ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" серпня 2019 р. Справа№ 910/14358/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Коротун О.М.

суддів: Майданевича А.Г.

Жук Г.А.

за участю секретаря судового засідання Куценко К.Л.

за участю представників учасників апеляційного провадження згідно з протоколом судового засідання від 08.08.2019

за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "ДБК-Партнер"

на рішення Господарського суду міста Києва від 04.04.2019 (повне рішення складено 15.04.2019)

у справі № 910/14358/18 (суддя Привалов А.І.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ДБК-Партнер"

до Публічного акціонерного товариства "Діамантбанк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Діамантбанк" Тімоніна Олександра Олексійовича

за участю третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Фонду гарантування вкладів фізичних осіб

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

Розглянувши справу в порядку ст. 269, 270 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України), Північний апеляційний господарський суд,

УСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

1. Короткий зміст заявлених вимог та рух справи

У жовтні 2018 року Товариство з обмеженою відповідальністю "ДБК-Партнер" (далі - позивач, ТОВ "ДБК-Партнер") звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства "Діамантбанк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Діамантбанк" Тімоніна О.О. (далі - відповідач, ПАТ "Діамантбанк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Діамантбанк" Тімоніна О.О.) про визнання дій відповідача протиправними щодо не проведення задоволення вимог кредиторів у порядку черговості за рахунок наявних грошових коштів в касі та на рахунках ПАТ "Діамантбанк" і зобов`язання Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Діамантбанк" Тімоніна О.О. сплатити грошові кошти кредиторам в порядку встановленої черговості, за рахунок всіх наявних коштів, що знаходяться на кореспондентському накопичувальному рахунку ПАТ "Діамантбанк".

Позовні вимоги мотивовані тим, що у ПАТ "Діамантбанк" достатньо коштів для здійснення виплат кредиторам 4-ї черги та щоб розпочати виплати кредиторам 7-ї черги, до яких відноситься позивач. Проте, вказані виплати всупереч вимогам законодавства уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "ДІАМАНТБАНК" Тімоніним Олександром Олексійовичем - не здійснюються. Позивач вказував, що нездійснення проведення задоволення вимог кредиторів у порядку черговості за рахунок наявних грошових коштів в касі та на рахунках ПАТ " Діамантбанк" - є протиправним, і про саме такі дії відповідача призвели до порушення прав позивача у вигляді неотримання коштів в порядку пропорційності задоволення вимог кредиторів.

2. Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Господарського суду міста Києва від 04.04.2019 у задоволенні позову відмовлено повністю.

Рішення обґрунтовано тим, що матеріалами справи не підтверджено порушення права позивача з боку ПАТ "Діамантбанк", оскільки банком здійснюються виплати кредиторам у порядку та строки, встановлені Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб". Крім того, суд першої інстанції зазначив, що права позивача не були порушені, оскільки процедура ліквідації в ПАТ "Діамантбанк" не завершена, а черговість задоволення вимог позивача ще не настала, що свідчить про безпідставність подання позову.

3. Надходження апеляційної скарги на розгляд Північного апеляційного господарського суду

Не погодившись з вказаним рішенням Господарського суду міста Києва від 04.04.2019, ТОВ "ДБК-Партнер" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову, постановити нове рішення, яким позо задовольнити у повному обсязі.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 30.05.2019 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ "ДБК-Партнер" на рішення Господарського суду міста Києва від 04.04.2019. Справу призначено до розгляду 01.07.2019.

Розгляд справи здійснювався різними складами суду.

01.07.2019 в судовому засіданні оголошено перерву до 31.07.2019. Також ухвалою від 01.07.2019 було залишено без розгляду заперечення на відзив скаржника на підставі ст. 118 ГПК України.

31.07.2019 в судовому засіданні оголошено перерву до 08.08.2019.

Ухвалою суду апеляційної інстанції від 08.08.2019 справу прийнято новим складом суду, який спочатку в порядку ст. 270 ГПК України розглянув апеляційну скаргу та ухвалив постанову. Також усною ухвалою суду із занесенням до протоколу судового засідання, в порядку ст. 119 ГПК України, було поновлено строк для подачі доказу та прийнято роздруківку до розгляду.

4. Вимоги апеляційної скарги та короткий зміст наведених у ній доводів

ТОВ "ДБК-Партнер" в апеляційній скарзі не погоджується з висновками суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог, оскільки позивач зазначає про наявність його порушених прав у спірних правовідносинах. Зокрема, скаржник наголошує, що судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні встановлено, що станом на 01.12.2018 на накопичувальному рахунку ПАТ «Діамантбанк» сумарно знаходяться кошти в сумі 330 044 928,65 грн. Позивач вважає, що вказані кошти всупереч вимог Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" не спрямовуються на задоволення вимог кредиторів згідно визначеної законом черговості, а утримуються відповідачем.

5. Узагальнені доводи відзивів на апеляційну скаргу

27.06.2019 на адресу суду апеляційної інстанції від ПАТ "Діамантбанк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Діамантбанк" Тімоніна О.О. надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач заперечував проти вимог апеляційної скарги.

Відповідач вказував, що права позивача не були і не могли бути порушені, оскільки процедура ліквідації в ПАТ "Діамантбанк" не завершена, а черговість задоволення кредиторських вимог позивача (які віднесено до 7 черги) - не настала. При цьому, згідно рішень виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 07.12.2017 від 02.04.2018, від 19.07.2018, від 26.11.2018, від 18.03.2019 № 590, від 23.05.2019 відбувалось погодження збільшення розміру часткового задоволення вимог кредиторів 4 черги реєстру акцептованих вимог кредиторів ПАТ «Діамантбанк» та здійснювались відповідні виплати, що свідчить про відсутність протиправних дій.

Крім того, 06.06.2019 на адресу суду апеляційної інстанції від Фонду гарантування вкладів фізичних осіб надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому Фонд заперечував проти вимог апеляційної скарги, вказуючи на те, що права позивача не є порушеними, процедура ліквідації ПАТ «Діамантбанк» не завершена; останнім здійснюється задоволення вимог кредиторів у порядку черговості, встановленої спеціальним законом - Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", а черговість задоволення акцептованих вимог позивача - не настала.

6. Фактичні обставини, неоспорені сторонами, встановлені судом першої інстанції та судом апеляційної інстанції

24.11.2016 між ПАТ "Діамантбанк" та ТОВ "ДБК-Партнер" укладено договір банківського рахунку (депозиту) "Раціональний" №16798.001, відповідно до якого банк зобов`язується відкрити клієнту вкладний (депозитний) рахунок № НОМЕР_1 , для розміщення вкладником банківського вкладу.

05.03.2014 між Публічним акціонерним товариством "Діамантбанк" та ТОВ "ДБК-Партнер", укладено договір банківського рахунку № 14-03-05-000168, відповідно до якого банк зобов`язується відкрити Клієнту рахунок № НОМЕР_2 , для розміщення коштів.

Як зазначав позивач у позові, і що не заперечувалось відповідачем, на момент звернення до суду з позовом, на рахунку позивача в ПАТ "Діамантбанк" обліковувались кошти в розмірі 5 186 683,58 грн, а вимоги позивача щодо їх повернення включені до реєстру акцептованих вимог кредиторів ПАТ "Діамантбанк" та віднесені до 7 черги погашення, про зокрема вказується у листі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Діамантбанк" Тімоніна О.О. від 26.03.2018 № 591/382.

На підставі рішення Правління Національного банку України від 24.04.2017 № 264-рш/БТ "Про віднесення Публічного акціонерного товариства "Діамантбанк" до категорії неплатоспроможних" виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 24.04.2017 № 1684 "Про запровадження тимчасової адміністрації в Публічному акціонерному товаристві "Діамантбанк" та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку".

Згідно з даним рішенням, розпочато процедуру виведення ПАТ "Діамантбанк" з ринку шляхом запровадженням в ньому тимчасової адміністрації строком на один місяць з 17:00 год. 24.04.2017 до 23.05.2017 включно, призначено уповноважену особу Фонду та делеговано всі повноваження тимчасового адміністратора ПАТ "Діамантбанк", визначені статтями 37-39 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб, начальнику відділу моніторингу операцій проблемних банків департаменту дистанційного та інспекційного моніторингу діяльності банків Фонду Старцевій Тетяні Володимирівні строком до 23.05.2017 включно.

23.05.2017 виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення № 2075 "Про продовження строку тимчасової адміністрації у публічному акціонерному товаристві "Діамантбанк", згідно якого строк тимчасової адміністрації у неплатоспроможному ПАТ "Діамантбанк" продовжено на один місяць: з 24.05.2017 по 23.06.2017 (включно). Також продовжено строк повноважень Уповноваженої особи Фонду на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ "Діамантбанк" Старцевої Тетяни Володимирівни на один місяць з 24.05.2017 до 23.06.2017 (включно).

Відповідно до рішення Правління Національного банку України від 22.06.2017 №394-рш "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Діамантбанк", вирішено відкликати банківську ліцензію та ліквідувати ПАТ "Діамантбанк".

Згідно з рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 23.06.2017 № 2663 «Про початок процедури ліквідації ПАТ "Діамантбанк" та делегування повноважень ліквідатора банку» запроваджено процедуру ліквідації ПАТ "Діамантбанк" з 24.06.2017 по 23.06.2019 включно, призначено провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту управління активами Тімоніна Олександра Олексійовича уповноваженою особою Фонду та делеговано йому всі повноваження ліквідатора ПАТ "Діамантбанк", визначені Законом, зокрема статтями 37, 38, 47-52, 52-1, 53 Закону, в т.ч. з підписання всіх договорів, пов`язаних з реалізацією активів банку у порядку, визначеному Законом, крім повноважень в частині організації реалізації активів банку.

Згідно довідки Національного банку України від 03.12.2018, станом на 01.12.2018 на накопичувальному рахунку в національній валюті ПАТ "Діамантбанк" № НОМЕР_3 залишок коштів становив 72 102 219, 84 грн.

Згідно довідки Національного банку України від 05.12.2018, залишок на накопичувальних рахунках ПАТ "Діамантбанк", станом на 01.12.2018 в іноземній валюті становив 817 282,85 євро, 8 154 750,7 доларів США та 0,00 рублів.

Як підтверджується матеріалами справи, відповідно до рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 07.12.2017 № 5322 уповноваженою особою Фонду на ліквідацію ПАТ "Діамантбанк" розпочато часткове задоволення вимог кредиторів четвертої черги, відповідно до частини шостої статті 12 та пункту 4 частини першої статті 52 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", в розмірі 15% від загальної суми вимог черги. Вимоги задовольняються пропорційно до суми вимог, що належать кожному кредитору четвертої черги. Виплати здійснюються в безготівковій формі, шляхом перерахування коштів на рахунки кредиторів - в загальній сумі 113 397 343,87 грн (15% від акцептованої суми за кожним кредитором).

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 02.04.2018 № 958 погоджено збільшення на 10% розміру часткового задоволення вимог кредиторів четвертої черги реєстру акцептованих вимог кредиторів ПАТ "Діамантбанк" у сумі 75 536 455,40 грн, відповідно до частини шостої статті 12 та пункту 4 частини першої статті 52 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб". Таким чином, розмір часткового задоволення вимог кредиторів четвертої черги реєстру акцептованих вимог кредиторів ПАТ "ДІАМАНТБАНК" збільшиться до 188 841 138,50 грн, що становить 25% від загальної суми акцептованих вимог кредиторів четвертої черги.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 19.07.2018 року № 2013 погоджено збільшення розміру часткового задоволення вимог кредиторів четвертої черги реєстру акцептованих вимог кредиторів ПАТ "Діамантбанк" на суму 75 536 455,40 грн, що становить у процентному співвідношенні 10 % від загальної суми черги. Таким чином, розмір часткового задоволення вимог кредиторів четвертої черги реєстру акцептованих вимог кредиторів ПАТ "ДІАМАНТБАНК" збільшиться до 264 377 593,90 грн, що становить 35% від загальної суми акцептованих вимог кредиторів четвертої черги.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 26.11.2018 № 3168 погоджено збільшення розміру часткового задоволення вимог кредиторів четвертої черги реєстру акцептованих вимог кредиторів ПАТ "Діамантбанк" на суму 75 615 661,50 грн, що становить у процентному співвідношенні 10 % від загальної суми черги. Таким чином, розмір часткового задоволення вимог кредиторів четвертої черги реєстру акцептованих вимог кредиторів ПАТ "Діамантбанк" збільшиться до 340 270 476,75 грн, що становить 45% від загальної суми акцептованих вимог кредиторів четвертої черги.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 18.03.2019 № 590 погоджено збільшення розміру часткового задоволення вимог кредиторів четвертої черги реєстру акцептованих вимог кредиторів ПАТ "Діамантбанк" на суму 75 634 286,33 грн, що становить у процентному співвідношенні 10 % від загальної суми черги. Таким чином, розмір часткового задоволення вимог кредиторів четвертої черги реєстру акцептованих вимог кредиторів ПАТ "Діамантбанк" збільшиться до 415 904 763,08 грн, що становить 55% від загальної суми акцептованих вимог кредиторів четвертої черги.

Позивач посилався на те, що у ПАТ "Діамантбанк" достатньо коштів для здійснення виплат кредиторам 4-ї черги та щоб розпочати виплати кредиторам 7-ї черги, до яких відноситься позивач. Проте, вказані виплати всупереч вимогам законодавства уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ " Діамантбанк" Тімоніним Олександром Олексійовичем не здійснюються. Позивач зазначав, що протиправними діями відповідача - Уповноваженої особи на ліквідацію ПАТ "Діамантбанк" Тімоніна О.О., є нездійснення проведення задоволення вимог кредиторів у порядку черговості за рахунок наявних грошових коштів в касі та на рахунках ПАТ "Діамантбанк".

ПОЗИЦІЯ ПІВНІЧНОГО АПЕЛЯЦІЙНОГО ГОСПОДАРСЬКОГО СУДУ

7. Мотиви, з яких виходить Північний апеляційний господарський суд, застосовані ним положення законодавства та межі апеляційного перегляду рішення суду

Відповідно до ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 48 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", Фонд безпосередньо або шляхом делегування повноважень уповноваженій особі Фонду з дня початку процедури ліквідації банку здійснює такі повноваження: 1) здійснює повноваження органів управління банку; 2) приймає в управління майно (у тому числі кошти) банку, вживає заходів щодо забезпечення його збереження, формує ліквідаційну масу, виконує функції з управління та продає майно банку; 3) складає реєстр акцептованих вимог кредиторів (вносить зміни до нього) та здійснює заходи щодо задоволення вимог кредиторів; 4) вживає у встановленому законодавством порядку заходів до повернення дебіторської заборгованості банку, заборгованості позичальників перед банком та пошуку, виявлення, повернення (витребування) майна банку, що перебуває у третіх осіб, оновлює інформацію, що міститься у Кредитному реєстрі Національного банку України; 5) звільняє працівників банку відповідно до законодавства України про працю; 6) заявляє відмову від виконання договорів та в установленому законодавством порядку розриває їх; 7) передає у встановленому порядку на зберігання документи банку, що підлягають обов`язковому зберіганню; 8) здійснює повноваження, що визначені частиною другою статті 37 цього Закону; 9) здійснює відчуження активів та/або зобов`язань банку, якщо це було передбачено планом врегулювання, або в інших випадках, передбачених цим Законом; 10) повертає ініціатору переказу кошти, що надійшли на кореспондентський рахунок банку для зарахування на поточні рахунки клієнтів банку або для виплати переказів протягом процедури ліквідації до дня відкриття банком накопичувального рахунка в Національному банку України (крім коштів, призначенням платежу за якими є погашення зобов`язань перед банком).

Згідно ч. 1 ст. 52 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", кошти, одержані в результаті ліквідації та продажу майна (активів) банку, спрямовуються Фондом на задоволення вимог кредиторів у такій черговості: 1) зобов`язання, що виникли внаслідок заподіяння шкоди життю та здоров`ю громадян; 2) грошові вимоги щодо заробітної плати, що виникли із зобов`язань банку перед працівниками до прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку; 3) вимоги Фонду, що виникли у випадках, визначених цим Законом, у тому числі покриття витрат Фонду, передбачених пунктом 7 частини другої статті 20 цього Закону, витрат, пов`язаних із консолідованим продажем активів Фондом; 4) вимоги вкладників - фізичних осіб (у тому числі фізичних осіб - підприємців), які не є пов`язаними особами банку, у частині, що перевищує суму, виплачену Фондом; 5) вимоги Національного банку України, що виникли в результаті зниження вартості застави, наданої для забезпечення кредитів рефінансування, а також для забезпечення повернення банкнот і монет, переданих Національним банком України на зберігання та для проведення операцій з ними; 6) вимоги фізичних осіб (у тому числі фізичних осіб - підприємців), які не є пов`язаними особами банку, платежі яких або платежі на ім`я яких заблоковано; 7) вимоги інших вкладників, які не є пов`язаними особами банку, юридичних осіб - клієнтів банку, які не є пов`язаними особами банку; 8) інші вимоги, крім вимог за субординованим боргом; 9) вимоги кредиторів банку (фізичних осіб, у тому числі фізичних осіб - підприємців, а також юридичних осіб), які є пов`язаними особами банку; 10) вимоги за субординованим боргом.

Відповідно до ч. 4 ст. 52 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", вимоги кожної наступної черги задовольняються в міру надходження коштів від продажу майна (активів) банку після повного задоволення вимог попередньої черги. У разі якщо обсяг коштів, одержаних від продажу майна (активів), недостатній для повного задоволення всіх вимог однієї черги, вимоги задовольняються пропорційно до суми вимог, що належать кожному кредитору однієї черги. У разі відмови кредитора від задоволення визнаної в установленому порядку вимоги Фонд не враховує суму грошових вимог цього кредитора.

Згідно п. 6.6. глави 6 розділу у Положення про виведення неплатоспроможного банку з ринку, затвердженого рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 05.07.2012 року №2 (далі - Положення про виведення неплатоспроможного банку з ринку), уповноважена особа Фонду на ліквідацію банку здійснює задоволення вимог кредиторів кожної черги за погодженням з виконавчою дирекцією Фонду.

Відповідно до п. 6.7. глави 6 розділу V Положення про виведення неплатоспроможного банку з ринку, у рішенні виконавчої дирекції Фонду про погодження задоволення вимог кредиторів банку мають зазначатися: назва черги кредиторів неплатоспроможного банку; загальна сума виплат; кількість кредиторів; порядок та строк виконання розрахунків.

Згідно з п. 6.11. глави 6 розділу V Положення про виведення неплатоспроможного банку з ринку Фонд або уповноважена особа Фонду на ліквідацію банку (у разі делегування їй відповідних повноважень) на ліквідацію банку здійснює виплату кредиторам коштів самостійно з накопичувального рахунку, крім сум відшкодування вкладів вкладникам, що гарантовані Фондом. Тому

Суд першої, інстанції, відмовляючи у задоволенні позову, зазначив, зокрема, про те, що ні Закон України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", ні Положення про виведення неплатоспроможного банку з ринку не містить чітко визначених строків для здійснення виплат кредиторам неплатоспроможного банку та імперативно визначає, що такі виплати здійснюються виключно за погодженням з виконавчою дирекцією Фонду та на підставі рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Суд апеляційної інстанції частково погоджується з даним твердженням суду першої інстанції з огляду на те, що дійсно, Фонд гарантує вкладникам гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. При цьому, виконання зобов`язань Фонду перед вкладниками здійснюється Фондом з дотриманням вимог щодо найменших витрат Фонду та збитків для вкладників у спосіб, визначений цим Законом, у тому числі шляхом передачі активів і зобов`язань банку приймаючому банку, продажу банку, створення перехідного банку протягом дії тимчасової адміністрації або виплати відшкодування вкладникам у строк, встановлений цим Законом. Наведене узгоджується з приписами статті 26 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб". В свою чергу, строки здійснення виплат залежать від вищеобумовлених чинників та визначаються відповідно до затвердженого Плану врегулювання, і не є чітко визначеними календарними датами. А тому посилання скаржника на неправильне застосування п. 6.2, 6.11 Положення про виведення неплатоспроможного банку з ринку відхиляються судом як безпідставні. Доводи скаржника про наявність коштів на рахунку банку не змінюють порядку та способу виплати таких коштів, а тому відхиляються судом як необґрунтовані.

При цьому, суд апеляційної інстанції враховує, що згідно рішень виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 07.12.2017 від 02.04.2018, від 19.07.2018, від 26.11.2018, від 18.03.2019 № 590, від 23.05.2019 відбувалось погодження збільшення розміру часткового задоволення вимог кредиторів 4 черги реєстру акцептованих вимог кредиторів ПАТ «Діамантбанк» та здійснювались відповідні виплати, що свідчить про відсутність протиправних дій з боку Фонду гарантування вкладів фізичних осіб в контексті правовідносин з позивачем. Вказане також підтверджується розруківкою з сайту Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Згідно з ч. 1 ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Статтею 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого Цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

У відповідності до ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України и способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Згідно ст. 20 Господарського кодексу України, кожний суб`єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб`єктів захищаються шляхом: визнання наявності або відсутності права; визнання недійсними господарських угод; відновлення становища; припинення дій; присудження до виконання обов`язку в натурі; відшкодування збитків; застосування штрафних і оперативно-господарських санкцій; установлення, зміни та припинення господарських правовідносин.

Встановивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і відповідно ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу в захисті, встановивши безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України №18-рп/2004 від 01.12.2004 поняття "охоронюваний законом інтерес" що вживається в законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям "права", треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України, юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Отже, правовою підставою для звернення до господарського суду, є захист порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, право на позов у особи виникає після порушення відповідачем і права та захисту підлягає порушене право.

Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захист відновлення порушеного права позивача.

У розумінні приписів ст.ст. 15, 16 Цивільного кодексу України, ст. 20 Господарського кодексу України, спосіб захисту повинен бути таким, що відповідає змісту порушеного права, характер його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням.

Порушення прав, свобод чи інтересів особи - це фактичний наслідок протиправного рішення, дії чи бездіяльності конкретної особи (або осіб) щодо неї. Моментом порушення є момент прийняття рішення вчинення дій чи бездіяльності, які породжують або можуть породити в майбутньому негативні правові наслідки для особи у вигляді виникнення, зміни чи припинення певних правовідносин за її участю Таке рішення (дії чи бездіяльність) є юридичним фактом, котрий має існувати на момент звернення до суду, передувати йому та підтверджуватися належними доказами.

Реалізація цивільно-правового захисту відбувається шляхом усунення порушень цивільного права чи інтересу, покладення виконання обов`язку по відновленню порушеного права на порушника.

Таким чином, суд апеляційної інстанції зазначає, що фізичні та юридичні особи звертаються до суду за захистом своїх порушених прав та законних інтересів. Наявність такого порушення входить до предмету доказування та підлягає з`ясуванню компетентним судом. При цьому, таке порушення прав позивача не може бути абстрактним, ґрунтуватись на припущеннях тощо, а має бути належним чином доведено.

При цьому, суд апеляційної інстанції зазначає, що формулювання позовних вимог шляхом визнання дій відповідача протиправними щодо не проведення задоволення вимог кредиторів у порядку черговості за рахунок наявних грошових коштів в касі та на рахунках ПАТ "Діамантбанк"і зобов`язання Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Діамантбанк" Тімоніна О.О. сплатити грошові кошти кредиторам в порядку встановленої черговості, за рахунок всіх наявних коштів, що знаходяться на кореспондентському накопичувальному рахунку ПАТ "Діамантбанк" - є неефективним та безпідставним, оскільки фактично позивач просить вчинити дії на погашення вимог кредиторів 4 черги кредиторів, коли він відноситься до 7 черги акцептованих кредиторів.

Наведене також узгоджується з приписами статті 13 Конвенції, яка вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, наявності якого вимагає ця стаття, повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, зокрема у тому сенсі, щоб його застосування не було ускладнено діями або недоглядом органів влади відповідної держави (пункт 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 05.04. 2005 (заява № 38722/02).

Надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, слід зважати і на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції. У пункті 145 рішення від 15.11.1996 у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що ця норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони втілені в правовій системі тієї чи іншої країни. Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави-учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, Європейський суд з прав людини наголосив, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, передбачених національним правом.

Таким чином, законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з урахуванням положень статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що позивачем не було доведено ні суду першої інстанції станом на момент вирішення спору судом першої інстанції, ні суду апеляційної інстанції станом на момент розгляду справи судом апеляційної інстанції позивачем не подано належних, допустимих та достатніх доказів в розумінні ст. ст. 76, 77, 79, 269 ГПК України що по-перше, відповідачем допущено протиправність дій у відношенні саме до позивача, а по-друге, не доведено і ефективність обраного засобу захисту, оскільки спонукання відповідача під час триваючою і не завершеної процедури ліквідації банку вчинити дії по відношенню до інших кредиторів вищої черговості з метою наближення нижчої черговості позивача у черзі кредиторів, строк погашення вимог за якою ще не настав - не відповідає завданням господарського судочинства згідно ст. 2 ГПК України. При цьому, в розумінні приписів Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" жодних прав та охоронюваних законом інтересів позивача в контексті спірних правовідносин - відповідачем не порушено, а ініціювання позивачем відповідного позову свідчить про намагання здійснити контроль над розподілом коштів в межах гарантованих законом виплат.

Водночас, суд апеляційної інстанції зазначає, що згідно рішень виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 07.12.2017 від 02.04.2018, від 19.07.2018, від 26.11.2018, від 18.03.2019 № 590, від 23.05.2019 відбувалось погодження збільшення розміру часткового задоволення вимог кредиторів 4 черги реєстру акцептованих вимог кредиторів ПАТ «Діамантбанк» та здійснювались відповідні виплати, що свідчить про відсутність протиправних дій з як з боку Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, так і відповідача. При цьому, суд апеляційної інстанції зазначає, що до компетенції позивача, як кредитора, не віднесено здійснення оцінки та контролю дій відповідача та Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, які останні здійснюють в межах повноважень Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Враховуючи наведене вище, керуючись ч. 1 ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги, дійшов висновку, що матеріалами справі не підтверджується ознак протиправності дій відповідача, як не встановлено і наявність порушеного права ТОВ "ДБК-ПАРТНЕР" в контексті спірних правоідносин, а тому вимоги позивача не є законними та обгрунтованими, не були доведеними належними, допустимими та достатніми доказами, а тому задоволенню не підлягають.

8. Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Отже, Північний апеляційний господарський суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги не є обґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Під час розгляду справи, судом апеляційної інстанції також не встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, як не встановлено неправильного застосування норм матеріального права.

Таким чином, керуючись ст. 2, 269, 270, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. 276 ГПК України - суд апеляційної інстанції дійшов висновку про необхідність залишення апеляційної скарги у даній справі без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

9. Судові витрати

З урахуванням відмови в задоволенні апеляційної скарги по суті, судовий збір, понесений у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, покладається на скаржника в порядку ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 2, 269, 270, п. 1 ч. 1 ст. 275, 276, ст. 281 - 283 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ДБК-Партнер" на рішення Господарського суду міста Києва від 04.04.2019 у справі № 910/14358/18 - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 04.04.2019 у справі № 910/14358/18 - залишити без змін.

3. Судовий збір, понесений у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю "ДБК-Партнер".

4. Матеріали справи повернути до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку, передбаченому ст. 286 - 291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено - 09.08.2019

Головуючий суддя О.М. Коротун

Судді А.Г. Майданевич

Г.А. Жук