ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" серпня 2019 р. Справа№ 927/70/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Козир Т.П.

суддів: Яковлєва М.Л.

Коробенка Г.П.

розглянувши у порядку письмового провадження, без виклику учасників справи, апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця Зав`ялова Валерія Анатолійовича

на рішення Господарського суду Чернігівської області від 27.02.2019 (повний текст рішення складений 04.03.2019)

у справі №927/70/19 (суддя Романенко А.В.)

за позовом Приватного підприємства "Керуюча сервісна компанія "Альп"

до фізичної особи-підприємця Зав`ялова Валерія Анатолійовича,

про стягнення заборгованості в сумі 2461,08грн.,

УСТАНОВИВ:

У січні 2019 року Приватне підприємство "Керуюча сервісна компанія "Альп" (далі - позивач) звернулось у Господарський суд Чернігівської області з позовом до фізичної особи-підприємця Зав`ялова Валерія Анатолійовича (далі - відповідач) про стягнення 2461,08 грн. боргу з оплати послуг з утримання приміщень житлового будинку та прибудинкової території за період з 31.01.2018 по 01.01.2019.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору від 03.03.2008 про дольову участь у відшкодуванні витрат, пов`язаних з утриманням приміщень, житлових будинків та прибудинкових територій та додаткових угод до нього (далі - договір).

Заперечуючи проти позову у суді першої інстанції, відповідач посилався на те, що позивач неналежним чином виконував свої зобов`язання за договором, послуги по обслуговуванню та утриманню житлового будинку і прибудинкової території виконував неякісно та не в повному обсязі, окремі послуги взагалі не були надані, тому відповідач відмовився від підписання додаткової угоди до договору і актів здачі-приймання робіт, а також повідомив позивачу про розірвання договору в односторонньому порядку.

Рішенням Господарського суду Чернігівської області від 27 лютого 2019 року позов задоволено.

З фізичної особи-підприємця Зав`ялова Валерія Анатолійовича стягнуто на користь Приватного підприємства "Керуюча сервісна компанія "Альп" 2461,08 грн. основного боргу та судові витрати.

Не погодившись з прийнятим рішенням суду, фізична особа-підприємець Зав`ялов Валерій Анатолійович звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом було порушено норми матеріального та процесуального права, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки: нормативно-правові акти, на які містяться посилання у договорі, втратили чинність; протягом 2018 року позивач не надав передбачених умовами договору послуг, у зв`язку із чим відповідач повернув відповідні акти та рахунки-фактури; відповідач неодноразово звертався до позивача та органу місцевого самоврядування із претензіями щодо неналежного виконання умов договору; відповідач відмовився від підписання додаткової угоди від 10.02.2018, тому з 01.01.2018 сторони не перебувають у договірних відносинах; прибудинкова територія утримувалась в належному стані силами відповідача, що підтверджується доданими до скарги фотографіями, також ним замовлялись роботи з дезінфекції.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 27 травня 2019 року поновлено строк апеляційного оскарження, відкрито апеляційне провадження, встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу - до 16 червня 2019 року, сторонам роз`яснено, що апеляційна скарга буде розглянута у письмовому провадженні, без виклику учасників справи.

Відповідач 14 червня 2019 року направив до суду відзив на апеляційну скаргу, у якому заперечив проти її задоволення та просить залишити оскаржуване рішення без змін, посилаючись на те, що позивачем були у повному обсязі надані послуги з утримання будинку та прибудинкової території; жодних нарікань зі сторони інших споживачів послуг у даному будинку до підприємства не надходило; відповідачем не подавалось акту-претензії, оформленої у відповідності до положень Постанови КМУ від 11.12.2013 №970; додані до скарги фотографії не є належними доказами і не можуть бути прийняті судом апеляційної інстанції; укладений між сторонами договір є чинним, оскільки не може бути розірваним в односторонньому порядку, а також не був розірваний у судовому порядку та не визнавався судом недійсним; апелянт наголошує саме на ненаданні послуги з прибирання та дезінфекції, при цьому залишаючи поза увагою всі інші послуги, які надавались за договором.

Частиною 2 ст. 270 ГПК України встановлено, що розгляд справ у суді апеляційної інстанції починається з відкриття першого судового засідання або через п`ятнадцять днів з дня відкриття апеляційного провадження, якщо справа розглядається без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 273 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції розглядається протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі.

Враховуючи, що апеляційне провадження у даній справі було відкрито 27 травня 2019 року апеляційна скарга мала бути розглянута у строк по 29 липня 2019 року (понеділок).

Разом з тим, суддя - доповідач у даній справі Козир Т.П. перебувала у щорічній відпустці з 08.07.2019 по 26.07.2019 та на лікарняному з 29.07.2019 по 09.08.2019, тому апеляційна скарга розглядається після виходу судді-доповідача з лікарняного.

Відповідно до Витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.08.2019, у зв`язку із перебуванням суддів Разіної Т.І. та Тищенко А.І. у відпустках, сформовано для розгляду апеляційної скарги у справі колегію суддів у складі головуючого судді: Козир Т.П., суддів: Коробенка Г.П., Яковлєва М. Л.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши апеляційну скаргу, Північний апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, 03 березня 2008 року між позивачем, як виконавцем, та відповідачем, як замовником, був укладений Договір про дольову участь у відшкодуванні витрат, пов`язаних з утриманням приміщень, житлових будинків та прибудинкових територій (а.с.10-11).

Пунктом 1.1 договору встановлено, що виконавець забезпечує технічне обслуговування, ремонт, виконує послуги з утримання будинку (споруди) для замовника - орендаря нежитлового приміщення, вбудованого (прибудованого) до житлового будинку (далі - приміщення) за адресою м.Чернігів, вул. Незалежності, буд. 68 , а замовник відшкодовує частину витрат, пов`язаних з утриманням приміщення.

У підпункті 2.1.1 договору сторони домовились, що виконавець зобов`язаний виконувати комплекс робіт по утриманню приміщення та створенню необхідних умов роботи працівників замовника відповідно до вимог "Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями", затверджених Постановою КМУ № 572 від 08.10.1992 та "Положення про систему технічного обслуговування, ремонту та реконструкції жилих будівель в містах і селищах України", затвердженого наказом Держжитлокомунгоспу № 135 від 31.12.1991;

Згідно з п.п.2.1.2 договору виконавець зобов`язаний проводити розрахунок вартості наданих послуг у відповідності з "Методичними рекомендаціями щодо визначення нормативних витрат житлово-експлуатаційних організацій, пов`язаних з утриманням будинків та прибудинкових територій", затверджених наказом Держбуду України № 18 від 29.01.1999 та "Інструкції з планування обліку та калькулювання собівартості робіт (послуг) на підприємствах та організаціях житлово-комунального господарства", затвердженої наказом Держжитлокомунгоспу № 24 від 31.03.1997.

Також, згідно з пп.2.1.3 договору, виконавець зобов`язаний доводити до відома замовника про зміни витрат на утримання приміщення не пізніше 20 календарних днів до дати їх застосування.

Замовник відповідно до пп.2.2.1 зобов`язаний не пізніше останнього дня звітного місяця вносити на рахунок виконавця визначену в п.4.1 договору плату - відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням приміщення.

За умовами п.5.4 договору сторони погодили, що права та обов`язки замовника розповсюджуються на 1 рік у повному обсязі, в тому числі і проведення фінансових розрахунків, та водночас п.5.1 договору передбачає автоматичну пролонгацію дії договору на наступний рік, якщо за місяць до закінчення строку його дії жодна зі сторін не заявить про його розірвання.

01 жовтня 2008 року сторонами було укладено додаткову угоду №2 до договору, якою викладено у новій редакції п.4.1 договору, згідно якого розрахунок суми щомісячної оплати становить 130,45 грн. та включає наступні послуги та роботи: технічне обслуговування внутрішньобудинкових мереж електропостачання; технічне обслуговування внутрішньобудинкових систем холодного водопостачання; обслуговування внутрішньобудинкових будинків, які обладнанні системами ГВП та ЦТП; дератизація і дезінсекція; обслуговування димовентиляційних каналів; поточний ремонт покрівель, несучих та захисних конструкцій; прибирання снігу/зняття бурульок з дахів (а.с.12).

18 серпня 2016 року виконавчий комітет Чернігівської міської ради прийняв рішення №342, яким затвердив тарифи на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинковий територій (а.с.85-88).

Відповідно до вказаного рішення позивачем 03 вересня 2016 року були затверджені тарифи на окремі послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій для населення 9-ти поверхового будинку по вул.Незалежності, 68 , згідно яких сума відшкодування за 105,3 м.кв становить 138,36 грн. (а.с.13).

18 січня 2018 року Рішенням виконавчого комітету Чернігівської міської ради №26 було затверджено тарифи на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій приватному підприємству "Керуюча сервісна компанія "Альп" (а.с.14-15).

10 лютого 2018 року позивачем, відповідно до зазначеного рішення №26, було підготовлено проект додаткової угоди щодо внесення змін до п.4.1 договору та визначення нових тарифів на послуги, згідно яких загальна сума відшкодування за 105,3 м.кв. становить 226,60 грн. (а.с.30). Однак, як вбачається з пояснень сторін, відповідач відмовився від підписання зазначеної додаткової угоди.

У червні 2018 року відповідач направив позивачу акт-претензію від 04.06.2018, у якій вказав, що позивач неналежним чином виконує зобов`язання за договором, зокрема: прибирання прибудинкових територій виконується не в повному об`ємі, а територія, що прилягає до приміщення відповідача, не прибирається з 01.11.2017; прибирання підвалів, технічних поверхів та покрівель виконується в неповному обсязі; дератизація не проводилась жодного разу, у зв`язку із чим відповідачем було укладено окремий договір щодо дератизації; прибирання і вивезення снігу виконувалось частково, посипання протиожеледними сумішами не проводилось, прибирання снігу та посипання виконувалось власними силами відповідача. Тому просив перерахувати суми нарахувань (а.с.42).

Позивач, у відповідь на вказаний акт-претензію, повідомив, що факти викладені у заяві не підтвердились, а також вказав, що відповідачу належить на праві власності лише магазин господарчих товарів, який знаходиться на першому поверсі будинку, однак, ним було самовільно зайняте підвальне приміщення, тому просив його звільнити (а.с.43).

Також відповідачем направлялись відповідні звернення до голови Новзаводської районної ради м. Чернігова та міському голові міста Чернігова (а.с.44-47).

10 серпня 2018 року відповідач подав позивачу заяву від 09.08.2018 про розірвання договору з посиланням на неналежне виконання позивачем умов договору (а.с.48).

Позивач листом від 04.09.2018 за вих.№69 повідомив про відсутність підстав для розірвання договору, оскільки послуги надаються для всіх співвласників будинку, скарг від інших співвласників не надходило, і відповідач зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна (а.с.49).

У грудні 2018 року позивач направив відповідачу претензію про погашення заборгованості за спожиті послуги з утримання приміщень житлових будинків та прибудинкових територій, у якій вказав, що станом на 01.12.2018 заборгованість становить 2007,88 грн. та просив сплатити вказану суму протягом десятиденного строку з моменту отримання претензії (а.с.9). Доказів отримання відповідачем вказаної претензії матеріали справи не містять.

Згідно доданого до позовної заяви розрахунку позивачем за період з 31.01.2018 по 31.12.2018 були нараховані відповідачу 2599,44 грн., оплачено відповідачем 138,36 грн., борг становить 2461,08 грн. (а.с.29).

У зв`язку із викладеними обставинами позивач звернувся до суду із даним позовом та просив стягнути з відповідача 2461,08 грн. боргу з оплати послуг з утримання приміщень житлового будинку та прибудинкової території за період з 31.01.2018 по 01.01.2019.

Заперечуючи проти позову, як у суді першої інстанції, так і у апеляційній скарзі, відповідач посилався на те, що позивачем послуги надавались неналежної якості та не у повному обсязі, зокрема, не проводилось прибирання території, прилеглої до належного відповідачу магазину, не проводилась дератизація тощо, у зв`язку і чим відповідачем вказані роботи виконувались самостійно.

На підтвердження вказаних доводів відповідачем були надані вищенаведені листи і звернення, а також договір №346 на проведення дезінфекційних робіт від 04.04.2018 (а.с.50-51).

Крім цього, відповідачем до апеляційної скарги додані фотографії прибирання ним території, однак, вказані фотографії не досліджувались судом першої інстанції, відповідач, в порушення ст. 269 ГПК України, не надав доказів неможливості подання їх суду першої інстанції, а тому вказані фотографії не приймаються судом.

Спростовуючи доводи відповідача щодо не проведення дератизації, позивачем було надано облікову контрольну карту проведення профілактичної дезінфекції (дезінсекції) та дератизації на 2017, 2018, 2019 роки (а.с.58), а також фотографії, які, за доводами позивача, підтверджують факт самовільного зайняття відповідачем підвальних приміщень у будинку (а.с.59-69).

Задовольняючи позовні вимоги у повному обсязі, суд першої інстанції прийшов до висновку щодо їх доведеності та обґрунтованості.

Північний апеляційний господарський суд погоджується із висновками суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення позову з огляду на наступне.

Так, відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Права та обов`язки сторін у даній справі виникли на підставі Договору про дольову участь у відшкодуванні витрат, пов`язаних з утриманням приміщень, житлових будинків та прибудинкових територій, який за своєю правовою природою є договором про надання послуг, отже на правовідносини сторін, що виникають на підставі зазначеного правочину, поширюється дія глави 63 ЦК України та норм Закону України "Про житлово-комунальні послуги" та Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку".

Договір укладений належним чином, підписаний повноважними особами, у встановленому порядку не визнаний недійсним, отже, є чинним і обов`язковим для сторін.

За статтею 907 ЦК України договір про надання послуг може бути розірваний, у тому числі шляхом односторонньої відмови від договору, в порядку та на підставах, встановлених цим Кодексом, іншим законом або за домовленістю сторін.

Згідно з ч.ч. 1,2 ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Відповідно до умов договору у відповідача відсутнє право односторонньої відмови від договірних зобов`язань. Зазначене право у сторони за договором також не передбачено норми Закону України "Про житлово-комунальні послуги",

Отже, є вірним висновок суду першої інстанції про те, що заява відповідача від 09.08.2018 про розірвання договору не припиняє договірних відносин сторін.

Матеріали справи також не містять доказів того, що договір був розірваний у судовому порядку або визнаний судом недійсним.

З справи вбачається, що відповідач є власником нежилого приміщення - магазину непродовольчих товарів, який розташований на першому поверсі дев`яти поверхового житлового будинку.

Особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку, регулювання правових, організаційних та економічних відносин, пов`язаних з реалізацією прав та виконанням обов`язків співвласників багатоквартирного будинку щодо його утримання та управління, визначаються Законом України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку".

Так, відповідно до ст. 1 вказаного Закону:

- багатоквартирний будинок - житловий будинок, в якому розташовано три чи більше квартири. У багатоквартирному будинку можуть також бути розташовані нежитлові приміщення, які є самостійними об`єктами нерухомого майна;

- нежитлове приміщення - ізольоване приміщення в багатоквартирному будинку, що не належить до житлового фонду і є самостійним об`єктом нерухомого майна;

- прибудинкова територія - територія навколо багатоквартирного будинку, визначена на підставі відповідної містобудівної та землевпорядної документації, у межах земельної ділянки, на якій розташовані багатоквартирний будинок і належні до нього будівлі та споруди, що необхідна для обслуговування багатоквартирного будинку та задоволення житлових, соціальних і побутових потреб власників (співвласників та наймачів (орендарів) квартир, а також нежитлових приміщень, розташованих у багатоквартирному будинку;

- співвласник багатоквартирного будинку (далі - співвласник) - власник квартири або нежитлового приміщення у багатоквартирному будинку;

- спільне майно багатоквартирного будинку це приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташовані багатоквартирний будинок і належні до нього будівлі та споруди і його прибудинкова територія;

- управитель багатоквартирного будинку - фізична особа - підприємець або юридична особа - суб`єкт підприємницької діяльності, яка за договором із співвласниками забезпечує належне утримання та ремонт спільного майна багатоквартирного будинку і прибудинкової території та належні умови проживання і задоволення господарсько-побутових потреб.

Згідно з ч. 2 ст. 4 Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку" власники квартир та нежитлових приміщень є співвласниками спільного майна багатоквартирного будинку.

Частиною 1 ст. 5 Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку", яка кореспондується з положеннями ч. 1 ст. 356 ЦК України, встановлено, що спільне майно багатоквартирного будинку є спільною сумісною власністю співвласників.

Частиною 1 ст. 360 ЦК України встановлено, що співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.

Згідно зі статтею 13 Конституції України власність зобов`язує.

Так, відповідно до ст.322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зазначена стаття встановлює презумпцію обов`язку власника нести всі витрати, пов`язані з утриманням належного йому майна. До таких витрат належать витрати, пов`язані зі зберіганням майна, його ремонтом, забезпеченням збереження його властивостей тощо. Такий обов`язок власника є похідним від належних йому як абсолютному володарю правомочностей володіння, користування та розпорядження майном.

Частиною 2 ст. 382 ЦК України передбачено, що за власниками квартир у житловому дво- або багатоквартирному будинку на праві спільної сумісної власності закріплюються приміщення загального користування, опорні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання за межами або всередині квартири, яке обслуговує більше ніж одну квартиру.

Згідно ст. 7 Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку" співвласники зобов`язані, у тому числі, своєчасно сплачувати за спожиті житлово-комунальні послуги. Кожний співвласник несе зобов`язання щодо належного утримання, експлуатації, реконструкції, реставрації, поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення спільного майна багатоквартирного будинку пропорційно до його частки співвласника.

За визначеннями, наведеними у статті 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" від 24.06.2004 (який був чинний на час спірних правовідносин) житлово-комунальні послуги є результатом господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг; такі послуги надаються індивідуальному споживачу - фізичній або юридичній особі, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника іншій особі, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.

Утримання будинків і прибудинкових територій - господарська діяльність, спрямована на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи щодо забезпечення експлуатації та/або ремонту жилих та нежилих приміщень, будинків і споруд, комплексів будинків і споруд, а також утримання прилеглої до них (прибудинкової) території відповідно до вимог нормативів, норм, стандартів, порядків і правил згідно із законодавством.

Відповідно до статті 13 вказаного Закону залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Згідно умов п. 1 частини першої статті 20 вказаного Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Такому праву прямо відповідає визначений п. 5 частини третьої статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Отже, є вірним висновок суду першої інстанції про те, що згідно із зазначеними нормами Закону, споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. При цьому, відсутність письмово оформленого договору з позивачем не позбавляє відповідача обов`язку оплачувати спожиті ним послуги.

Вказаний висновок суду першої інстанції узгоджується із правовими позиціями Верховного Суду України, викладеними у постанові від 20.04.2016 у справі № 6-2951цс15 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 904/7183/17, де було наголошено на обґрунтованості стягнення заборгованості за надані комунальні послуги навіть за відсутності укладеного договору.

09 червня 2018 року було введено в дію Закон України "Про житлово-комунальні послуги" від 09.11.2017 в частині норм, що регулюють надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, управління будинком, спорудою або групою будинків, ремонту приміщень, будинків, споруд.

Зі змісту статті 5 та частини 1 статті 15 вказаного Закону, договір про надання послуг з управління багатоквартирним будинком, що в тому числі включає послуги з утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем, утримання ліфтів тощо, - укладається від імені всіх співвласників багатоквартирного будинку, тобто, від імені колективного споживача.

Пунктом 3-1 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про житлово-комунальні послуги" від 09.11.2017 передбачено, що договори про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, укладені до введення в дію норм цього Закону, що регулюють надання послуг з управління багатоквартирним будинком, зберігають чинність на умовах, визначених такими договорами (у тому числі вивезення побутових відходів за наявності), до дати набрання чинності договорами про надання послуг з управління багатоквартирним будинком, що укладені за правилами, визначеними цим Законом.

Місцевим господарським судом було вірно встановлено, що договір з управління багатоквартирним будинком за адресою: вул. Незалежності, 68, м. Чернігів , за правилами, визначеними Законом України "Про житлово-комунальні послуги" від 09.11.2017, не укладений.

Частиною 2 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" від 24.06.2004 встановлено, що ціни/тарифи на комунальні послуги та послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій формуються і затверджуються центральними органами виконавчої влади, національними комісіями, що здійснюють державне регулювання у відповідних сферах, та органами місцевого самоврядування відповідно до їхніх повноважень, визначених законом.

З матеріалів справи вбачається, що розмір тарифу на послуги, які щомісячно надавались позивачем відповідачу у період з січня по грудень 2018 року, встановлений рішенням виконавчого комітету Чернігівської міської ради № 342 від 18.08.2016 та рішенням виконавчого комітету Чернігівської міської ради № 26 від 18.01.2018 (діючого у спірному періоді починаючи з 10.02.2018).

Доводи відповідача про припинення договірних відносин у зв`язку і непогодженням ним нових тарифів і не підписання додаткової угоди від 10.02.2018 обґрунтовано відхилені судом першої інстанції, оскільки не погодження відповідачем нових тарифів на послуги з утримання багатоквартирного будинку, ціни за якими є регульованими, тобто, такими, що встановлюються органами місцевого самоврядування на відповідній території, не припиняє договірних відносин сторін.

Також місцевим господарським судом були обґрунтовано відхилені доводи відповідача щодо надання позивачем послуг неналежної якості та не у повному обсязі, оскільки наданий позивачем акт-претензія від 04.06.2018 складений в односторонньому порядку, що суперечить статті 18 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", якою встановлено, що Акт-претензія складається споживачем та представником виконавця і скріплюється їхніми підписами, а у разі неприбуття представника виконавця - акт-претензія вважається дійсним, якщо його підписали не менш як два споживачі.

Отже, оскільки односторонній акт-претензія відповідача від 04.06.2018 складений без додержання порядку визначеного статтею 18 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", вказаний документ не підтверджує факт невиконання/неналежного виконання позивачем договірних зобов`язань.

Укладення 04.04.2018 між відповідачем та ТОВ "Українська медична протиепідемічна компанія" договору № 346 на проведення дезінфекційних робіт у магазині непродовольчих товарів, за адресою: вул. Незалежності, 68, м. Чернігів, також не є належним, допустимим, достовірним доказом, який би свідчив про порушення позивачем договірних зобов`язань, оскільки зі змісту додатку до вказаного договору вбачається, що дератизація повинна була проводитись в належному відповідачу магазині, а не у приміщеннях загального користування.

Посилання відповідача на відсутність обов`язку проводити оплату у зв`язку із поверненням без підписання актів здачі-прийняття послуг та рахунків-фактур є необґрунтованими, оскільки умови договору та Закон України "Про житлово-комунальні послуги" не передбачають складання сторонами двосторонніх актів здачі-прийняття послуг.

Посилання заявника апеляційної скарги на помилкове застосування судом першої інстанції до спірних правовідносин підзаконних нормативно-правових актів, що втратили чинність, спростовується текстом судового рішення, з якого вбачається, що суд не застосовував вказані нормативно-правові акти до спірних правовідносин, а зазначив їх, цитуючи умови договору, укладеного між сторонами.

З огляду на викладене, апеляційний господарський суд погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що послуги з утримання багатоквартирного житлового будинку та прибудинкової території за адресою: вул. Незалежності, 68, м. Чернігів в сумі 2461,08 грн., які були надані позивачем у період з січня 2018 по грудень 2018 року, як виконавцем таких послуг, мають бути оплачені в повному обсязі відповідачем, який є кінцевим споживачем за договором про дольову участь у відшкодуванні зазначених витрат, з урахуванням площі орендованого ним приміщення, за регульованими тарифами, встановленими рішеннями виконавчого комітету Чернігівської міської ради, а тому позовні вимоги підлягають до задоволення.

Відповідно до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному та повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Доводи апелянта по суті його скарги в межах заявлених вимог свого підтвердження не знайшли, оскільки не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставами для скасування рішення господарського суду першої інстанції.

За таких обставин суд апеляційної інстанції вважає, що висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами.

Суд першої інстанції повно встановив суттєві для справи обставини, дослідив та правильно оцінив надані сторонами докази, вірно кваліфікував спірні правовідносини та правильно застосував до них належні норми матеріального і процесуального права, а тому рішення Господарського суду Чернігівської області законне та обґрунтоване, отже, підстави для його скасування відсутні.

Оскільки цією постановою суд апеляційної інстанції не змінює рішення та не ухвалює нового, розподіл судових витрат судом апеляційної інстанції не здійснюється.

Керуючись ст. ст. 267-285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця Зав`ялова Валерія Анатолійовича залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Чернігівської області від 27 лютого 2019 року - без змін.

2. Справу повернути до Господарського суду Чернігівської області.

3. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 14.08.2019.

Головуючий суддя Т.П. Козир

Судді М.Л. Яковлєв

Г.П. Коробенко