РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

01.08.2019Справа № 910/7813/19

Господарський суд міста Києва у складі:

судді: за участю секретаря: Данилової М.В. Бордунової К.Е.

Представники сторін: від позивача, не з`явилися, , від відповідача, Ориник А.Р.,

за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «ЖИЛДОРІНВЕСТ»

до проАкціонерного товариства «Українська залізниця» (03680, м. Київ, вул. Тверська, 5) в особі філії Регіональна філія «Львівська залізниця» стягнення грошових коштів,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

14 червня 2019 року до Господарського суду міста Києва від Товариства з обмеженою відповідальністю «ЖИЛДОРІНВЕСТ» (позивач) надійшла позовна заява б/н від 07.06.2019 року до Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі філії Регіональна філія «Львівська залізниця» (відповідач) про стягнення заборгованості за договором поставки №Л/НХ-181158/НЮ від 11.12.2018 року на суму в розмірі 111 895, 37 грн., з них: інфляційні втрати в розмірі 37 208, 58 грн., 3% річних в розмірі 10 669, 54 грн. та пеня в розмірі 64 017,25 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем його зобов`язань за договором поставки № Л/НХ-181158/НЮ від 11.12.2018 року, зокрема, в порушення умов вищезазначеного договору відповідач не здійснив зобов`язання щодо сплати грошових коштів у встановленому розмірі та строки, внаслідок чого у відповідача утворилась заборгованість перед позивачем.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 20.06.2019 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі. Розгляд справи № 910/7813/19 ухвалено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Судове засідання у справі призначено на 17.07.2019 року.

18.07.2019 року через відділ діловодства суду від Відповідача надійшов Відзив на позовну заяву № НЮ-1564 від 16.07.2019 року, у якому останній просив суд зменшити розмір штрафних санкцій.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників учасників судового процесу, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:

11.12.2018 року між ТОВ «ЖИЛДОРІНВЕСТ» і АТ «УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ» укладено договір поставки № Л/НХ-181158/НЮ, відповідно до умов якого ТОВ «ЖИЛДОРІНВЕСТ» зобов`язалося поставити на склад Регіональної філії «ЛЬВІВСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ», а АТ «УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ» в особі Регіональної філії «ЛЬВІВСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ» - прийняти і оплатити товар.

На виконання умов даного договору ТОВ «ЖИЛДОРІНВЕСТ» 19.12.2018 року поставило на адресу АТ «УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ» товар на загальну суму 2 649 240 грн., що підтверджується матеріалами справи.

Згідно пункту 4.1 договору поставки № Л/НХ-181158/НЮ АТ «УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ» здійснює оплату поставленого товару протягом 30 календарних днів з дати реєстрації податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних.

03.01.2019 року в Єдиному реєстрі податкових накладних за № зареєстровано податкову накладну від 19.12.2018 року № 8 за фактом поставки товару на загальну суму 2 649 240 грн., що підтверджується відповідною квитанцією, останній день строку оплати такого товару - 04.02.2019 року.

АТ «УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ», прийнявши товар, своєчасно не виконало свого обов`язку щодо його оплати розрахувавшись з Позивачем 26.03.2019 року, що призвело до виникнення в АТ «УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ» заборгованості перед ТОВ «ЖИЛДОРІНВЕСТ».

Згідно зі ст. 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав і обов`язків (зобов`язань) є, зокрема, договір.

Стаття 629 ЦК України встановлює, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно п.1 ст.265 Господарського кодексу України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Згідно зі ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства тощо. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Порушенням зобов`язання, у відповідності до ст. 610 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання, тобто - неналежне виконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, при триманням, завдатком.

Статтею 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Аналогічні положення містяться і в Господарському кодексі України.

Так, ст. 216 ГК України, передбачає відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим кодексом, іншими законами і договором.

Згідно з ч. 1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Стаття 551 ЦК України встановлює, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі, якщо таке збільшення не заборонено законом. Сторони можуть домовитися про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом.

У частині третій ст. 551 ЦК України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Стаття 216 ГК України також встановлює, господарсько-правову відповідальність учасників господарських відносин.

Так, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

При цьому, відповідно до частини 2 ст. 216 ГК України, застосування господарських санкцій повинно гарантувати захист прав і законних інтересів громадян, організацій та держави, в тому числі відшкодування збитків учасникам господарських відносин, завданих внаслідок правопорушення, та забезпечувати правопорядок у сфері господарювання.

Як встановлено частиною 3 ст. 216 ГК України, господарсько-правова відповідальність базується на принципах, згідно з якими:

потерпіла сторона має право на відшкодування збитків незалежно від того, чи є застереження про це в договорі; передбачена законом відповідальність виробника (продавця) за недоброякісність продукції застосовується також незалежно від того, чи є застереження про це в договорі;

сплата штрафних санкцій за порушення зобов`язання, а також відшкодування збитків не звільняють правопорушника без згоди другої сторони від виконання прийнятих зобов`язань у натурі;

у господарському договорі неприпустимі застереження щодо виключення або обмеження відповідальності виробника (продавця) продукції.)

Відповідно до ст. 230 ГК України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. Суб`єктами права застосування штрафних санкцій є учасники відносин у сфері господарювання, зазначені у статті 2 цього Кодексу.

Відповідач, у відзиві, просив суд зменшити розмір штрафних санкції.

Відповідно до статті 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому, повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні, не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Право суду зменшувати розмір неустойки передбачене також частиною 3 статті 551 Цивільного кодексу України.

Зі змісту зазначених норм вбачається, що вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи із інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначного прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (у тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

Зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку змінює її дійсне правове призначення. Оскільки неустойка має на меті, в першу чергу, стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не може лягати непомірним тягарем для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора. Така правова позиція викладена і в рішенні Конституційного Суду України № 7-рп/2013 від 11.07.2013.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у постанові від 26.03.2019 року у справі № 913/284/18.

В обґрунтування клопотання щодо зменшення розміру штрафних санкцій, АТ «Укрзалізниця» просить суд врахувати, що у Відповідача відсутня заборгованість перед Позивачем, а також те, що порушення виконання зобов`язання за Договором не завдало збитків ТОВ «Жилдорінвест».

При цьому, чинним законодавством не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій. Відповідно, таке питання вирішується господарським судом згідно зі статтею 86 Господарського процесуального кодексу України, тобто за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Матеріалами справи підтверджено, що заборгованість за Договором № Л/НХ-181158/НЮ від 11.12.2018 року Відповідачем повністю погашена.

Суд вважає, що розмір нарахованої позивачем у позовній заяві пені є досить великим, а фінансовий стан Відповідача, по цій справі, є не задовільним, заборгованість Відповідача перед Позивачем погашена, та Позивачу не завдано збитків порушенням виконання зобов`язання за Договором.

Враховуючи вищезазначене, суд дійшов висновку про задоволення клопотання Відповідача про зменшення розміру штрафних санкцій, а саме розмір пені на 50 000 грн. до 14 017,28 грн.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи вищезазначене, суд дійшов висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог про стягнення з Відповідача грошових коштів, а саме: пені - 14 017,38 грн., інфляційних втрат - 37 208,58 грн., 3% річних - 10 669,54 грн. .

Судові витрати позивача по сплаті судового збору в сумі 1 062,60 грн., відповідно до положень статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 73, 86, 129, 219, 233, 236, 238, 241 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» (03680, м. Київ, вул. Тверська, 5, ) в особі філії Регіональна філія «Львівська залізниця» (79007, м. Львів, вул. Гоголя, 1, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЖИЛДОРІНВЕСТ» (49049, м. Дніпро, пров. Добровольців, 17/7, ) грошові кошти, а саме: пені - 14 017,38 грн. (чотирнадцять тисяч сімнадцять грн. 38 коп.), інфляційних втрат - 37 208,58 грн. (тридцять сім тисяч двісті вісім грн. 58 коп.), 3% річних - 10 669,54 грн. (десять тисяч шістсот шістдесят дев`ять грн. 54 коп.) та судовий збір у розмірі 1 062,60 грн. (тисяча шістдесят дві грн. 60 коп.)

3. В решті позовних вимог - відмовити

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 14 серпня 2019р.

Суддя М.В. Данилова