у виконавчому провадженні №51258920 щодо примусового виконання наказу Господарського суду Хмельницької області від 25 квітня 2016 року у справі №924/160/16 не було здійснено.

Поряд із цим ПП "Адлєр" звертає увагу на те, що Городоцький РВДВС ГТУЮ у Хмельницькій області належних, повних, своєчасних та об`єктивних виконавчих дій щодо примусового виконання наказу господарського суду Хмельницької області від 25 квітня 2016 року у справі №924/160/16 не вчинив, що є порушенням норм виконавчо-процесуального законодавства, зокрема та не обмежуючись статей 10, 18, 26, 36, 48 Закону України ''Про виконавче провадження", котрі визначають порядок та строки здійснення перевірки майнового стану Боржника.

Представник відповідача у судове засідання 02.08.19р. не з`явився.

Городоцький РВДВС ГТУЮ у Хмельницькій області явку представника в судове засідання не забезпечив. У клопотанні від 02.08.19р. просить відкласти розгляд скарги на іншу дату.

Враховуючи встановлений ст.342 ГПК Украйни строк розгляду скарги на дію або бездіяльність державного виконавця подане клопотання судом відхиляється.

Відповідно до ст.339 ГПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутись до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього кодексу, порушено їхні права.

Скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю стягувана, боржника і державного виконавця, рішення, дії чи бездіяльність яких оскаржується.

Неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Відповідно ст. 124 Конституції України та ст. 115 ГПК України рішення господарського суду, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження" (в редакції станом на дату видачі наказу суду та відкриття виконавчого провадження).

Виконання рішення господарського суду провадиться на підставі виданого ним наказу, який є виконавчим документом (стаття 116 ГПК України в редакції станом на дату видачі наказу суду та відкриття виконавчого провадження).

Згідно статті 1 Закону України "Про виконавче провадження" (в редакції станом на дату винесення постанови державним виконавцем про відкриття виконавчого провадження) виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які здійснюються на підставах, у спосіб та в межах повноважень, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, виданими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Згідно положень Закону України "Про виконавче провадження", юридичним оформленням сукупності дій уповноваженої особи, направлених на виконання рішення суду є постанова державного виконавця.

Державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього закону (стаття 19 закону України "Про виконавче провадження").

Відповідно до ст. 25 закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець зобов`язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред`явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред`явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби. Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. Копії постанови про відкриття виконавчого провадження надсилаються не пізніше наступного робочого дня стягувачу та боржникові.

Як вбачається із наданої до скарги інформації про виконавче провадження до останнього внесено здійснення державним виконавцем такий дій: 30.05.16р. відкрито виконавче провадження, 30.05.16р. звернення стягнення на майно боржника, 10.06.16р. стягнення виконавчого збору, 10.06.16р. звернення стягнення на кошти на рахунках боржника, 08.07.16р. утворено виконавчу групу, 08.07.16р. постанова про арешт коштів боржника, 22.07.16р. постанова про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій, 21.19.16р. постанова про утворення виконавчих групи, 22.09.16р. постанова про арешт майна боржника, 27.12.16р. постанова про арешт майна боржника, 24.01.17р. постанова про виведення виконавчого провадження із зведеного виконавчого провадження, 01.06.17р. постанова про зняття арешту з майна, 07.03.19р. постанова про розшук майна боржника, 27.06.19р. постанова про повернення виконавчого документу.

Відповідно до ст. 6 закону України "Про виконавче провадження" (в редакції станом на дату відкриття виконавчого провадження) державний виконавець зобов`язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Статтею 11 закону України "Про виконавче провадження" (в редакції станом на дату відкриття виконавчого провадження) встановлено, що державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Частиною 3 названої статті передбачено, що державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право, зокрема, з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від органів, установ, організацій, посадових осіб, сторін та учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, у тому числі конфіденційну, безперешкодно входити до приміщень і сховищ, що належать боржникам або зайняті ними, проводити огляд зазначених приміщень і сховищ, у разі необхідності примусово відкривати та опечатувати такі приміщення і сховища, накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку;

Відповідно до ст. 30 закону України "Про виконавче провадження" (в редакції станом на дату відкриття виконавчого провадження) державний виконавець зобов`язаний провести виконавчі дії з виконання рішення протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Як передбачено ч. 8 ст. 52 закону України "Про виконавче провадження" (в редакції станом на дату відкриття виконавчого провадження) державний виконавець проводить перевірку майнового стану боржника не пізніше наступного робочого дня після закінчення строку для самостійного виконання. У подальшому така перевірка проводиться державним виконавцем кожні два тижні - щодо виявлення рахунків боржника, кожні три місяці - щодо виявлення нерухомого та рухомого майна боржника та його майнових прав, отримання інформації про доходи боржника.

Разом з тим, доказів виконання органом державної виконавчої служби ч. 8 ст. 52 Закону України "Про виконавче провадження" (перевірки майнового стану боржника) відомості виконавчого провадження, які надані скаржником, не містять, що в свою чергу є також порушенням норм ст. ст. 6, 11, 30 закону України "Про виконавче провадження".

05.10.2016р. набрав законної сили Закон України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 № 1404-VІІІ, відповідно до п. п. 6, 7 Прикінцевих та перехідних положень якого рішення, які виконувалися органами державної виконавчої служби до набрання чинності цим Законом, продовжують виконуватися цими органами до настання підстав для завершення виконавчого провадження. Виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.

Таким чином, до вказаних правовідносин застосовуються норми Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016р. № 1404-VІІІ.

Під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами (ч. 1 ст. 13 Закону).

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 37 закону України "Про виконавче провадження" (чинна редакція) виконавчий документ повертається стягувачу, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

27.06.19р. державним виконавцем на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 закону України "Про виконавче провадження" винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві ВП № 50945805.

За приписами ч. 3 ст. 18 закону України "Про виконавче провадження" виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право: проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; проводити перевірку виконання юридичними особами незалежно від форми власності, фізичними особами, фізичними особами - підприємцями рішень стосовно працюючих у них боржників; з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну; за наявності вмотивованого рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння фізичної особи безперешкодно входити на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень боржника - фізичної особи, особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, проводити в них огляд, у разі потреби примусово відкривати їх в установленому порядку із залученням працівників поліції, опечатувати такі приміщення, арештовувати, опечатувати та вилучати належне боржникові майно, яке там перебуває та на яке згідно із законом можливо звернути стягнення. Примусове проникнення на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень у зв`язку з примусовим виконанням рішення суду про виселення боржника та вселення стягувача і рішення про усунення перешкод у користуванні приміщенням (житлом) здійснюється виключно на підставі такого рішення суду; безперешкодно входити на земельні ділянки, до приміщень, сховищ, іншого володіння боржника - юридичної особи, проводити їх огляд, примусово відкривати та опечатувати їх; накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку; накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей; здійснювати реєстрацію обтяжень майна в процесі та у зв`язку з виконавчим провадженням; використовувати за згодою власника приміщення для тимчасового зберігання вилученого майна, а також транспортні засоби стягувача або боржника за їхньою згодою для перевезення майна; звертатися до суду або органу, який видав виконавчий документ, із заявою (поданням) про роз`яснення рішення, про видачу дубліката виконавчого документа у випадках, передбачених цим Законом, до суду, який видав виконавчий документ, - із заявою (поданням) про встановлення чи зміну порядку і способу виконання рішення, про відстрочку чи розстрочку виконання рішення; приймати рішення про відстрочку та розстрочку виконання рішення (крім судових рішень), за наявності письмової заяви стягувача; звертатися до суду з поданням про розшук дитини, про постановлення вмотивованого рішення про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної або іншої особи, в якої перебуває дитина, стосовно якої складено виконавчий документ про її відібрання; звертатися до суду з поданням про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної або іншої особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, що належать боржникові від інших осіб; викликати фізичних осіб, посадових осіб з приводу виконавчих документів, що перебувають у виконавчому провадженні; залучати в установленому порядку понятих, працівників поліції, інших осіб, а також експертів, спеціалістів, а для проведення оцінки майна - суб`єктів оціночної діяльності - суб`єктів господарювання; накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом; застосовувати під час примусового виконання рішень фото - і кінозйомку, відеозапис; вимагати від матеріально відповідальних і посадових осіб боржників - юридичних осіб або боржників - фізичних осіб надання пояснень за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження; у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду, за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів; залучати в разі потреби до проведення чи організації виконавчих дій суб`єктів господарювання, у тому числі на платній основі, за рахунок авансового внеску стягувача; отримувати від банківських та інших фінансових установ інформацію про наявність рахунків та/або стан рахунків боржника, рух коштів та операції за рахунками боржника, а також інформацію про договори боржника про зберігання цінностей або надання боржнику в майновий найм (оренду) індивідуального банківського сейфа, що охороняється банком; здійснювати інші повноваження, передбачені цим Законом.

Виконавець має право вчиняти виконавчі дії щодо звернення стягнення на доходи боржника, виявлення та звернення стягнення на кошти, що перебувають на рахунках боржника у банках чи інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитарних установах на території, на яку поширюється юрисдикція України. У разі необхідності проведення перевірки інформації про наявність боржника чи його майна або про місце роботи на території, на яку не поширюється компетенція державного виконавця, державний виконавець доручає проведення перевірки або здійснення опису та арешту майна відповідному органу державної виконавчої служби. (ч. ч. 4, 5 ст. 24 Закону).

Як вказує стягувач у своїй скарзі, органом державної виконавчої служби при здійсненні виконавчого провадження не було вчинено всіх належних, повних та об`єктивних передбачених законом виконавчих дій у виконавчому провадженні №51258920 щодо примусового виконання наказу суду області від 25.04.16р. у справі №924/160/16 як передбачено ст. 18 закону України "Про виконавче провадження".

Судом констатується, що висновок щодо безрезультатності або неможливості розшуку майна, або відсутності майна боржника може бути обґрунтованим лише тоді, коли державний виконавець, повністю реалізував надані йому права, застосував усі можливі (передбачені законом) заходи для досягнення необхідного позитивного результату, що в свою чергу узгоджується із правовою позицією викладеною у Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 07.08.18р. у справі № 910/25970/14.

Суд також відзначає, що Закон встановлює підстави та умови відповідальності у виконавчому провадженні, однак, штрафів на боржника державний виконавець не накладав, заяв до правоохоронних органів не подавав, з заявою про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду керівника боржника за межі України до суду не звертався.

З огляду на наведені вище норми законодавства та наявні в матеріалах справи докази, суд погоджується з твердженням скаржника, що така бездіяльність органу виконання судових рішень (не вчинення всіх, передбачених законом, заходів) призвела до невиконання судового рішення у даній справі.

При цьому судом враховується, що при зверненні із даною скаргою позивач не пропустив строк встановлений ст.341 ГПК України, відповідно питання щодо його поновлення судом не розглядається.

За змістом статей 1, 8 Конституції України Україна є правова держава. В Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Законом України №475/97 від 17.07.1997 ратифіковано Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 (надалі - "Конвенція") та Перший протокол до Конвенції, а відтак в силу ст. 9 Конституції України вони є частиною національного законодавства України.

Відносини, що виникають у зв`язку з обов`язком держави виконати рішення Європейського суду з прав людини у справах проти України; з необхідністю усунення причин порушення Україною Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод і протоколів до неї; з впровадженням в українське судочинство та адміністративну практику європейських стандартів прав людини; зі створенням передумов для зменшення числа заяв до Європейського суду з прав людини проти України регулюється Законом України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини".

Згідно із ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Концепція "майна" в розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції має автономне значення, тобто не обмежується власністю на матеріальні речі та не залежить від формальної класифікації у внутрішньому праві: певні інші права та інтереси, що становлять активи, також можуть вважатися "правом власності", а відтак і "майном".

Відтак, присудженні до стягнення рішенням у даній справі грошові кошти, є майном в розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції, мирне володіння яким з моменту винесення наведеного рішення гарантується ст.ст. 1, 8, 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції.

При цьому, в рішеннях у справах "Бурдов проти Росії" від 07.05.2002 р. та "Ясіуньєне проти Латвії" від 06.03.2003 р. Європейський суд з прав людини наголосив на тому, що відсутність у заявника можливості домогтися виконання рішення, винесеного на його чи її користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, гарантоване першим реченням частини першої статті 1 Протоколу № 1. Тоді як у даному випадку невиконання судового рішення призводить до порушення забезпечення права позивача на мирне володіння відповідним майном, гарантованим статтею 1 Першого протоколу до Конвенції.

За приписами ст. ст. 73, 74 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Поряд із цим судом береться до уваги, що державним виконавцем не надано заперечень чи доказів на спростування тверджень позивача (скаржника), не надано для огляду на вимогу суду матеріали виконавчого провадження.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 343 ГПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

При розгляді даної скарги, судом встановлено порушення державним виконавцем прав стягувача як сторони виконавчого провадження у зв`язку з винесенням постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві ВП № 51258920 від 27.06.19р. та обґрунтованість скарги ПП "АДЛЄР" щодо визнання незаконною та скасування оскаржуваної постанови.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку про обґрунтованість скарги та відповідно її задоволення.

Керуючись ст. ст. 233, 234, 235, 341, 342, 343 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Скаргу ПП "АДЛЄР" на дії державного виконавця Городоцького РВДВС ГТУЮ у Хмельницькій області від 22.07.19р. задовольнити.

Визнати дії державного виконавця Городоцького РВДВС ГТУЮ у Хмельницькій області у виконавчому провадженні №51258920 щодо примусового виконання наказу Господарського суду Хмельницької області від 25 квітня 2016 року у справі №924/160/16, в частині винесення Постанови від 27 червня 2019 року про повернення наказу Господарського суду Хмельницької області від 25 квітня 2016 року у справі №924/160/16 стягувачеві неправомірними.

Скасувати Постанову Городоцького РВДВС ГТУЮ у Хмельницькій області від 27 червня 2019 року про повернення наказу Господарського суду Хмельницької області від 25 квітня 2016 року у справі №924/160/16 стягувачеві.

Ухвала набирає законної сили 02.08.19р. та може бути оскаржена в порядку та строк, встановлені ст.ст. 254-256 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст ухвали складено 06.08.19р.

Суддя М.Є. Муха

Віддруковано 4 примірники: 1 - до справи, 2 - позивачу (10007, м. Житомир, вул. Авіаторів, 9), 3 - відповідачу (77772, Івано - Франківська область, Богородчанський р-н, с. Манява, вул. Франка, 70), 4 - Городоцький РВ ДВС ХОУЮ (32000, Хмельницька обл., м. Городок, вул. Грушевського, 49). Всім з повідомленням про врученням.