УХВАЛА

м. Київ

13.08.2019Справа № 910/16205/17
Господарський суд міста Києва у складі судді Турчина С.О., за участю секретаря судового засідання Шкорупеєва А.Д., розглянувши матеріали

За заявою Дочірнього підприємства "Край Проперті"

про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню

у справі № 910/16205/17

за позовом Публічного акціонерного товариства "Сбербанк"

до Дочірнього підприємства "Край Проперті",

про стягнення 100 000 доларів США, що в гривневому еквіваленті по курсу НБУ на 20.09.2017 становить 2 612 643,60 грн.,

представники учасників процесу:

від позивача: Разумов М.А

від відповідача/заявника: Крохмальова Я.Е.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство "Сбербанк" (далі - Банк) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з дочірнього підприємства "Край Проперті" 100 000 доларів США, що в гривневому еквіваленті по курсу НБУ на 20.09.2017 становить 2 612 643,60 грн. заборгованості, яка утворилася в зв`язку з неналежним виконанням відповідачем умов договору про відкриття кредитної лінії від 22.09.2011 №120-В/11/55/КЛ.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 28.11.2017 у справі № 910/16205/17 позов задоволено повністю (суддя Курдельчук І.Д.).

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 12.03.2018 рішення Господарського суду міста Києва від 28.11.2017 залишено без змін.

03.04.2018 на виконання вищезазначеного рішення суду було видано наказ.

26.07.2019 через відділ діловодства суду від дочірнього підприємства "Край Проперті" надійшла заява про визнання наказу у справі № 910/16205/17 таким, що не підлягає виконанню.

Розпорядженням від 26.07.2019 № 05-23/1615 призначено повторний автоматизований розподіл судової справи № 910/16205/17 у зв`язку з лікарняним судді Курдельчука І.Д.

За результатами повторного автоматизованого розподілу заяву у справі № 910/16205/17 передано на розгляд судді Турчин С.О.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.07.2019 прийнято до розгляду заяву Дочірнього підприємства "Край Проперті" про визнання наказу Господарського суду міста Києва від 03.04.2018 у справі №910/16205/17 таким, що не підлягає виконанню, розгляд заяви призначено на 08.08.2019

06.08.2019 через відділ діловодства суду від АТ "Сбербанк" надійшли письмові пояснення на заяву про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню, у яких останній зазначає, що на даний момент продовжують діяти інші договори забезпечення, що забезпечують виконання кредитних договорів, по яким стягнута частина заборгованості по цій справі. Крім того, існує спір про звернення стягнення на заставне майно. Таким чином, стягувач зазначає, що заборгованість за кредитними договорами не погашена, при цьому банком проводиться робота щодо звернення стягнення на предмет застави, а тому відсутні підстави для визнання наказу таким, що не підлягає виконанню.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.08.2019 відкладено розгляд заяви Дочірнього підприємства "Край Проперті" про визнання наказу Господарського суду міста Києва від 03.04.2018 у справі №910/16205/17 таким, що не підлягає виконанню на 13.08.2019.

12.08.2019 від заявника надійшли заперечення на пояснення АТ "Сбербанк", у яких останній зазначає, що у випадку звернення іпотекодержателем стягнення на предмет іпотеки в межах позасудового врегулювання шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки, зобов`язання заставодавця й за договором застави, якою було забезпечено вимоги за кредитним договором, є також такими, що припинені в повному обсязі.

12.08.2019 від АТ "Сбербанк" надійшли додаткові письмові пояснення, у яких стягував зазначив, що станом на 09.08.2019 існує заборгованість за кредитним договором №120-В/11/55/КЛ, а за рахунок іпотечного майна було задоволено не всі вимоги кредитора.

У судове засідання 13.08.2019 з`явився представник заявника, підтримав заяву про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню, просив суд її задовольнити.

Представник стягувача проти задоволення заяви заперечив.

Суд, розглянувши у судовому засіданні 13.08.2019 заяву Дочірнього підприємства "Край Проперті" про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню, дійшов висновку про відсутність підстав для її задоволення, з огляду на наступне.

В обґрунтування заяви про визнання наказу у справі № 910/16205/17 таким, що не підлягає виконанню, заявник посилається на те, що 19.12.2017 АТ "Сбербанк", реалізувавши право звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання, набуло право власності на 71 об`єкт іпотеки. Враховуючи, що ч. 4 ст. 36 Закону України «Про іпотеку» передбачає недійсність вимог іпотекодержателя до боржника по завершенню позасудового врегулювання, пред`явлення таких вимог є нікчемним правочином. Таким чином, заявник стверджує, що оскільки недійсність вимог іпотекодержателя до боржника по закінченню позасудового врегулювання призводить до припинення зобов`язального правовідношення між ними, то основне зобов`язання вважається припиненим в повному обсязі на підставі ч. 3 ст. 36 Закону України «Про іпотеку».

Отже, заявник вказує, що зобов`язання ДП "Край Проперті", що виникли із кредитного договору №120-В/11/55/КЛ та підтвердженні рішенням Господарського суду міста Києва від 28.11.2017 у справі № 910/16205/17, є припиненими в порядку ч. 4 ст. 36 Закону України «Про іпотеку», що свідчить про відсутність будь-яких обов`язків боржника перед стягувачем, у зв`язку з чим наказ від 3.04.2018 у справі № 910/16205/17 підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню.

Згідно положень ст.18 Господарського процесуального кодексу України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до ч.1 ст. 327 Господарського процесуального кодексу України виконання судового рішення здійснюється на підставі наказу, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Частиною 2 ст. 328 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, рішенням Господарського суду міста Києва від 28.11.2017 у справі № 910/16205/17 позов задоволено повністю, стягнуто з дочірнього підприємства "Край Проперті" на користь публічного акціонерного товариств "Сбербанк" 100 000 (сто тисяч) доларів США заборгованості з кредиту та 39271 (тридцять дев`ять тисяч двісті сімдесят одна) грн. 02 коп. судового збору.

При цьому, у вказаному рішенні встановлено, що станом на 18.09.2017 заборгованість за кредитним договором №120-В/11/55/КЛ склала: 5 000 000 доларів США простроченого кредиту та 1 392 993,38 доларів США прострочених процентів за користування кредитною лінією.

Дійсно, матеріалами поданої заяви підтверджується, а банком не заперечується факт того, що у грудні 2017 банком здійснено позасудове врегулювання та звернуто стягнення на предмет іпотеки за іпотечними договорами шляхом визнання за собою права власності.

Відповідно до ч. 4 ст. 36 Закону України «Про іпотеку» (в редакції, чинній на момент звернення стягнення на предмет іпотеки), після завершення позасудового врегулювання будь-які наступні вимоги іпотекодержателя щодо виконання боржником основного зобов`язання є недійсними.

Суд зазначає, що як вбачається із матеріалів справи, спірні вимоги банку до боржника, були визнані судом обґрунтованими, у зв`язку із чим були задоволені в судовому порядку та відповідно прийнято рішення Господарського суду м. Києва від 28.11.2017 у даній справі. Зазначені вимоги були заявлені та задоволені до початку процедури вищевказаного позасудового врегулювання, а тому не можуть вважатися наступними, а, отже, і недійсними на підставі вказаної норми Закону України «Про іпотеку».

Зазначена норма ст. 36 Закону України «Про іпотеку» також не містить вказівки на те, що усі попередні зобов`язання боржника за кредитними договорами автоматично та на всі суми вважаються припиненими, після завершення процедури позасудового врегулювання при зверненні стягнення на предмет іпотеки.

Крім того, банк зазначив, що на даний момент здійснюється звернення стягнення на предмет застави в рахунок погашення заборгованості за кредитними договорами, в тому числі і за кредитним договором №120-В/11/55/КЛ.

Чинним законодавством України передбачена можливість забезпечення виконання зобов`язання шляхом передачі в іпотеку не тільки одного об`єкта нерухомого майна, а й декількох. До того ж, у разі перебування в іпотеці декількох об`єктів нерухомого майна кредитор має право на задоволення своїх вимог за рахунок будь-якого з об`єктів або їх всіх, у разі якщо їх сукупна вартість є необхідною для погашення заборгованості іпотекодавця в повному обсязі.

Тобто, законодавець пов`язує задоволення вимог іпотекодержателя за рахунок предметів іпотеки, в тому числі, шляхом позасудового врегулювання на підставі договору, саме з обсягом невиконаного зобов`язання, що не вказує на те, що отримання у власність одного з предметів іпотеки у будь-якому випадку є наслідком припинення основного зобов`язання в повному обсязі.

Нормами чинного законодавства не обмежено право кредитора забезпечити належне виконання боржником основного зобов`язання декількома видами забезпечення, наприклад, окрім іпотеки, отримати в заставу від цього ж боржника рухоме майно, що і було здійснено банком.

Іпотека, відповідно до приписів ст. 575 Цивільного кодексу України, це застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Тобто, іпотека є різновидом застави.

Внаслідок звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання за іпотекодержателем (кредитором) права власності на нього, кредитор не втрачає права вимоги до боржника щодо одержання задоволення вже порушеного основного зобов`язання за рахунок іншого виду забезпечення.

Заставою може бути забезпечена будь-яка дійсна існуюча або майбутня вимога, що не суперечить законодавству України, зокрема така, що випливає з договору позики, кредиту, купівлі-продажу, оренди, перевезення вантажу тощо.

Так, укладення договір застави між позивачем та відповідачем підтверджується долученими до матеріалів заяви договорами застави від 07.09.2011 та від 19.12.2011 (зі змінами та доповненнями).

Заявником не доведено належними засобами доказування, що внаслідок звернення банком стягнення на предмет іпотеки була погашена спірна заборгованість у повному обсязі.

При цьому, норми ст. 28 Закону України «Про заставу» не містять такої підстави для припинення застави, як звернення стягнення на предмет іпотеки.

Отже, звернення стягнення на предмет іпотеки не призводить до припинення застави, якщо при цьому не всі вимоги кредитора залишились задоволеними, та не позбавляє кредитора права на одержання задоволення вже порушеного основного зобов`язання за рахунок іншого предмета застави.

З урахуванням викладеного, суд не вбачає правових підстав для задоволення заяви Дочірнього підприємства "Край Проперті" про визнання наказу у справі № 910/16205/17 таким, що не підлягає виконанню.

Враховуючи викладене та керуючись ст.232, 233, 234, 327, 328 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви Дочірнього підприємства "Край Проперті" про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню у справі № 910/16205/17 відмовити.

Ухвала набирає законної сили 13.08.2019 та відповідно до підпункту 17.5 пункту 17 Розділу XI "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України може бути оскаржена в апеляційному порядку через Господарський суд міста Києва шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня набрання нею законної сили.

Повний текст ухвали складено та підписано 16.08.2019.

Суддя С.О. Турчин