ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

06.08.2019 Справа № 920/699/19
Господарський суд Сумської області у складі судді Заєць С.В. при секретарі судового засідання Гордієнко Ж.М. розглянувши без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами у порядку спрощеного позовного провадження матеріали справи № 920/699/19

за позовом: Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (вул. Б. Хмельницького, буд. 6, м. Київ, 01601, ідентифікаційний код 20077720),

до відповідача: Комунального підприємства «Ромнитеплосервіс» Роменської міської ради (вул. Щербакова, буд. 14, м. Ромни, Сумська область, 42000, ідентифікаційний код 30880163),

про стягнення 29788,09 грн. заборгованості за договором постачання природного газу № 5142/1617-ТЕ-29 від 30.09.2016.

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить суд стягнути з відповідача на свою користь 29788,09 грн. заборгованості за договором постачання природного газу № 5142/1617-ТЕ-29 від 30.09.2016, укладеного між сторонами, з них: 3189,72 грн. пеня, 13670,40 грн. - 3 % річні та 12927,97 грн. інфляційні втрати; а також позивач просить суд стягнути з відповідача витрати по сплаті судового збору в сумі 1921,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором постачання природного газу № 5142/1617-ТЕ-29 від 30.09.2016, який укладено між сторонами щодо повної та своєчасної оплати обсягу фактично переданого природного газу.

Ухвалою Господарського суду Сумської області від 05.07.2019 у справі № 920/699/19 постановлено прийняти позовну заяву до розгляду, відкрити провадження у справі № 920/699/19; справу розглядати у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними у справі матеріалами; встановити відповідачу строк для подання заяви із запереченнями проти розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження та відзиву на позов до 29.07.2019; встановити позивачу строк для подання до суду відповіді на відзив до 02.08.2019; а також встановити відповідачу строк для подання до суду заперечення до 06.08.2019.

Копію вищезазначеної ухвали судом направлено на адресу відповідача, яка зазначена позивачем у позовній заяві та зазначена відповідачем у договорі постачання природного газу № 5142/1617-ТЕ-29 від 30.09.2016.

Відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, яке повернуто на адресу суду відділенням поштового зв`язку, копію вищезазначеної ухвали отримано уповноваженим представником відповідача 05.07.2019.

Таким чином, відповідач вважається таким, що належним чином повідомлений про розгляд справи Господарським судом Сумської області.

26.07.2019 від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву № 144 від 22.07.2019, в якому відповідач проти позову заперечує та просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі та зазначає, що за умовами спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків передбачалося надання державою коштів на погашення заборгованості, а також змінювалися строки виконання відповідачем грошових зобов`язань перед позивачем, які виникли на підставі договору постачання природного газу від 30.09.2016 № 5142/1617-ТЕ-29. Підписання сторонами спільних протокольних рішень і виконання їх положень, а також положень постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 № 20, наказу Міністерства енергетики та вугільної промисловості України, Міністерства фінансів України від 03.08.2015 № 493/688 свідчить про те, що сторони фактично погодились, що оплата за природний газ за договором № 5142/1617-ТЕ-29 підлягає погашенню шляхом здійснення взаєморозрахунків на підставі спільних протокольних рішень. Тим самим сторони змінили порядок і строк проведення розрахунків за природний газ, відповідно до договору № 5142/1617-ТЕ-29.

Враховуючи спільні протокольні рішення про організацію взаєморозрахунків, як зазначає відповідач, сторони узгодили порядок проведення розрахунків, змінивши строки виконання відповідачем зобов`язань перед позивачем, які виникли на підставі договору постачання природного газу від 30.09.2016 № 5142/1617-ТЕ-29.

Станом на 06.08.2019 позивач відповіді на відзив не подав.

Відповідно до статті 252 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими Господарським процесуальним кодексом України для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.

За приписами статті 248 Господарського процесуального кодексу України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

За змістом статті 9 Конституції України передбачено, що чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. На розширення цього положення Основного Закону в статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» зазначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Відповідно до частини четвертої статті 11 Господарського процесуального кодексу України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

В силу вимог частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Розумність тривалості провадження повинна визначатися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також ступінь важливості предмета спору для заявника (рішення Суду у справах Савенкова проти України, no. 4469/07, від 02.05.2013, Папазова та інші проти України, no. 32849/05, 20796/06, 14347/07 та 40760/07, від 15.03.2012).

Враховуючи достатність часу, наданого учасникам справи для підготовки та подання витребуваних судом документів, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивної господарського процесу, закріплені пунктом 4 частини третьої статті 129 Конституції України, статтями 13, 14, 74 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, сторонам створені усі належні умови для надання доказів у справі та є підстави для розгляду справи по суті за наявними у ній матеріалами.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарським судом встановлені наступні обставини.

Між Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» та Комунальним підприємством «Ромнитеплосервіс» Роменської міської ради 30.09.2016 укладено договір постачання природного газу № 5142/1617-ТЕ-29 (далі - договір).

На виконання умов договору, позивач передав у власність відповідача природний газ на загальну суму 5603124,95 грн., що підтверджується актами приймання - передачі природного газу.

Відповідно до пункту 6.1 договору, оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100 % поточної оплати протягом місяця поставки природного газу.

Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 11 Цивільного кодексу України, однією із підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договір, який в силу вимог частини першої статті 629 Цивільного кодексу України є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до частини першої статті 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених Господарським кодексом України, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Статтею 174 Господарського кодексу України визначено, що підставою виникнення господарських зобов`язань зокрема є господарські договори та інші угоди, передбачені законом, а також угоди, не передбачених законом, але такі, які йому не суперечать.

Частиною першою статті 193 Господарського кодексу України визначено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до вимог частини першої статті 175 Господарського кодексу України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Згідно вимог статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частиною першою статті 655 Цивільного кодексу України визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до вимог частини першої статті 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно норм цивільного законодавства договір купівлі-продажу є оплатним, тобто при набуванні речі у власність, покупець сплачує продавцеві вартість (ціну) речі, яка обумовлена договором, а у продавця виникає зобов`язання передати річ та право вимоги оплати і зобов`язання покупця сплатити вартість отриманої речі та право її вимоги.

Договір є консенсуальним, оскільки права та обов`язки виникають вже в момент досягнення ними угоди за всіма істотними умовами. Отже, зміст договору є і мови, з приводу яких сторони досягли згоди.

Згідно статті 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до вимог статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 612 Цивільного кодексу України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов`язання у строк, встановлений договором.

Позивач вказує, що основна заборгованість у відповідача відсутня, проте оплату за переданий газ останній здійснював несвоєчасно та не виконав зобов`язання у строк визначений договором, чим порушив умови господарського зобов`язання, зокрема вимоги пункту 6.1 договору, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з вимогами до відповідача про стягнення з пені та 3 % річних.

Проте суд, розглянувши матеріали даної справи, дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог позивача з огляду на наступне.

Згідно рішення Виконавчого комітету Роменської міської ради від 28.12.2006 № 402 відповідача визнано єдиним виконавцем послуг із виробництва, транспортування та постачання теплової енергії на визначеній додатком 1 до рішення Виконавчого комітету Роменської міської ради від 28.12.2006 № 402, території міста Ромни Сумської області.

Основним напрямком діяльності відповідача є надання послуг із постачання теплової енергії, тому діяльність підприємства направлена на задоволення суспільного інтересу територіальної громади.

Природний газ що постачався позивачем відповідачеві за договором постачання природного газу № 5142/1617-ТЕ-29 від 30.09.2016 використовувався відповідачем виключно для виробництва теплової енергії та надання послуг з опалення населенню міста Ромни, у тому числі пільговій категорії населення та споживачам що отримують державну соціальну допомогу (субсидії на оплату витрат житлово-комунальних послуг). А відтак, розрахунки за «отримане тепло пільговою категорією споживачів» здійснювались лише частково, у межах обов`язкового відсотка платежу, визначеного Кабінетом Міністрів України, решту частини оплати компенсувала держава, шляхом виділення субвенцій із державного бюджету України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 № 20 затверджено «Порядок перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій».

Зазначеним Порядком визначено механізм перерахування субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг та житлових субсидій населенню на оплату електроенергії, природного газу, послуг тепловодопостачання і водовідведення, квартирної плати (утримання будинків і споруд та прибудинкових територій), вивезення побутового сміття та рідких нечистот.

Абзацом 2 пункту 8 зазначеного Порядку передбачено, що проведення розрахунків за природний газ, теплопостачання і електроенергію визначається Міністерством енергетики та вугільної промисловості України і Міністерством фінансів України.

Наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості України, Міністерства фінансів України від 03.08.2015 за № 493/688, затверджено «Порядок проведення розрахунків за природний газ, теплопостачання і електроенергію» (надалі - Порядок).

Зазначеним Порядком (в редакції що діяла на момент вчинення правовідносин) визначались взаємовідносини між органами Державної казначейської служби України, департаментами фінансів обласних державних адміністрацій, Департаментом фінансів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (далі - відповідні департаменти фінансів), Міністерством енергетики та вугільної промисловості України, Національною акціонерною компанією «Нафтогаз України», ДП «Енергоринок» та іншими учасниками розрахунків за природний газ, теплопостачання та електроенергію, що проводяться відповідно до Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 № 20.

Відповідно до положень Порядку, розрахунки мають проводитися за згодою сторін на підставі актів звіряння за нарахованими пільгами, субсидіями та компенсаціями населенню або договорів, що визначають обсяг щомісячного споживання ресурсів (товарів, послуг), і спільного протокольного рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання, форма якого наведена у додатку 1 до цього Порядку. Схеми розрахунків узгоджують відповідні департаменти фінансів спільно з постачальниками та/або транспортувальниками ресурсів (товарів, послуг). Відповідні органи Державної казначейської служби України (далі - органи Казначейства) контролюють проведення розрахунків від початку розрахунків до зарахування податків до Державного бюджету України або на рахунок в системі електронного адміністрування податку на додану вартість.

Згідно пунктів 2.1 - 2.3 вищевказаного Порядку, постачальники та/або транспортувальники ресурсів (товарів, послуг), які виявили бажання здійснити розрахунки відповідно до Порядку, складають щомісяця до 10 числа з розпорядниками коштів акти звіряння, а в разі проведення відповідних розрахунків з попередньої оплати ресурсів (товарів, послуг) на строк не більше одного місяця постачальники та/або транспортувальники ресурсів (товарів, послуг) визначають договірну величину споживання ресурсів (товарів, послуг), про що укладають відповідний договір з розпорядниками коштів. Один примірник акту звіряння або договору надається місцевому фінансовому органу для складання зведеного реєстру актів звіряння або договорів. Зведені реєстри актів звіряння або договорів підписуються керівниками місцевих фінансових органів, постачальників та/або транспортувальників ресурсів (товарів, послуг) та надаються відповідним департаментам фінансів. Відповідні департаменти фінансів узагальнюють отримані дані та подають їх щомісяця до 20 числа Державній казначейській службі України (далі - Казначейство України) та відповідним головним управлінням Державної казначейської служби України в областях, місті Києві (далі - головні управління Казначейства) у формі узгоджених з постачальниками та/або транспортувальниками ресурсів (товарів, послуг) спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків разом з відповідними зведеними реєстрами актів звіряння або реєстрами договорів за підписами керівників відповідних департаментів фінансів, постачальників та/або транспортувальників ресурсів (товарів, послуг).

Пунктом 2.7 зазначеного Порядку встановлено, що розпорядники коштів за рахунок отриманих субвенцій із загального фонду Державного бюджету України здійснюють розрахунки за природний газ, теплопостачання та електроенергію шляхом перерахування коштів на рахунки постачальників та/або транспортувальників ресурсів (товарів, послуг), відкриті в органах Казначейства, в разі проведення розрахунків за електроенергію - на поточні рахунки із спеціальним режимом використання енергопостачальників, відкриті в уповноваженому банку.

Водночас відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.10.2016 № 705 «Про внесення змін до Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій, компенсацій», у пункті 7 в абзаці 4 слова «за згодою учасників» виключено, а також, доповнено пункт абзацами такого змісту: «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», ПАТ «Укртрансгаз», Державне підприємство «Енергоринок», виробники електроенергії та вугледобувні підприємства підписують з учасниками розрахунків спільні протокольні рішення протягом п`яти робочих днів. До розрахунків включаються нараховані суми пільг лише в межах обсягів фактичного використання (споживання) ресурсів (товарів, послуг) відповідно до довідки, що надається постачальниками ресурсів (товарів, послуг). Учасник розрахунку має право відмовитися від підписання спільного протокольного рішення виключно за умови відсутності боргу перед учасником за товари/послуги, який планується погасити відповідно до цього Порядку.

Відтак, спільні протокольні рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ за рахунок коштів загального фонду державного бюджету є частиною законодавства, оскільки укладені на виконання постанови Кабінету Міністрів України, а тому є обов`язковими для виконання всіма сторонами.

Відповідно до приписів вищезазначеного Порядку, між Головним управлінням Державної казначейської служби України у Сумській області, Департаментом фінансів Сумської обласної державної адміністрації, Комунальним підприємством «Ромнитеплосервіс» Роменської міської ради та Національною акціонерною компанією «Нафтогаз України» були складені та підписані наступні спільні протокольні рішення:

- спільне протокольне рішення про організацію взаєморозрахунків за природній газ та теплопостачання за рахунок коштів загального фонду державного бюджету від 16.11.2016 № 2760;

- спільне протокольне рішення про організацію взаєморозрахунків за теплопостачання, природній газ та послуги з постачання, транспортування, розподілу природного газу за рахунок коштів загального фонду державного бюджету від 14.12.2016 № 3123;

- спільне протокольне рішення про організацію взаєморозрахунків за теплопостачання, природній газ та послуги з постачання, транспортування, розподілу природного газу за рахунок коштів загального фонду державного бюджету від 18.01.2017 № 260;

- спільне протокольне рішення про організацію взаєморозрахунків за теплопостачання, природній газ та послуги з постачання, транспортування, розподілу природного газу за рахунок коштів загального фонду державного бюджету від 15. 02.2017 № 1014;

- спільне протокольне рішення протокольне рішення про організацію взаєморозрахунків за теплопостачання, природній газ та послуги з постачання, транспортування, розподілу природного газу за рахунок коштів загального фонду державного бюджету від 16.03.2017 № 1658;

- спільне протокольне рішення про організацію взаєморозрахунків за теплопостачання, природний газ та послуги з постачання, транспортування, розподілу природного газу за рахунок коштів загального фонду державного бюджету від 18.05.2017 № 2692.

Відповідно до розділу 1, вищевказаних протокольних рішень, предметом спільного протокольного рішення є організація проведення сторонами взаєморозрахунку відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 № 20 «Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій» (надалі - Порядок).

Розділом 2 спільних протокольних рішень, визначено порядок проведення взаєморозрахунків:

- Сторона 3 (КП «Ромнитеплосервіс» РМР) перераховує Стороні останній (НАК «Нафтогаз України») кошти у сумі 584761,00 грн., у т.ч. ПДВ 97460,17 грн. за природний газ згідно договору від 30.09.2016 № 5142/1617-ТЕ-29 з наступним записом в графі «Призначення платежу»: «Постанова Уряду від 11.01.2005 № 20, за природний газ 2016 року, договір від 30.09.2016 № 5142/1617-ТЕ-29, у т.ч. ПДВ 97460,17 грн.».

- Сторона 3 (КП «Ромнитеплосервіс» РМР) перераховує Стороні останній (НАК «Нафтогаз України») кошти в сумі 1011020,00 грн., у т.ч. ПДВ 168503,33 грн. за природний газ за 2016 рік згідно з договором від 30.09.2016 № 5142/1617-ТЕ-29 із записом у графі «призначення платежу»: «Постанова Уряду від 11.01.2005 № 20, за природний газ за 2016 рік, договір від 30.09.2016 № 5142/1617-ТЕ-29, у т.ч. ПДВ 168503,33 грн.».

- Сторона 3 (КП «Ромнитеплосервіс» РМР) перераховує Стороні останній (НАК «Нафтогаз України») кошти в сумі 1034558,00 грн., у т.ч. ПДВ 172426,33 грн. за природний газ за 2016 рік згідно з договором від 30.09.2016 № 5142/1617-ТЕ-29 із записом у графі «призначення платежу»: «Постанова Уряду від 11.01.2005 № 20, за природний газ за 2016 рік, договір від 30.09.2016 № 5142/1617-ТЕ-29, у т.ч. ПДВ 172426,33 грн.».

- Сторона 3 (КП «Ромнитеплосервіс» РМР) перераховує Стороні останній (НАК «Нафтогаз України») кошти в сумі 1149536,00 грн., у т.ч. ПДВ 191589,33 грн. за природний газ за 2017 рік згідно з договором від 30.09.2016 № 5142/1617-ТЕ-29 із записом у графі «призначення платежу»: «Постанова Уряду від 11.01.2005 № 20, за природний газ за 2017 рік, договір від 30.09.2016 № 5142/1617-ТЕ-29, у т.ч. ПДВ 191589,33 грн.».

- Сторона 3 (КП «Ромнитеплосервіс» РМР) перераховує Стороні останній (НАК «Нафтогаз України») кошти в сумі 955350,00 грн., у т.ч. ПДВ 159225,00 грн., за природний газ за 2017 рік згідно з договором від 30.09.2016 № 5142/1617-ТЕ-29 із записом у графі «призначення платежу»: «Постанова Уряду від 11.01.2005 № 20, за природний газ за 2017 рік, договір від 30.09.2016 № 5142/1617-ТЕ-29, у т.ч. ПДВ 159225,00 грн.».

- Сторона 3 (КП «Ромнитеплосервіс» РМР) перераховує Стороні останній (НАК «Нафтогаз України») кошти в сумі 90632,69 грн., у т.ч. ПДВ 15105,45 грн., за природний газ за 2017 рік згідно з договором від 30.09.2016 № 1542/1617-ТЕ-29 із записом у графі «призначення платежу»: «Постанова Уряду від 11.01.2005 № 20, за природний газ за 2017 рік, договір від 30.09.2016 № 1542/1617-ТЕ-29, у т.ч. ПДВ 15105,45 грн.

Розділом 3 вищезазначених протокольних рішень передбачено, що з метою реалізації цього спільного протокольного рішення сторони зобов`язуються:

- забезпечити подання до органів Державної казначейської служби України належним чином оформлених спільних протокольних рішень та платіжних доручень згідно з Порядком проведення розрахунків за природний газ, теплопостачання та електроенергію, затвердженим наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості України, Міністерства фінансів України від 03.08.2015 № 493/688;

- перерахувати кошти наступній Стороні, а Сторона остання - до загального фонду Державного бюджету України не пізніше наступного дня після їх зарахування на рахунок;

- оперативно обмінюватись наявною інформацією, виходячи з принципів задоволення взаємних інтересів у процесі реалізації цього спільного протокольного рішення;

- забезпечити проведення розрахунків відповідно до цього спільного протокольного рішення та з урахуванням укладених договорів на розрахунково-касове обслуговування, якими може передбачатися, що у разі несвоєчасного надання учасниками розрахунків платіжних документів органи Державної казначейської служби України своїм платіжним дорученням можуть самостійно перераховувати кошти за схемою, передбаченою цим спільним протокольним рішенням.

Розділом 4 протокольних рішень визначено що Сторони, які підписали спільні протокольні рішення, несуть відповідальність за недотримання вимог Постанови Уряду від 11.01.2005 № 20 та Порядку проведення розрахунків і невиконання своїх зобов`язань за спільними протокольним рішенням про організацію взаєморозрахунків відповідно до законодавства України.

Пунктом. 5.2 розділу Інші умови, протокольних рішень зазначено що рішення набирає чинності з моменту його підписання всіма Сторонами і діє до повного виконання сторонами зобов`язань за цим Спільним протокольним рішенням.

Отже, за умовами вищевказаних спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків передбачалося надання державою коштів на погашення заборгованості, а також змінювалися строки виконання відповідачем грошових зобов`язань перед позивачем, які виникли на підставі договору постачання природного газу від 30.09.2016 № 5142/1617-ТЕ-29.

Підписання сторонами спільних протокольних рішень і виконання їх положень, а також положень постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 № 20, наказу Міністерства енергетики та вугільної промисловості України, Міністерства фінансів України від 03.08.2015 № 493/688 свідчить про те, що сторони фактично погодились, що оплата за природний газ за договором постачання природного газу від 30.09.2016 № 5142/1617-ТЕ-29 підлягає погашенню шляхом здійснення взаєморозрахунків на підставі спільних протокольних рішень. Тим самим сторони змінили порядок і строк проведення розрахунків за природний газ, відповідно до договору постачання природного газу від 30.09.2016 № 5142/1617-ТЕ-29.

Тобто, враховуючи спільні протокольні рішення про організацію взаєморозрахунків, сторони узгодили порядок проведення розрахунків, змінивши строки виконання відповідачем зобов`язань перед позивачем, які виникли на підставі договору.

Аналогічна правова позиція зазначена у постанові Верховного Суду від 18.09.2018 у справі № 906/1075/17.

На виконання зазначених спільних протокольних рішень, позивачу перераховано кошти за спожитий природний газ, що підтверджується копіями платіжних документів, які додано відповідачем до відзиву на позов та довідкою «Операции по договору № 5142/1617-ТЕ-29», яку додано позивачем до позовної заяви..

Таким чином, розрахунки між сторонами договору від 30.09.2016 № 5142/1617-ТЕ-29 проводились двома способами: коштами загального фонду державного бюджету та власними коштами комунального підприємства. При цьому, основний борг був повністю сплачений відповідачем до звернення позивача до суду.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим кодексом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

За приписами частини першої статті 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до приписів статті 162 Господарського процесуального кодексу України, позовна заява (крім іншого) повинна містити обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються.

Вказані нормами права, зобов`язують позивача довести правильність обрахування заявленої до стягнення суми.

В свою чергу із доданого позивачем до позовної заяви «детального розрахунку» вбачається що позивач необгрунтовано нарахував пеню, 3 % річних та інфляційні втрати на кошти які надходили в результаті підписаних спільних протокольних рішень.

Для застосування санкцій, визначених умовами договору, а також наслідків за порушення грошового зобов`язання, передбачених частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, необхідною умовою є здійснення відповідачем оплати поза межами порядку і строків, визначених рішеннями про організацію взаєморозрахунків.

Пунктом 8.2 договору передбачено, що нарахування пені не здійснюється постачальником на суми оплат, проведені споживачем відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11 січня 2005 року № 20.

Відповідно до розрахунку позивача, період прострочення за зобов`язаннями березня 2017 року на суму боргу 89861,56 грн. обліковується починаючи із 26.04.2017 по 13.07.2017.

Але, 27.06.2017 на виконання спільного протокольного рішення від 18.05.2017 № 2692 на банківський рахунок позивача перераховано кошти у сумі 90632,69 грн., які повинні бути зараховані за зобов`язаннями березня 2017 року. Наступне зарахування відбулося 14.07.2017, при якому, власними коштами відповідача сплачено позивачу 89861,56 грн.

Таким чином, прострочення сплати заборгованості на суму 89861,56 грн. має обліковуватись починаючи із 28.06.2017 по 13.07.2017 року. Зазначені періоди зарахування коштів на рахунки позивача, підтверджуються доданою позивачем до позовної заяви довідкою «Операции по договору №5142/1617-ТЕ-29» та копіями відповідних платіжних доручень.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що у позивача в даному випадку відсутні правові підстави для нарахування відповідачеві пені у сумі 3189,72 грн., 3 % річних у сумі 13670,40 грн. та інфляційних втрат у сумі 12927,97 грн.

Відповідно до частини першої статті 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставини, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до частин першої, третьої статті 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на вищевикладене, позовні вимоги позивача задоволенню не підлягають у зв`язку з їх необґрунтованістю та безпідставністю.

Відповідно до вимог статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається на позивача у зв`язку з відмовою в задоволенні його позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись статтями 73, 74, 76-79, 123, 129, 185, 233, 236-238, 248, 252, 256 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позовних вимог відмовити.

2. Згідно статті 241 Господарського процесуального кодексу України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

3. Відповідно до статті 256 Господарського процесуального кодексу України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; 2) ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 261 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 06 серпня 2019 року.

Суддя С.В. Заєць