УХВАЛА

м. Київ

01.08.2019Справа № 4/246
Господарський суд міста Києва у складі судді Борисенко І.І., розглянувши скаргу від 27.05.2019 вих№1602/0/4-19 року Державного агентства резерву України на бездіяльність відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України

у справі №4/246

За позовом Державного агентства резерву України

до Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України»

про зобов`язання повернути матеріальні цінності

Представники сторін:

від заявника (позивача) - Михайлець О.В. за дов.;

від відповідача - Андрійко Є.Л. за дов.;

від Департаменту ДВС - Медведєв О.В. за дов.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 18.02.2004 у справі № 4/246 позовні вимоги Державного комітету України з державного матеріального резерву задоволені частково. Зобов`язано Національну акціонерну компанію "Нафтогаз України" повернути до Державного комітету України з державного матеріального резерву природний газ у кількості 1496, 442 млн. куб. метрів на суму 419 495 490, 80 грн.; стягнуто з НАК "Нафтогаз України" на користь Державного бюджету України 1 000, 00 грн. державного мита; стягнуто з НАК "Нафтогаз України" на користь Державного підприємства "Судовий інформаційний центр" 118, 00 грн. витрат за інформаційні послуги.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 29.03.2004 рішення Господарського суду міста Києва від 18.02.2004 у зазначеній справі залишено без змін.

Ухвалою Вищого господарського суду України від 13.05.2004 касаційну скаргу НАК "Нафтогаз України" на постанову Київського апеляційного господарського суду від 29.03.2004 у справі №4/246 повернуто без розгляду.

Ухвалою Верховного Суду України від 02.09.2004 у порушенні касаційного провадження з перегляду ухвали Вищого господарського суду України від 13.05.2004 відмовлено.

На виконання рішення у справі №4/246 судом 19.10.2004 видано відповідні накази.

Ухвалою суду від 14.12.2017 змінено спосіб виконання рішення Господарського суду міста Києва від 18.02.2004 у справі №4/246, в частині повернення до Державного комітету України з державного матеріального резерву природний газ у кількості 1 318 080 782 куб.м. на загальну суму 369 495 490,80 грн. на стягнення з Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01001, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6, код 20077720) на користь Державного агентства резерву України (01601, м. Київ, вул. Пушкінська, 28, код 37472392) 369 495 490,80 грн. (триста шістдесят дев`ять мільйонів чотириста дев`яносто п`ять тисяч чотириста дев`яносто гривень 80 копійок) з урахуванням ПДВ.

Ухвалою суду від 12.07.2018 виправлено допущену описку у п.2 резолютивної частини ухвали Господарського суду міста Києва від 14.12.2017 у справі №4/246, а саме визначено вважати вірним "Змінити спосіб виконання рішення Господарського суду міста Києва від 18.02.2004 у справі №4/246, в частині повернення до державного резерву природного газу у кількості 1 318 080 782 куб.м. на загальну суму 369 495 490,80 грн. на стягнення з ПАТ "НАК "Нафтогаз України" на користь Державного агентства резерву України 369 495 490,80 грн. з урахуванням вимог ст.ст. 185, 188, 193 Податкового кодексу України.".

Ухвалою суду від 12.07.2018 задоволено заяву Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" про визнання наказу Господарського суду міста Києва по справі №4/246 від 16.05.2008 таким, що не підлягає виконанню. Визнано таким, що не підлягає частково виконанню, наказ Господарського суду міста Києва у справі №4/246 від 16.05.2008, виданий на виконання рішення Господарського суду міста Києва від 18.02.2004 №4/246 щодо зобов`язання Національну акціонерну компанію "Нафтогаз України" повернути до Державного комітету України з державного матеріального резерву природній газ у кількості 1 318 080 782,00 куб.м. (з урахуванням зміненого ухвалою суду від 14.12.2017 способу його виконання та ухвали суду від 12.07.2018 щодо виправлення допущеної описки), в частині стягнення 361 672 548,33 грн.

27.05.2019 Державним агентством резерву України подана скарга на дії відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, в якій скаржник просив суд визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Медведева О. В. та зобов`язати вчинити всіх передбачених чинним законодавством, зокрема Законом України «Про виконавче провадження», заходів примусового виконання рішення по справі № 4/246 з урахуванням ухвал господарського суду м. Києва від 12.07.2018 та від 05.02.2019 № 4/246, в тому числі направити відповідні вимоги ПАТ «НАК «Нафтогаз України».

Ухвалою суду від 03.06.2019 розгляд скарги призначено на 20.06.2019.

19.06.2019 від Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» надійшли заперечення на скаргу, в яких боржник зазначив, що на момент подання вказаної скарги, рішення суду у справі №4/246 виконано в спосіб та порядку,визначеною ухвалою суду від 14.12.2017, у зв`язку з чим 21.05.2019 державним виконавцем прийнято постанову про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання наказу №4/246 від 16.05.2008, у зв`язку з повним фактичним виконанням рішення суду.

20.06.2019 державним виконавцем примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України подані пояснення по суті скарги, в яких державний виконавець не погодився зі скаргою та зазначив, що виконавче провадження по виконанню наказу №4/246 закінчено, а державний виконавець не наділений правом самостійно вираховувати суму коштів, що підлягає стягненню.

У судовому засіданні 20.06.2019 судом оголошено перерву до 18.07.2019.

У судовому засіданні 18.07.2019 скаржник підтримав скаргу, боржник заперечив проти скарги, державний виконавець також заперечив проти скарги.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд вважає, що скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що на виконанні у відділі примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України перебувало виконавче провадження у справі №4/246.

Як було зазначено раніше, відповідно до ухвали Господарського суду м. Києва від 18.02.2004 у справі №4/246 змінено спосіб виконання рішення Господарського суду міста Києва від 18.02.2004 у справі №4/246, в частині повернення до Державного комітету України з державного матеріального резерву природний газ у кількості 1 318 080 782 куб.м. на загальну суму 369 495 490,80 грн. на стягнення з Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01001, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6, код 20077720) на користь Державного агентства резерву України (01601, м. Київ, вул. Пушкінська, 28, код 37472392) 369 495 490,80 грн. (триста шістдесят дев`ять мільйонів чотириста дев`яносто п`ять тисяч чотириста дев`яносто гривень 80 копійок) з урахуванням ПДВ.

Ухвалою суду від 12.07.2018 виправлено допущену описку у п.2 резолютивної частини ухвали Господарського суду міста Києва від 14.12.2017 у справі №4/246, а саме визначено вважати вірним "Змінити спосіб виконання рішення Господарського суду міста Києва від 18.02.2004 у справі №4/246, в частині повернення до державного резерву природного газу у кількості 1 318 080 782 куб.м. на загальну суму 369 495 490,80 грн. на стягнення з ПАТ "НАК "Нафтогаз України" на користь Державного агентства резерву України 369 495 490,80 грн. з урахуванням вимог ст.ст. 185, 188, 193 Податкового кодексу України.".

Ухвалою суду від 12.07.2018 задоволено заяву Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" визнано таким, що не підлягає частково виконанню, наказ Господарського суду міста Києва у справі №4/246 від 16.05.2008, виданий на виконання рішення Господарського суду міста Києва від 18.02.2004 №4/246 щодо зобов`язання Національну акціонерну компанію "Нафтогаз України" повернути до Державного комітету України з державного матеріального резерву природній газ у кількості 1 318 080 782,00 куб.м. (з урахуванням зміненого ухвалою суду від 14.12.2017 способу його виконання та ухвали суду від 12.07.2018 щодо виправлення допущеної описки), в частині стягнення 361 672 548,33 грн.

Згідно платіжного доручення від 27.04.2018 у справі №6003989 НАК «Нафтогаз України» перераховано кошти в сумі 361 672 548,33 грн. на користь Державного агентства резерву України.

Платіжним дорученням від 07.08.2018 №5941 перераховано на користь Державного агентства резерву України кошти в сумі 7 822 942,47 грн. платіжним дорученням від 07.08.2018 №5943 перераховано виконавчий збір в сумі 782 294,24 грн., платіжним дорученням від 07.08.2018 №5944 перераховано витрати на проведення виконавчих дій в сумі 649,20 грн. та платіжним дорученням від 07.08.2018 №5942 перераховано штраф в сумі 680,00 грн.

Отже, зобов`язання НАК «Нафтогаз України» перед Скаржником у сумі 369 495 490,80 грн. припинені належним чином, у розумінні ст. 599 ЦК України, з яких:

- на підставі платіжного доручення №6003989 від 27.04.2018 боржником було самостійно перераховано Стягувачу 361 672 548,33 грн. У зв`язку з цим ухвалою Господарського суду м. Києва від 12.07.2018№ 4/246 вищевказаний наказ був визнаний таким, що не підлягає виконанню в частині самостійно погашеної суми Боржником.

- на підставі платіжного доручення №5941 від 07.08.2018 відділом примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України було перераховано Стягувачу залишок боргу у сумі 7 822 942,47 грн.

Згідно п.9 ч.1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

21.05.2019 державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п.9 ч.1 ст. 39 Закону України.

Скаржник вказує, що державний виконавець був обізнаний з встановленим обов`язком Відповідача самостійно визначити та нарахувати 20% ПДВ, проте державним виконавцем не вчинено жодних дій з метою виконання судового рішення та стягнення заборгованості в повному обсязі.

Відповідно до ч.1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно положень ч. 3 ст. 18 Закону «Про виконавче провадження», виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право:

1) проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону;

2) проводити перевірку виконання юридичними особами незалежно від форми власності, фізичними особами, фізичними особами - підприємцями рішень стосовно працюючих у них боржників;

3) з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну;

4) за наявності вмотивованого рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння фізичної особи безперешкодно входити на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень боржника - фізичної особи, особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, проводити в них огляд, у разі потреби примусово відкривати їх в установленому порядку із залученням працівників поліції, опечатувати такі приміщення, арештовувати, опечатувати та вилучати належне боржникові майно, яке там перебуває та на яке згідно із законом можливо звернути стягнення. Примусове проникнення на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень у зв`язку з примусовим виконанням рішення суду про виселення боржника та вселення стягувача і рішення про усунення перешкод у користуванні приміщенням (житлом) здійснюється виключно на підставі такого рішення суду;

5) безперешкодно входити на земельні ділянки, до приміщень, сховищ, іншого володіння боржника - юридичної особи, проводити їх огляд, примусово відкривати та опечатувати їх;

6) накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку;

7) накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей;

8) здійснювати реєстрацію обтяжень майна в процесі та у зв`язку з виконавчим провадженням;

9) використовувати за згодою власника приміщення для тимчасового зберігання вилученого майна, а також транспортні засоби стягувача або боржника за їхньою згодою для перевезення майна;

10) звертатися до суду або органу, який видав виконавчий документ, із заявою (поданням) про роз`яснення рішення, про видачу дубліката виконавчого документа у випадках, передбачених цим Законом, до суду, який видав виконавчий документ, - із заявою (поданням) про встановлення чи зміну порядку і способу виконання рішення, про відстрочку чи розстрочку виконання рішення;

11) приймати рішення про відстрочку та розстрочку виконання рішення (крім судових рішень), за наявності письмової заяви стягувача;

12) звертатися до суду з поданням про розшук дитини, про постановлення вмотивованого рішення про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної або іншої особи, в якої перебуває дитина, стосовно якої складено виконавчий документ про її відібрання;

13) звертатися до суду з поданням про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної або іншої особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, що належать боржникові від інших осіб;

14) викликати фізичних осіб, посадових осіб з приводу виконавчих документів, що перебувають у виконавчому провадженні.

У разі якщо боржник без поважних причин не з`явився за викликом виконавця, виконавець має право звернутися до суду щодо застосування до нього приводу;

15) залучати в установленому порядку понятих, працівників поліції, інших осіб, а також експертів, спеціалістів, а для проведення оцінки майна - суб`єктів оціночної діяльності - суб`єктів господарювання;

16) накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом;

17) застосовувати під час примусового виконання рішень фото- і кінозйомку, відеозапис;

18) вимагати від матеріально відповідальних і посадових осіб боржників - юридичних осіб або боржників - фізичних осіб надання пояснень за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження;

19) у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду, за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів;

20) залучати в разі потреби до проведення чи організації виконавчих дій суб`єктів господарювання, у тому числі на платній основі, за рахунок авансового внеску стягувача;

21) отримувати від банківських та інших фінансових установ інформацію про наявність рахунків та/або стан рахунків боржника, рух коштів та операції за рахунками боржника, а також інформацію про договори боржника про зберігання цінностей або надання боржнику в майновий найм (оренду) індивідуального банківського сейфа, що охороняється банком;

22) здійснювати інші повноваження, передбачені цим Законом.

Суд зазначає, що в ухвалі господарського суду міста Києва від 14.12.2017, якою суд змінив спосіб виконання рішення та в ухвалі про виправлення описки від 12.07.2018, суд послався на норми Податкового кодексу України, зокрема п. 185.1 ст. 185 та лист-роз`яснення Державної фіскальної служби України від 20.10.2017 та від 11.12.2013, де вказано, що операції з повернення товару (природного газу) для цілей оподаткування ПДВ розглядається як операція з постачання товарів, які відповідно до Податкового кодексу України є об`єктом оподаткування ПДВ. У разі повернення ПАТ "Нафтогаз України" заборгованості у грошовій формі Державне агентство резерву України зобов`язаний буде визнати податкові зобов`язання з податку на додану вартість виходячи з бази оподаткування, що становить 369 495 490,80 грн.

Поряд з цим пунктом 193.1 ст. 193 Податкового кодексу України визначено, що ставка податку встановлена від бази оподаткування в розмірі 20%. Тобто виходячи з фабули даної статті законодавець чітко встановив, що 20% ПДВ нараховується на базі оподаткування.

Відповідно до п. 188.1 ст. 188 Податкового кодексу України база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості з урахуванням загальнодержавних податків та зборів, тобто в даному випадку базою оподаткування є вартість природного газу, а саме 369 495 490,80 грн., що підтверджується Державною фіскальною службою у листах, які знаходяться в матеріалах справи.

При цьому база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг не може бути нижче ціни придбання таких товарів/послуг.

Суд в резолютивній частині ухвали від 14.12.2017 змінив спосіб виконання рішення господарського суду міста Києва від 18.02.2004 у справі №4/246, в частині повернення до державного резерву природного газу у кількості 1 318 080 782 куб.м на загальну суму 369 495 490,80 грн. на стягнення з ПАТ "НАК "Нафтогаз України" на користь Державного агентства резерву України 369 495 490,80 грн. з урахуванням ПДВ, без врахування висновку зробленому в абз.4 на сторінці 8 мотивувальної частини ухвали та приписам податкового законодавства, зокрема ст.ст. 164, 185, оскільки згідно з даних висновків та норм податкового законодавства вбачається, що 20% податку не повинні бути включені у базу оподаткування, а нараховані додатково до неї особою (відповідачем) яка здійснює таку операцію, зокрема повертає (відшкодовує вартість) товару/послуг.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.07.2018 ухвалено ухвалу про виправлення допущеної описки у п.2 резолютивної частини ухвали Господарського суду міста Києва від 14.12.2017 у справі №4/246, а саме визначено вважати вірним "Змінити спосіб виконання рішення Господарського суду міста Києва від 18.02.2004 у справі №4/246, в частині повернення до державного резерву природного газу у кількості 1 318 080 782 куб.м. на загальну суму 369 495 490,80 грн. на стягнення з ПАТ "НАК "Нафтогаз України" на користь Державного агентства резерву України 369 495 490,80 грн. з урахуванням вимог ст.ст. 185, 188, 193 Податкового кодексу України".

22.12.2017 до Господарського суду м. Києва надійшла заява Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" про роз`яснення рішення суду до заяви про зміну способу виконання рішення Господарського суду м. Києва по справі № 4/246, в якій заявник просить суд роз`яснити п.2 резолютивної частини ухвали Господарського суду м. Києва від 14.12.2017р.

- чи, включено до суми 369 495 490,80 грн., яка підлягає стягненню до Державного комітету України, ПДВ і таким чином базою оподаткування є сума у розмірі 307 912 909,00 грн., та сума ПДВ складає відповідно 61 582 581,80 грн.

- або на користь Державного комітету України підлягає стягненню сума 369 495 490,80 грн. без урахування ПДВ, як становить 73 899 098,16 грн., і таким чином сплаті підлягає сума 443 394 588,96 грн.

Ухвалою суду від 19.03.2018 у задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" про роз`яснення рішення суду до заяви про зміну способу виконання рішення Господарського суду м. Києва по справі № 4/246 - відмовлено.

В ухвалі суду від 19.03.2018 судом визначено, що вже було досліджено та надано оцінку питанню щодо оподаткування, а саме враховано положення п. 185.1 ст. 185 Податкового кодексу України, та вирішено стягнути 369 495 490,80 грн. з урахуванням ПДВ, що і викладено в ухвалі.

Також, суд зазначив, що при роз`ясненні рішення, суд не змінює його суть, проте вирахування розміру суми оподаткування, що підлягає стягненню до Державного комітету України розцінюється судом як внесення нових даних, що суперечить положенню ст. 245 ГПК України.

В подальшому, також, ухвалою суду від 28.03.2018 у задоволенні заяви Державного агентства резерву України про роз`яснення рішення суду до заяви про зміну способу виконання рішення Господарського суду м. Києва по справі №4/246 відмовлено.

Отже, виходячи з обсягу повноважень органів виконання рішень, закріплених у ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець вчиняє заходи направлені на виконання рішення суду, тобто володіє рядом відповідальних інструментів направлених на реалізацію ст. 129-1 Конституції України, натомість вказана норма не встановлює повноваження щодо покладання обов`язку нарахування ПДВ, визначення бази для ПДВ та сплати ПДВ.

Так, державний виконавець з урахуванням відсутності правових інструментів для здійснення розрахунку розміру ПДВ та зміни вартості газу, враховуючи власні повноваження закріплені ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», з метою дотримання вимог принципу верховенства права, звернувся до суду з заявою про роз`яснення рішення суду, за результатами розгляду якої судом 05.02.2019 постановлено ухвалу про відмову в роз`ясненні рішення суду до заяви про зміну способу виконання рішення Господарського суду м. Києва по справі №4/246.

В ухвалі суду від 05.02.2019 судом зазначено, що вже роз`яснено, що 20% податку мають нараховуватися на суму коштів в розмірі 369 495 490,80 грн., яка підлягає стягненню з відповідача та суд зазначає, що ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.07.2018 про виправлення описки в ухвалі суду від 14.12.2017 вже було виправлено описку та виключено слова "з урахуванням ПДВ".

Оскільки при роз`ясненні рішення, суд не змінює його суть, то здійснення розрахунку розміру суми оподаткування та визначення іншої суми вартості природного газу розцінюється судом як внесення нових даних, що суперечить положенню ст.245 ГПК України.

За встановлених обставин справи, суд вказує, що державний виконавець не наділений правом самостійно вираховувати суму коштів, що підлягає стягненню з ПАТ «НАК «Нафтогаз України» на користь Державного агентства резерву України з урахуванням вимог ст.ст. 185, 188, 193 Податкового кодексу України.

За висновком суду, виходячи з аналізу вчинених дій в межах виконавчого провадження» щодо виконання наказу у справі №4/246 державним виконавцем вживалось всіх, визначених Законом України «Про виконавче провадження» для належного виконання рішення суду.

За ст. 13 Конвенції про захист прав людини та основних свобод кожен, чиї права і свободи, викладені в цій Конвенції, порушуються, має право на ефективний засіб правового захисту у відповідному національному органі. Невід`ємною частиною справедливого судового розгляду та ефективного захисту права на мирне володіння майном є забезпечення державою примусового виконання судового рішення в розумний строк, яке в Україні покладається на державну виконавчу службу та державних виконавців.

Судом не встановлено порушення державним виконавцем норм Закону України «Про виконавче провадження». Процесуальні дії вчинені відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження», в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Законом.

Враховуючи вищезазначене, скаржником не доведено суду факту вчинення незаконних та протиправних дій/бездіяльності відділом примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України у справі №4/246.

Підстав для задоволення скарги на бездіяльність державного виконавця немає.

Керуючись ст.ст. 234, 342, 343 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні скарги від 27.05.2019 Державного агентства резерву України на бездіяльність відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України у справі №4/246 відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та може бути оскаржена в апеляційному порядку у строки, встановлені ст. 256 Господарського процесуального кодексу України.

12.08.2019

Суддя І.І. Борисенко