РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

08.08.2019Справа № 910/6979/19

Господарський суд міста Києва у складі судді Павленка Є.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження матеріали справи за позовом товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "ВіДі-Страхування" до приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Українська страхова група", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача, - фізична особа ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: фізична особа ОСОБА_2 та виробничо-комерційна фірма "Віта-Авто" у формі товариства з обмеженою відповідальністю, про стягнення 100 000,00 грн.,

без виклику представників учасників процесу (без проведення судового засідання).

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У травні 2019 року товариство з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "ВіДі-Страхування" (далі - Товариство) звернулося до Господарського суду міста Києва з вказаним позовом про стягнення з приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Українська страхова група" (далі - Компанія) заборгованості з відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок ДТП, у розмірі 100 000,00 грн., обґрунтовуючи свої вимоги тим, що відповідач, як страховик винної в ДТП особи, всупереч вимогам Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" не відшкодував позивачу шкоду, завдану страхувальником відповідача внаслідок ДТП.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12 червня 2019 року позовну заяву Товариства прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі № 910/6979/19 та вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без виклику представників учасників процесу (без проведення судового засідання).

1 липня 2019 року через загальний відділ канцелярії суду від відповідача надійшов відзив на позов, в якому останній заперечив проти позову та вказав, що в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження вини ОСОБА_2 у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої було пошкоджено автомобіль "LEXUS", державний номерний знак: НОМЕР_1 , застрахований у позивача. Враховуючи наведене, Компанія просила відмовити в задоволенні позову Товариства за безпідставністю та необґрунтованістю заявлених вимог.

8 липня 2019 року через загальний відділ канцелярії суду надійшла відповідь позивача на відзив, в якій останній навів свої аргументи на спростування викладених відповідачем у відзиві обставин.

Ухвалою суду від 12 липня 2019 року до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача, було залучено фізичну особу ОСОБА_1 , а також третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: фізичну особу ОСОБА_2 та виробничо-комерційну фірму "Віта-Авто" у формі товариства з обмеженою відповідальністю.

1 серпня 2019 року до суду надійшли письмові пояснення по суті спору фізичної особи ОСОБА_1 , в яких останній вказав, що вимоги позивача, на його думку, підтверджуються належними і допустимими доказами, а відтак є законними та обґрунтованими.

Будь-яких інших заяв, клопотань або заперечень від учасників справи не надходило.

Відповідно до частин 5, 8 статті 252 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. При розгляді справи у порядку спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

1 червня 2018 року між Компанією та виробничо-комерційною фірмою "Віта-Авто" у формі товариства з обмеженою відповідальністю було укладено договір добровільного страхування наземних транспортних засобів, цивільно-правової відповідальності водія та від нещасного випадку з водієм та пасажирами № 28-0301-18-00209, а також поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АК/8795891, предметом якого було страхування цивільно-правової відповідальності водія забезпеченого транспортного засобу "VOLVO", державний номерний знак: НОМЕР_2 .

З матеріалів справи вбачається, що 8 листопада 2018 року на автодорозі М-12 Стрий - Знам`янка 311 км 750 м сталася дорожньо-транспортна пригода за участі двох транспортних засобів: автомобіля "LEXUS", державний номерний знак: НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_1 , та автомобіля "VOLVO", державний номерний знак: НОМЕР_2 , з напівпричепом "SCHWARZMULLER", державний номерний знак НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_2 . Причиною ДТП стало те, що водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем "LEXUS", державний номерний знак: НОМЕР_1 , під час виконання обгону виявив неуважність, недотримався безпечного бокового інтервалу, внаслідок чого здійснив зіткнення з вищевказаним автомобілем "VOLVO", чим порушив пункти 2.3б, 13.3 Правил дорожнього руху України.

Зазначені обставини були встановлені постановою Летичівського районного суду Хмельницької області від 14 грудня 2018 року в справі № 678/1468/18 (суддя Лазаренко А.В.), якою водія автомобіля "LEXUS", державний номерний знак: НОМЕР_1 , ОСОБА_1 було визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Проте суддя Лазаренко А.В., який виносив дану постанову, звільнив ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності на підставі статті 22 Кодексу України про адміністративні правопорушення у зв`язку з малозначністю правопорушення, та, обмежившись усним зауваженням, закрив провадження у цій справі (копія даної постанови наявна у матеріалах справи).

9 листопада 2018 року представник виробничо-комерційної фірми "Віта-Авто" звернувся до відповідача із заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування (реєстраційний номер ЗСКА-8973).

Враховуючи постанову Летичівського районного суду Хмельницької області від 14 грудня 2018 року в справі № 678/1468/18, 19 лютого 2019 року відповідачем було складено страховий акт № ЗСКА-8973, яким було встановлено розмір страхового відшкодування у розмірі 509 974,22 грн., що складає вартість збитків, завданих автомобілю "VOLVO", державний номерний знак: НОМЕР_2 . Вказана сума страхового відшкодування була сплачена Компанією на розрахунковий рахунок товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями "ВОЛЬВО УКРАЇНА" платіжним дорученням від 20 лютого 2019 року № 3773.

Водночас з матеріалів справи також вбачається, що 19 грудня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до позивача із заявою № 15/04/9.01/1724.18 про виплату йому страхового відшкодування у зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою, яка є страховим випадком відповідно до умов договору добровільного страхування наземного транспорту від 23 листопада 2017 року № 011062, укладеного між Товариством та ОСОБА_1

3 січня 2019 року Товариство на підставі заяви ОСОБА_1 від 19 грудня 2018 року № 15/04/9.01/1724.18, страхового акту від 2 січня 2019 року № 2708, звіту про визначення вартості матеріального збитку від 12 грудня 2018 року № 4554, ремонтної калькуляції від 12 грудня 2018 року № 1942 та акту виконаних робіт від 8 листопада 2018 року, складеного фізичною особою-підприємцем Кісаровим О.Г. , здійснило на користь акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк" (вказаний одержувач був зазначений самим ОСОБА_1 у його заяві) виплату страхового відшкодування у розмірі 1 029 020,93 грн., що підтверджується відповідним платіжним дорученням від 3 січня 2019 року № 1.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, Товариство посилалося на висновок експертного дослідження від 10 грудня 2018 року № 12-1/46, складений судовим експертом Київського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру Грабовським О.І. Вказаним висновком було встановлено, що в заданій дорожній ситуації (з технічної точки зору) водій автомобіля "LEXUS", державний номерний знак: НОМЕР_1 ( ОСОБА_1 ) для уникнення зіткнення із вантажним автопоїздом у складі автомобіля "VOLVO FM 400", державний номерний знак: НОМЕР_2 , та напівпричепа "SCHWARZMULLER", державний номерний знак НОМЕР_3 , повинен був діяти відповідно до вимог пункту 10.1 та горизонтальної розмітки 1.1 розділу 34 Правил дорожнього руху України. При виконанні зазначених вимог, порушення яких (з технічної точки зору) знаходиться у причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди, вказаний водій мав технічну можливість попередити зіткнення із автопоїздом у складі автомобіля "VOLVO FM 400", державний номерний знак: НОМЕР_2 , та напівпричепа "SCHWARZMULLER", державний номерний знак НОМЕР_3 .

Водночас у даному висновку експерт зазначив, що у заданій дорожній ситуації (з технічної точки зору) водій вантажного автопоїзда у складі автомобіля "VOLVO FM 400", державний номерний знак: НОМЕР_2 , та напівпричепа "SCHWARZMULLER", державний номерний знак НОМЕР_3 ( ОСОБА_2 ) повинен був діяти відповідно до вимог пункту 10.1 Правил дорожнього руху України, невиконання яких (з технічної точки зору) знаходиться у причинному зв`язку з виникненням вищенаведеної дорожньо-транспортної пригоди. При виконанні зазначених вимог вказаний водій мав технічну можливість попередити зіткнення із автомобілем "LEXUS", державний номерний знак: НОМЕР_1 .

Враховуючи зазначений висновок, а також беручи до уваги те, що цивільно-правова відповідальність водія вантажного автопоїзда у складі автомобіля "VOLVO FM 400", державний номерний знак: НОМЕР_2 , та напівпричепа "SCHWARZMULLER", державний номерний знак НОМЕР_3 ОСОБА_2 на момент вчинення ДТП була застрахована у Компанії за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АК8795891, Товариство звернулося до відповідача із заявою про страхове відшкодування від 14 лютого 2019 року № 15/04/8.04/072-19. У даній заяві позивач просив Компанію здійснити на його користь страхове відшкодування в розмірі 514 510,47 грн., що складає 50 % від розміру страхового відшкодування, виплаченого Товариством ОСОБА_1 .

Проте листом від 8 квітня 2019 року № 03/1830 Компанія відмовила Товариству в задоволенні його заяви про страхове відшкодування у зв`язку з її необґрунтованістю.

Зважаючи на викладене, позивач просив суд стягнути з Компанії компенсацію матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок ДТП, у розмірі 100 000,00 грн.

За змістом частини 2 статті 1187 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Частиною 1 статті 1188 ЦК України передбачено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Відповідно до статті 6 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Згідно зі статтею 9 Закону України "Про страхування" страховим відшкодуванням є страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку.

Статтею 27 Закону України "Про страхування" та статтею 993 ЦК України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Зі змісту вищенаведених нормативних приписів чинного законодавства вбачається, що коли цивільно-правова відповідальність перед третіми особами застрахована у певного страховика, останній стає відповідальною особою, адже внаслідок укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів страховик у межах страхової суми несе відповідальність за завдану застрахованою ним особою шкоду. Він бере на себе всю відповідальність за свого страхувальника в межах страхової суми за заподіяну джерелом підвищеної небезпеки шкоди, оскільки застрахував такий страховий ризик, як відповідальність за заподіяну джерелом підвищеної небезпеки шкоду.

З огляду на наведене, саме винна особа (або особа, відповідальна за збиток), повинна компенсувати сплачене страхове відшкодування новому кредитору.

Статтею 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

У той же час відповідно до пункту 32.1 статті 32 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховик або МТСБУ не відшкодовує шкоду, заподіяну при експлуатації забезпеченого транспортного засобу, але за спричинення якої не виникає цивільно-правової відповідальності відповідно до закону.

Однак у матеріалах справи відсутні належні і допустимі докази, які підтверджують вину водія вантажного автопоїзда у складі автомобіля "VOLVO FM 400", державний номерний знак: НОМЕР_2 , та напівпричепа "SCHWARZMULLER", державний номерний знак НОМЕР_3 ОСОБА_2 у спричиненні ДТП 8 листопада 2018 року на автодорозі М-12 Стрий - Знам`янка 311 км 750 м та спричиненні шкоди автомобілю "LEXUS", державний номерний знак: НОМЕР_1 , застрахованому в позивача.

Надана Товариством копія висновку експертного дослідження від 10 грудня 2018 року № 12-1/46, складеного судовим експертом Київського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру Грабовським О.І., не може бути належним доказом наявності вини в діях ОСОБА_2 , який був учасником вищезазначеної дорожньо-транспортної пригоди, оскільки у наведеному висновку в порушення вимог частини 7 статті 98 ГПК України відсутні відомості про те, що вказаний експерт попереджений (обізнаний) про відповідальність за завідомо неправдивий висновок.

Водночас у рамках розгляду справи № 910/6979/19 клопотань про призначення судової експертизи жодним з учасників процесу подано не було.

Більше того, у наведеному висновку не досліджувалося (та не могло досліджуватися) питання наявності у діях ОСОБА_2 вини у спричиненні вищезазначеної ДТП, а дії цієї третьої особи були досліджені на предмет їх відповідності вимогам Правил дорожнього руху України, з урахуванням причинно-наслідкового зв`язку з виникненням вищенаведеної дорожньо-транспортної пригоди, лише з технічної точки зору, про що прямо вказано у даному висновку.

За змістом статті 221 Кодексу України про адміністративні правопорушення справи про правопорушення, передбачені статтею 124 цього Кодексу, розглядаються виключно судами.

При цьому, згідно зі статтею 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Слід також зазначити, що вина ОСОБА_2 у спричиненні ДТП та завданні шкоди майну третіх осіб в установленому законом порядку не була встановлена і постановою Летичівського районного суду Хмельницької області від 14 грудня 2018 року в справі № 678/1468/18, оскільки у даному судовому рішенні було лише констатовано викладені в експертному дослідженні від 10 грудня 2018 року № 12-1/46 обставини.

Крім того, у рамках розгляду справи № 678/1468/18 питання щодо наявності вини в діях ОСОБА_2 чи притягнення його до відповідальності судом не вирішувалося, тоді як будь-яких інших доказів наявності вини вказаної третьої особи у спричиненні ДТП та пошкодженні автомобіля "LEXUS", державний номерний знак: НОМЕР_1 , застрахованого у позивача, Товариством надано не було. Такі докази відсутні й у матеріалах справи.

Суд також звертає увагу на те, що за змістом пункту 1 частини 1 статті 255 Кодексу України про адміністративні правопорушення у справах про адміністративні правопорушення, передбачені статтею 124 цього Кодексу, протоколи про правопорушення мають право складати уповноважені на те посадові особи органів внутрішніх справ (Національної поліції).

З матеріалів справи вбачається, що за фактом правопорушень, які призвели до скоєння ДТП внаслідок порушення ОСОБА_1 пункту 2.3.б Правил дорожнього руху України та пункту 13.3 Правил дорожньої розмітки, уповноваженими представниками Управління патрульної поліції в Хмельницькій області було складено адміністративний протокол БД224822. Однак у матеріалах справи відсутні будь-які докази, які свідчать про складення уповноваженими посадовими особами Національної поліції відповідного протоколу про вчинення адміністративного правопорушення водієм автопоїзда у складі автомобіля "VOLVO FM 400", державний номерний знак: НОМЕР_2 , та напівпричепа "SCHWARZMULLER", державний номерний знак НОМЕР_3 ОСОБА_2 .

Водночас вищезазначені дії посадових осіб Національної поліції ні позивачем, ні ОСОБА_1 оскаржені не були.

Посилання Товариства в обґрунтування своїх вимог на постанову Верховного Суду від 16 липня 2018 року у справі № 910/20412/16 не беруться судом до уваги, оскільки у даному рішенні суд касаційної інстанції дійшов висновку про те, що відсутність в матеріалах справи судового рішення, яким особа була притягнута до відповідальності за скоєння дорожньо-транспортної пригоди, не може бути достатньою підставою для відмови у відповідному позові, оскільки таке рішення є обов`язковим для суду, проте, не єдиним доказом наявності вини заподіювача шкоди.

Проте, як вже було зазначено, у матеріалах справи № 910/6979/19 наявна копія постанови Летичівського районного суду Хмельницької області від 14 грудня 2018 року в справі № 678/1468/18, якою водія автомобіля "LEXUS", державний номерний знак: НОМЕР_1 , ОСОБА_1 було визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Відтак, наведені обставини свідчать про відмінність обставин вказаних справ.

Відповідно до частини 1 статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з частиною 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до частини 1 статті 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи відсутність у матеріалах справи належних і допустимих доказів наявності вини у діях ОСОБА_2 , а також зважаючи на постанову Летичівського районного суду Хмельницької області від 14 грудня 2018 року в справі № 678/1468/18, якою винним у скоєнні відповідного адміністративного правопорушення було визнано саме водія автомобіля "LEXUS", державний номерний знак: НОМЕР_1 , ОСОБА_1 , суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог Товариства.

Відповідно до статті 129 ГПК України судові витрати залишаються за позивачем та відшкодуванню не підлягають.

Керуючись статтями 86, 129, 233, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Північного апеляційного господарського суду через Господарський суд міста Києва (пункт 17.5 частини 1 Перехідних положень ГПК України) протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 8 серпня 2019 року

Суддя Є.В. Павленко