СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" серпня 2019 р. Справа № 905/397/19

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Пелипенко Н.М., суддя Барбашова С.В. , суддя Попков Д.О.

за участі секретаря судового засідання Кохан Ю.В.,

за участі представників учасників справи:

позивача - адвокат Денисенко С.О., що діє на підставі свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю серія ДН № 5250 від 31.10.2018 та довіреності № 09/12/274 від 18.07.2019;

відповідача - не з`явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу позивача - ПАТ "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" (вх. № 1661Д/3) на рішення Господарського суду Донецької області від 25 квітня 2019 року (повний текст складено 25.04.2019) у справі № 905/397/19

за позовом Публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк", м. Київ,

до Фізичної особи-підприємця Скуйбіди Сергія Васильовича, с. Катеринівка Констянтинівського району Донецької області,

про стягнення 16616,83 грн,

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2019 року ПАТ "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" звернулось до Господарського суду Донецької області з позовом до

ФОП Скуйбіди С.В., в якому просить стягнути 16616,83 грн за договором оренди нежитлового приміщення від 01.04.2016 № 09-322/7, з яких: 10256,46 грн заборгованості за орендною платою, 4413,16 грн пені, 1420,41 грн інфляційних нарахувань та 526,81 грн 3% річних.

Рішенням Господарського суду Донецької області від 25.04.2019 у справі (суддя Величко Н.В.) у задоволенні позовних вимог відмовлено. Повний текст зазначеного рішення складено 25.04.2019.

Позивач - ПАТ "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" 21.05.2019, тобто після спливу встановленого законом строку на апеляційне оскарження судового рішення, звернувся до Східного апеляційного господарського суду через Господарський суд Донецької області з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права та не повне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить скасувати рішення Господарського суду Донецької області від 25.04.2019 у справі № 905/397/19 та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

В обґрунтування апеляційної скарги вказує на те, що надані до позовної заяви договір оренди, акти приймання-передавання, розрахунки заборгованості свідчать про щомісячне виникнення зобов`язання орендаря по сплаті орендної плати. Проте, господарський суд, в порушення вимог ст. 237 ГПК України, не дав оцінки вказаним обставинам, що має суттєве значення для правильного вирішення спору.

27.05.2019 системою автоматизованого розподілу судових справ між суддями для розгляду справи № 905/397/19 визначено колегію суддів Східного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя (суддя-доповідач) Пелипенко Н.М., суддя Барбашова С.В., суддя Медуниця О.Є.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 03.06.2019 у справі № 905/397/19 у зв`язку з неподанням позивачем належних доказів надсилання копії апеляційної скарги відповідачу апеляційну скаргу позивача залишено без руху на підставі п. 3 ч. 3 ст. 258 та ч.ч. 2, 6 ст. 260 Господарського процесуального кодексу та надано апелянту строк для усунення встановлених при поданні апеляційної скарги недоліків протягом 10 днів з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху.

На виконання зазначеної ухвали позивач - ПАТ "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" 11.06.2019 за вх. № 5693 надав поштовий фіскальний чек, поштову накладну та опис вкладення від 10.06.2019, які свідчать про надсилання рекомендованим листом № 514 копії апеляційної скарги з додатками на адресу відповідача - ФОП Скуйбіди С.В.

18.06.2019 у зв`язку з відпусткою судді Медуниці О.Є. проведено автоматичний розподіл справи № 905/397/19 та для розгляду зазначеної справи визначено колегію суддів Східного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя Пелипенко Н.М., суддя Барбашова С.В., суддя Стойка О.В.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 18.06.2019 у справі № 905/397/19 клопотання позивача про поновлення строку на апеляційне оскарження задоволено, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою позивача, встановлено відповідачу строк до 12.07.2019 для надання відзиву на апеляційну скаргу, розгляд справи призначено на 23.07.2019 о 10:30 год., викликано в судове засідання представників учасників справи та зупинено дію оскаржуваного рішення.

22.07.2019 у зв`язку з відпусткою судді Стойки О.В. проведено автоматичний розподіл справи № 905/397/19 та для розгляду зазначеної справи визначено колегію суддів Східного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя Пелипенко Н.М., суддя Барбашова С.В. та суддя Попков Д.О.

Відповідач - ФОП Скуйбіда С.В . своїм правом щодо подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, відзив на апеляційну скаргу не надав, в судове засідання 23.07.2019 не прибув та свого представника не направив, про причину відсутності в судовому засіданні не повідомив, хоча був належно повідомлений про дату, час та місце судового засідання, що підтверджується поштовим рекомендованим повідомленням № 134.

Вислухавши пояснення представника позивача та враховуючи відсутність відзиву відповідача та неявку представника відповідача в судове засідання, з метою надання можливості відповідачу скористатись правом щодо прийняття участі в судовому засіданні та навести свої доводи і міркування стосовно апеляційної скарги позивача, судова колегія оголосила в судовому засіданні перерву до 01 серпня 2019 року об 11:30 год.

Представники позивача - ПАТ "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" в судовому засіданні 01.09.2019 підтримав апеляційну скаргу в повному обсязі.

Відповідач - ФОП Скуйбіда С.В. в судове засідання 01.09.2019 не прибув та свого представника не направив.

Відповідно до частин 3, 7 ст. 120 Господарського процесуального кодексу України виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень. Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Приймаючи до уваги, що копію ухвали Східного апеляційного господарського суду про відкриття апеляційного провадження та призначення справи до розгляду відповідач отримав, що підтверджується поштовим рекомендованим повідомленням № 134 та враховуючи, що інформацію по справі можливо отримати за веб-адресою http://court.gov.ua/fair/, у відповідності до ч. 7 ст. 120 Господарського процесуального кодексу України, відповідач був належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи.

Відповідно до ч.12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Крім того, відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, яка ратифікована Україною 17.07.1997, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

Враховуючи викладене та зважаючи на те, що в матеріалах справи достатньо документів для розгляду апеляційної скарги по суті, з метою недопущення невиправданого затягування судового процесу й порушення прав позивача щодо розгляду справи судом упродовж розумного строку, колегія суддів дійшла висновку про можливість перегляду рішення суду першої інстанції без участі представника відповідача за наявними у справі документами.

Розглянувши матеріали справи та апеляційної скарги, вислухавши пояснення представника позивача в судовому засіданні, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлених обставин справи та відповідність їх наданим доказам, колегія суддів вважає за необхідне зазначити таке.

З матеріалів справи вбачається, що 01.04.2016 між ПАТ "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" (орендодавець) та Фізичною особою-підприємцем Скуйбідою Сергієм Васильовичем (орендар) укладений договір оренди нежитлового приміщення №09-622/7.

Відповідно до розділу 1 договору орендодавець передає, а орендар приймає у строкове платне користування нежитлове приміщення, що розташоване за адресою: Донецька область, м. Костянтинівка, вул. Громова, 16, прим. 47 , загальною площею 15,9 кв.м (далі - приміщення). План та місце розташування приміщення у будівлі наведено у додатку 1, що є невід`ємною частиною договору. Приміщення належить орендодавцю на праві власності. Балансова вартість будівлі, в якій знаходиться приміщення, складає 160000,00 (сто шістдесят тисяч) грн. Приміщення передається в оренду з метою здійснення розміщення магазину.

Згідно п. 2.1 договору передача приміщення здійснюється за актом приймання-передачі, що підписується уповноваженими представниками сторін і є невід`ємною частиною цього договору, за формою відповідно до додатка 2 до цього договору.

У п.п. 3.1, 3.2 договору строк оренди складає 35 місяців з моменту прийняття приміщення орендарем за актом приймання - передачі приміщення. Строк оренди згідно з цим договором може бути змінений сторонами шляхом укладення додаткового договору до цього договору.

Відповідно до п. 4.1 договору орендна плата за користування приміщенням в місяць складає 2300,00грн., в тому числі ПДВ, нарахований у відповідності до вимог чинного законодавства України. Відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням приміщення входять до складу орендної плати.

У п. 4.2 договору сторони узгодили, що не пізніше 20-го числа поточного місяця, орендодавець нараховує, а орендар сплачує орендну плату в розмірі, передбаченому п. 4.1 цього договору.

Відповідно до п. 4.3 договору розмір орендної плати за неповний календарний місяць користування приміщенням нараховується пропорційно фактичній кількості календарних днів місяця користування приміщенням.

За умовами п. 4.5 договору орендна плата індексується кожні шість місяців на офіційний індекс інфляції, що обліковується Державним комітетом статистики України, за попередні шість місяців.

Згідно п. 5.3.2 договору орендар зобов`язується, зокрема, своєчасно здійснювати орендні платежі.

У розділі 6 договору сторони визначили, що в останній день строку оренди орендар зобов`язаний звільнити приміщення та передати орендодавцю приміщення за актом приймання-передачі, який підписується уповноваженими представниками сторін. Приміщення вважається фактично переданим орендодавцю з моменту підписання сторонами акту приймання - передачі. Приміщення повинно бути повернуте орендодавцю орендарем у тому ж стані, в якому було передано в оренду орендарю, з урахування нормального зносу.

У випадку прострочення строку сплати орендної плати орендар сплачує орендодавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, діючої в період сплати пені, від суми боргу за кожний день прострочення (п. 8.2 договору).

Цей договір вступає в силу з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення підписів печатками сторін (п. 10.1 договору).

Відповідно до п. 10.2 договору всі зміни та доповнення до цього договору вважаються дійсними, якщо вони оформлені додатковими договорами до цього договору та підписані сторонами.

Як свідчать матеріали справи, Договір № 09-622/17 від 01.04.2016 оренди нежитлового приміщення з додатками підписаний обома сторонами без розбіжностей.

Позивач належним чином виконав умови договору та передав відповідачу у користування частину нежитлового приміщення, що знаходиться за адресою: Донецька область, м.Костянтинівка, вул.Громова, 16, прим. 47 , загальною площею 15,9кв.м, що підтверджується складеним та підписаним сторонами актом приймання-передачі нежитлового приміщення від 01.04.2016.

Згідно вказаного акту приміщення забезпечене опаленням, електрифіковане. Оздоблення звичайне, стан придатний до використання з метою, визначеною п. 1.4 договору.

Також з матеріалів справи вбачається, що 15.10.2018 сторони підписали акт приймання передачі (повернення з оренди) нежитлового приміщення, що знаходиться за адресою: Донецька область, м.Костянтинівка, вул.Громова, 16, прим. 47 , в якому зазначено, що сторони не мають одна до одної жодних претензій щодо стану приміщення.

У лютому 2019 Публічне акціонерне товариство "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" звернулось до господарського суду Донецької області з позовом про стягнення з Фізичної особи-підприємця Скуйбіди Сергія Васильовича 16616,83грн., з яких: 10256,46грн. - заборгованість за орендною платою, 4413,16грн. - пеня, 1420,41грн. - інфляційні нарахування, 526,81грн. - 3% річних.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем взятих на себе грошових зобов`язань за договором оренди нежитлового приміщення №09-322/7 від 001.04.2016, внаслідок чого утворилась вказана заборгованість з орендної плати та підстави для нарахування пені, 3% річних, інфляційних втрат.

Нормативно вимоги обгрунтовано положеннями ст.ст. 16, 525-527, 530, 625, 629 Цивільного кодексу України.

Рішенням Господарського суду Донецької області від 25.04.2019 у задоволенні позовних вимог відмовлено з тих підстав, що позивачем не доведено належними доказами наявність заборгованості за договором оренди нежитлового приміщення №09-622/7 від 01.04.2016 та її розмір.

Надаючи правову кваліфікацію обставинам справи, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції з таких підстав.

Відповідно до ст.ст. 11, 509 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Аналогічні положення встановлені і в ст.ст. 173-175 Господарського кодексу України.

Згідно зі ст.ст.6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і справедливості.

Стаття 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Враховуючи статус сторін та характер правовідносин між ним, останні регулюються насамперед відповідними положеннями Господарського і Цивільного кодексів України та умовами укладеного між ними договору оренди нежитлового приміщення №09-622/7 від 01.04.2016.

Відповідно до ст. 759 Цивільного кодексу України та ч.1 ст. 283 Господарського кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

За користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму (ч.1 ст. 762 Цивільного кодексу України).

Згідно з приписами ч.5 ст. 762 Цивільного кодексу України плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором, а орендар зобов`язаний вносити орендні платежі своєчасно і в повному обсязі.

Пунктом 2.3. договору оренди передбачено, що приміщення вважається переданим в оренду з моменту підписання сторонами Акту приймання-передачі приміщення, який було укладено та підписано сторонами 01.04.2016 (додаток №2 до Договору).

Як вже зазначалось, у п. 4.1,4.2, 4.3 договору сторони визначили, що в період з дня прийняття приміщення орендарем від орендодавця до дня його повернення від орендаря до орендодавця у орендаря щомісячно виникає обов`язок щодо сплати на користь орендодавця обумовленої договором суми орендної плати, який він повинен виконати не пізніше 20 числа кожного місяця.

Згідно п. 5.3.2. договору орендар зобов`язується своєчасно здійснювати орендні платежі.

До позовної заяви позивачем додано Договір № 09-622/7 від 01.04.2016 оренди нежитлового приміщення з додатками, підписаний обома сторонами без розбіжностей, а також актом приймання-передачі нежитлового приміщення від 01.04.2016 та акт приймання передачі (повернення з оренди) від 15.10.2018 нежитлового приміщення, що знаходиться за адресою: Донецька область, м.Костянтинівка , вул . Громова , 16 , прим . 47 , які підписані представниками сторін та скріплені печатками підприємств.

Колегія суддів вважає, що вказані документи є належними, допустимими та достовірними доказами факту укладання договору оренди, передавання приміщення в користування від орендодавця до орендаря та є підставою щомісячного виникнення зобов`язання орендаря щодо сплати на користь орендодавця обумовленої орендної плати не пізніше 20 поточного кожного місяця.

При цьому господарський суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні не врахував наявності виникнення зобов`язання щодо щомісячної сплати орендних платежів, що має суттєве значення для правильного вирішення справи та дійшов безпідставного висновку щодо недоведеності позивачем позовних вимог.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України та ст. 193 Господарського кодексу України зобов`язання повинні виконуватись сторонами у встановлених договором або законом порядку і строках.

Згідно з ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 1 ст. 202 Господарського кодексу України та ст.599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняються виконанням, проведеним належним чином.

За приписами ст. 291 Господарського кодексу України одностороння відмова від договору оренди не допускається.

З наданого до позовної заяви розрахунку вбачається, що за період з 01.04.2016 (передача приміщення в оренду) по 15.10.2018 (повернення приміщення з оренди) нарахована орендна плата у загальному розмірі 80430,42грн.

Як зазначає позивач, відповідачем частково виконані зобов`язання з її оплати, а саме у загальному розмірі 70173,96грн., тому заборгованість з орендної плати становить 10256,46грн. (яка включає орендну плату за липень 2018 року в сумі 2785,40грн., за серпень 2018 року в сумі 2996,18грн., за вересень 2018 року в сумі 2996,18грн. та за 15 днів жовтня в сумі 1478,70грн.).

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Приймаючи до уваги, що позивачем доведено факт користування відповідачем орендованим приміщенням з 01.04.2016 по 15.10.2018, а відповідачем не надано ні суду першої інстанції, ні суду апеляційної інстанції доказів сплати заборгованості з орендної плати, колегія суддів дійшла висновку, що позовні вимоги в частині стягнення заборгованості з орендної плати за користування приміщенням на підставі договору оренди № 09-622/7 у розмірі 10256,46 обґрунтовані, підтверджені матеріалами справи та підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог в частині стягнення з відповідача пені в розмірі 4413,16 грн. колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України одним з наслідків порушення зобов`язань є сплата неустойки, розмір якої встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно п. 8.2. Договору у випадку прострочення строку сплати орендної плати Орендар сплачує Орендодавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, діючої в період сплати пені, від суми боргу за кожний день прострочки. Така умова кореспондується зі частинами 1, З ст. 549 ЦК України.

За розрахунком позивача, доданим до позовної заяви, розмір пені за період з 21.04.2016 по 15.10.2018 складає 4413,15 грн. Перевіривши розрахунок позивача, колегія суддів вважає його вірним.

За таких обставин, вимоги позивача про стягнення з відповідач пені у розмірі 4413,15 грн. також підлягають задоволенню у повному обсязі.

Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 526,81 грн. та інфляційних втрат в розмірі 1420,41 грн., колегія суддів зазначає наступне.

Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи приписи ст. 549, ч.2 ст. 625 ЦК України правовими наслідками порушення грошового зобов`язання, тобто зобов`язання сплатити гроші, є обов`язок сплатити не лише суму основного боргу, а й неустойку (якщо її стягнення передбачене договором або актами законодавства), інфляційні нарахування, що обраховуються як різниця добутку суми основного боргу на індекс (індекси) інфляції, та проценти річних від простроченої суми основного боргу.

Основною метою визначення інфляційних втрат є встановлення розміру компенсації, яку боржник зобов`язаний в порядку ст. 625 ЦК України сплатити кредитору для усунення наслідків знецінення грошових коштів, що не були вчасно повернуті внаслідок порушення грошового зобов`язання.

Аналіз чинного законодавства вказує на те, що наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінених грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов`язання.

Відповідно до п.3.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань» №14 від 17.12.2013р., розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому, в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Своєю чергою, за змістом рекомендацій Верховного Суду України №62-97р від 03.04.1997р. сукупний коефіцієнт інфляції за певний період визначається шляхом перемноження місячних індексів інфляції цього періоду.

Практичною проблемою застосування означених рекомендацій в розглядуваному випадку полягає у визначені методики розрахунку інфляційної індексації у випадку часткових платежів (зменшення бази нарахування індексації) протягом розглядуваного періоду, оскільки зазначені методичні роз`яснення безпосередньо не містять таких правил підрахунку. Втім, за висновком судової колегії, такі правила можуть бути логічно виведені з наявної нормативної регламентації у розглядуваній сфері, зважаючи, окрім вказаного в п.37, п.п.39.2 та 35.3. цієї постанови, на таке:

а) згідно ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України період нарахування інфляційної індексації визначається всім часом прострочення грошового зобов`язання;

б) початок відліку (момент прострочення) періоду прострочення відповідної суми грошового зобов`язання, що становить базу нарахування (перший множник) у відповідності до ст.253 Цивільного кодексу України є наступний після визначеної (кінцевої) дати платежу день.

в) кінець відліку періоду прострочення є день, що передує дню, в якому відбулося погашення/припинення відповідного грошового зобов`язання, оскільки з урахуванням п.30.1 ст.30 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» моментом виконання грошового зобов`язання є дата зарахування коштів на рахунок кредитора або видачі їх йому готівкою - тобто день погашення визначає термін припинення відповідного зобов`язання у розумінні ч.2 ст.251 Цивільного кодексу України (як вказано в п.1.9. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013р. - день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних нарахувань).

г) кількість місячних індексів інфляційної індексації в межах визначеного з урахуванням пп. а) та б) проміжку часу (перемноження яких між собою утворюють сукупний коефіцієнт - другий множник), визначається кількістю цілих місяців, впродовж яких існувала непогашеним відповідна сума грошового зобов`язання - тобто починаючи з наступного, за місяцем дати початку відліку періоду, і завершуючи місяцем, що передує місяцю, в якому відбулося погашення. Колегія суддів наголошує на принциповості врахування індексів виключно за цілі місяця існування прострочення певної суми, оскільки зі змісту п.6 Методики, затвердженої Наказом Державного комітету статистки №265 від 27.07.2007р. однозначно випливає, що мінімальний період застосування індексу є саме повний місяць, за який він розрахований, оскільки відсутні будь-які підстави стверджувати про знецінення коштів на відповідній коефіцієнт індексу за частину такого місяця. Означений висновок узгоджується із правовою позицією з цього приводу, сформульованою Верховним Судом у постанові №910/9938/17 від 10.10.2018р.

Зважаючи на викладене в п.39.4. цієї постанови, погашення частини заборгованості в перебігу загального періоду нарахування інфляційної індексації впливає виключно на визначення кількості місячних індексів інфляції, що мають застосовані для встановлення сукупного коефіцієнту індексації саме для цієї погашеної суми, та не впливає (не перериває) період прострочення (а отже - і кількість місячних індексів інфляції) відносно залишку заборгованості (різниці між первісною сумою боргу та виконаної частковою оплатою) - його прострочення як розпочалось з моменту, визначеного в порядку п.36.2 цієї постанови, так і продовжує тривати до погашення.

Таким чином, у разі здійснення боржником часткових платежів в перебігу загального періоду нарахування інфляційної індексації з моменту виникнення боргу і до моменту її повного погашення (як у розглядуваному випадку), кредитор управнений вимагати стягнення інфляційної індексації у загальному розмірі, що розраховується як сума інфляційних індексації, визначених відносно кожної частини первісної суми боргу за період з моменту початку прострочення до моменту погашення відповідної частини - змінюється лише дата кінця періоду прострочення для кожної суми часткової оплати, тоді як початок перебігу прострочення у них один.

Перевіривши правильність здійснених позивачем розрахунків інфляційних втрат та 3% річних, колегія суддів вважає позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 526,81 грн. обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Проте, перерахувавши суму інфляційних втрат колегія суддів дійшла висновку, що позов в цій частині підлягає частковому задоволенню та стягненню з відповідача підлягає сума у розмірі 1335,96 грн.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги позивача та скасування рішення Господарського суду Донецької області від 25 квітня 2019 року у справі № 905/397/19 з прийняттям нового рішення, яким позовні вимоги задовольнити частково та стягнути з відповідача на користь позивача заборгованості з орендної плати у розмірі 10256,46 грн., пені у розмірі 4413,16 грн., 3% річних у розмірі 526,81 грн. та інфляційних втрат у розмірі 1335,96 грн. В іншій частині в задоволенні позову відмовити.

Згідно зі ст. 129 ГПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Приймаючи до уваги, що апеляційна скарга позивача підлягає задоволенню частково, відповідно до ст. 129 ГПК України відшкодуванню позивачу за рахунок відповідача підлягає судовий збір по першій інстанції у розмірі 1911,23 грн. та судовий збір по апеляційній інстанції у розмірі 2866,85 грн.

Керуючись ст.ст. 126, 129, 233, 240, п. 2 ч. 1 ст. 275, п.3 ч. 1 ст. 277, ст.ст. 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ПАТ "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" на рішення Господарського суду Донецької області від 25 квітня 2019 року у справі № 905/397/19 задовольнити частково.

Рішення Господарського суду Донецької області від 25 квітня 2019 року у справі № 905/397/19 скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця Скуйбіди Сергія Васильовича ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) на користь Публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" (01001, м. Київ, пров. Шевченка, 12, код ЄДРЮОФОПГФ - 00039002) заборгованості з орендної плати у розмірі 10256,46 грн., пені у розмірі 4413,16 грн., 3% річних у розмірі 526,81 грн. та інфляційних втрат у розмірі 1335,96 грн.

В іншій частині в задоволенні позову відмовити.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця Скуйбіди Сергія Васильовича ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) на користь Публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" (01001, м. Київ, пров. Шевченка, 12, код ЄДРЮОФОПГФ - 00039002) витрати по сплаті судового збору за розгляд справи у суді першої інстанціїї у розмірі 1911,23 грн. та за розгляд справи у суді апеляційної інстанції у розмірі 2866,85 грн.

Доручити Господарському суду Донецької області видати відповідні накази.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова може бути оскаржена в порядку ч. 1 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 06.08.2019

Головуючий суддя Н.М. Пелипенко

Суддя С.В. Барбашова

Суддя Д.О. Попков