ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" серпня 2019 р. Справа№ 911/460/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Козир Т.П.

суддів: Яковлєва М.Л.

Коробенка Г.П.

розглянувши у порядку письмового провадження, без виклику учасників справи, апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

на рішення Господарського суду Київської області від 22.04.2019 (повний текст складено 22.04.2019)

у справі №911/460/19 (суддя Шевчук Н.Г.)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Гранд Лайф №7"

про стягнення 43945,20 грн.,

УСТАНОВИВ:

У лютому 2019 року Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (далі - позивач) звернулось до Господарського суду Київської області з позовом до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Гранд Лайф № 7" (далі - відповідач) про стягнення пені у розмірі 5 492,77 грн. за період з 15.02.2014 по 14.10.2014, трьох процентів річних у розмірі 2027,47 грн. за період з 15.02.2014 по 07.09.2015 та інфляційних втрат у розмірі 36 424,96 грн. за період з 01.03.2014 по 31.08.2015.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов купівлі-продажу природного газу №2218/14-ТЕ-17 від 20.12.2013 та договору про переведення боргу №2965/14-17 від 30.10.2014 в частині повної та своєчасної оплати природного газу.

Заперечуючи проти позову у суді першої інстанції, відповідач посилався на те, що основний борг був сплачений повністю, а пеня, 3% річних та інфляційні втрати підлягають списанню. Також вказав про пропуск позовної давності та просив застосувати наслідки його пропуску, у разі визнання судом позовних вимог обґрунтованими.

Рішенням Господарського суду Київської області від 22 квітня 2019 року у позові відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду, Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" подало апеляційну скаргу, у якій просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом було порушено норми матеріального та процесуального права, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки матеріали справи не містять доказів того, що відповідач є теплопостачальною організацією та має у своїй власності або користуванні теплогенеруюче обладнання для виробництва теплової енергії. При цьому, відповідач не включений до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості, а тому положення ч.3 ст. 7 Закону України "Про заходи спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних, теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" на відповідача не поширюються, отже, позивачем правомірно нараховані пеня, 3% річних та інфляційні втрати. Також судом не було правові позиції Верховного Суду, викладені у постанові від 05.03.2019 у справі №923/536/18 та Вищого господарського суду України, викладені у ряді постанов 2017 року.

Крім цього, заявник вказав, що постановою Кабінету Міністрів України від 06.03.2019 №226 найменування Компанії було змінено на - Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України".

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 06 червня 2019 року поновлено строк апеляційного оскарження, відкрито апеляційне провадження, встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу - до 22 червня 2019 року, сторонам роз`яснено, що апеляційна скарга буде розглянута у письмовому провадженні, без виклику учасників справи.

Відповідач 24 червня 2019 року (понеділок) подав відзив на апеляційну скаргу, у якому заперечив проти її задоволення та просить залишити оскаржуване рішення без змін, посилаючись на те, що він є теплопостачальною організацією для мешканців будинку, має у своїй власності теплогенеруюче обладнання та виробляє теплову енергію, отже, на нього поширюються положення ч.3 ст. 7 Закону України "Про заходи спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних, теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" і нараховані санкції підлягають списанню.

Частиною 2 ст. 270 ГПК України встановлено, що розгляд справ у суді апеляційної інстанції починається з відкриття першого судового засідання або через п`ятнадцять днів з дня відкриття апеляційного провадження, якщо справа розглядається без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 273 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції розглядається протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі.

Враховуючи, що апеляційне провадження у даній справі було відкрито 06 червня 2019 року апеляційна скарга мала бути розглянута у строк по 05 серпня 2019 року.

Разом з тим, суддя - доповідач у даній справі Козир Т.П. перебувала у щорічній відпустці з 08.07.2019 по 26.07.2019 та на лікарняному з 29.07.2019 по 12.08.2019, тому апеляційна скарга розглядається після виходу судді-доповідача з лікарняного.

Відповідно до Витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.08.2019, у зв`язку із перебуванням суддів Михальської Ю.Б. та Тищенко А.І. у відпустках, сформовано для розгляду апеляційної скарги у справі колегію суддів у складі головуючого судді: Козир Т.П., суддів: Коробенка Г.П., Яковлєва М. Л.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши апеляційну скаргу, Північний апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, 20 грудня 2013 року між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", як продавцем, та Приватним комунально-побутовим підприємством "Теплокомунсервіс", як покупцем, був укладений договір №2218/14-ТЕ-17 від 20.12.2013 купівлі-продажу природного газу (далі - Договір купівлі-продажу), відповідно умов якого, з урахуванням додаткових угод №1 від 31.01.2014 та №2 від 30.04.2014, продавець взяв на себе зобов`язання передати у власність покупцю у 2014 році природний газ, а покупець зобов`язався прийняти і оплатити природний газ на умовах цього договору.

Згідно пункту 1.2 Договору купівлі-продажу газ, що продається за цим договором, використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням.

За умовами пунктів 3.3 та 3.4 Договору купівлі-продажу приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформляється актом приймання-передачі газу. Не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, покупець зобов`язується надати продавцеві підписані та скріплені печатками покупця та газотранспортного підприємства три примірники акта приймання-передачі газу, в якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Продавець не пізніше 8-го числа зобов`язується повернути покупцю та газотранспортному підприємству по одному примірнику оригіналу акта, підписаного уповноваженим представником та скріпленим печаткою, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта. Акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами.

Пунктом 5.3 Договору купівлі-продажу визначено, що у разі зміни НКРЕ ціни на газ та/або тарифів на його транспортування, розподіл і постачання вони є обов`язковими для сторін за цим договором з моменту введення їх в дію.

Відповідно до пункту 5.5. Договору купівлі-продажу загальна вартість природного газу за вказаним договором складається із сум вартості місячних поставок газу.

Відповідно до пункту 6.1 Договору купівлі-продажу оплата за природний газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Договір набуває чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін і діє в частині реалізації газу до 31 грудня 2014 року, а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення (розділ 11 Договору купівлі-продажу).

На виконання умов Договору купівлі-продажу позивач передав, а покупець (ПКПП "Теплокомунсервіс") прийняв у січні, лютому та березні 2014 року природний газ на загальну суму 8 630 402,20 грн., що підтверджується підписаними та скріпленими печатками сторін актами приймання-передачі природного газу.

30 жовтня 2014 року між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", як кредитором, Приватним комунально-побутовим підприємством "Теплокомунсервіс", як первісним боржником, та відповідачем - Об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку "Гранд Лайф № 7", як новим боржником, був укладений договір №2965/14-17 від 30.10.2014 про переведення боргу (далі - Договір переведення боргу), за умовами якого зобов`язання первісного боржника за договором купівлі-продажу природного газу від 20.12.2013 №2218/14-ТЕ-17 на суму 55 000,00грн було переведено на нового боржника - відповідача.

У пункті 2.1 Договору переведення боргу сторони встановили, що сума боргу, яка переводиться на нового боржника, станом на момент укладання даного договору дорівнює 55 000 грн.

Відповідно до статті 3 Договору переведення боргу до нового боржника переходять обов`язки первісного боржника щодо сплати суми боргу, що встановлена у пункті 2.1 статті 2 цього Договору, а також штрафних санкцій, інфляційних витрат та відсотків, пов`язаних з невиконанням або неналежним виконанням первісним боржником своїх зобов`язань за Договором купівлі-продажу природного газу №2218/14-ТЕ-17 від 20.12.2013.

Новий боржник зобов`язується перераховувати грошові кошти у сумі, зазначеній у п. 2.1 статті 2 Договору, в порядку та на умовах, визначених Договором купівлі-продажу природного газу №2218/14-ТЕ-17 від 20.12.2013.

Згідно статті 4 Договору переведення боргу новий боржник несе відповідальність за прострочення виконання зобов`язання у розмірах, передбачених договором купівлі-продажу природного газу №2218/14-ТЕ-17 від 20.12.2013.

Відповідно до пункту 6.1 статті 6 Договору переведення боргу цей Договір діє до повного виконання Сторонами своїх зобов`язань за договором.

Відповідачем вказана заборгованість в сумі 55000,00 грн була погашена у повному обсязі у період з 14.05.2015 по 08.09.2015, тобто, за межами строків, встановлених пунктом 6.1 Договору купівлі-продажу, що підтверджується довідкою по операціях за договором переведення боргу.

У зв`язку з порушенням строків оплати позивач, відповідно до умов Договору купівлі-продажу, здійснив нарахування пені у сумі 5 492,77грн за зобов`язаннями січня 2014 року - за період з 15.02.2014 по 14.08.2014, за зобов`язаннями лютого 2014 року - за період з 15.03.2014 по 14.09.2014, за зобов`язаннями березня 2014 рок - за період з 15.04.2014 по 14.10.2014; 3% річних у сумі 2 027,47грн та інфляційних втрат у сумі 36 424,96грн за зобов`язаннями січня 2014 року - 15.02.2014 по 18.05.2015, лютого 2014 року - з 15.03.2014 по 18.05.2015, березня 2015 року - 15.04.2014 по 07.09.2015.

Заперечуючи проти позову, відповідач посилався на те, що у відповідності до частини третьої статті 7 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом і враховуючи що заборгованість відповідача перед позивачем погашена до набрання чинності вказаним Законом.

На підтвердження вказаних заперечень відповідачем надано Витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, згідно якого одним із видів його діяльності є "постачання пари, гарячої води та кондиційованого повітря"; договори купівлі-продажу природного газу, укладені із позивачем 30.10.2014 та 30.12.2014, предметом якого є продажу природного газу для виробництва енергії, яка споживається населенням; акти приймання-передачі відповідачу газових водогрійних котлів.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції прийшов до висновку, що на правовідносини сторін поширюється дія положень ч.3 ст. 7 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних, теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", а тому пеня, 3% річних та інфляційні втрати не підлягають нарахуванню і стягненню.

Північний апеляційний господарський суд погоджується із висновками суду першої інстанції щодо наявності підстав для відмови у задоволенні позову з огляду на наступне.

Так, відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Права та обов`язки сторін у даній справі виникли на підставі Договору №2218/14-ТЕ-17 купівлі-продажу природного газу, який за своєю правовою природою є договором поставки енергоносіїв приєднаними мережами та договору про переведення боргу №2965/14-17 від 30.10.2014.

Договори укладені належним чином, підписані повноважними особами, у встановленому порядку не визнані недійсним, отже, були чинними і обов`язковими для сторін.

Договір купівлі-продажу також відповідає вимогам статті 714 ЦК України, якою передбачено, що до договору поставки енергоносіїв приєднаними мережами застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно зі ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

У відповідності до частин 1-3 ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу. У разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 520 ЦК України боржник у зобов`язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено законом.

У спірних правовідносинах сторони дійшли згоди щодо заміни первісного боржника (ПКПП "Теплокомунсервіс"), який був покупцем природного газу, на нового боржника (ОСББ "Гранд Лайф № 7"), який був споживачем теплової енергії, в межах суми боргу - 55 000 грн.

Предметом розгляду даної справи є матеріально-правова вимога про застосування наслідків прострочення виконання грошових зобов`язань за вказаним договором купівлі-продажу природного газу та стягнення з нового боржника пені, процентів річних та інфляційних втрат.

З матеріалів справи, а саме: довідки "Операції по договору №2965/14-17 Підприємство "Гранд Лайф №7" з 01.01.2014 по 31.03.2018" та Розрахунку штрафних санкцій, 3% річних та інфляційних за договором купівлі-продажу природного газу, вбачається, що відповідач за отриманий покупцем у січні-березні 2014 року природний газ розрахувався у строк до 08.09.2015, тобто, з порушенням строку оплати, встановленого п. 6.1 договору купівлі-продажу.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Так, згідно з ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Крім цього, у сфері господарювання, згідно з ч. 2 ст. 217 та ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України, застосовуються господарські санкції, зокрема, штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Пунктом 7.2. Договору купівлі-продажу передбачено, що у разі невиконання покупцем пункту 6.1 умов цього договору він зобов`язується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

У зв`язку із порушенням строків оплати позивачем, на підставі наведених норм ЦК України, ГК України та умов договору купівлі-продажу, нараховані та заявлені до стягнення з відповідача пеня у розмірі 5 492,77 грн. за період з 15.02.2014 по 14.10.2014, три проценти річних у розмірі 2027,47 грн. за період з 15.02.2014 по 07.09.2015 та інфляційні втрати у розмірі 36424,96 грн. за період з 01.03.2014 по 31.08.2015.

Однак, 30 листопада 2016 року набув чинності Закон України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" (далі - Закон), який визначає комплекс організаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення.

Згідно норм ст. 1 Закону заборгованістю, що підлягає врегулюванню відповідно до цього Закону, зокрема, є кредиторська заборгованість перед постачальником природного газу теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. Процедура врегулювання заборгованості - заходи, спрямовані на зменшення, списання та/або реструктуризацію заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиту електричну енергію шляхом проведення взаєморозрахунків, реструктуризації та списання заборгованості.

Згідно зі ст. 2 Закону дія останнього поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії.

Статтею 1 Закону України "Про теплопостачання" визначено, що теплогенеруюча організація - суб`єкт господарської діяльності, який має у своїй власності або користуванні теплогенеруюче обладнання та виробляє теплову енергію.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до умов пункту 1.2 Договору купівлі-продажу газ, що продається за цим договором, використовується покупцем (Приватним комунально-побутовим підприємством "Теплокомунсервіс", а після укладення договору №2965/14-17 від 30.10.2014 про переведення боргу - Об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку "Гранд Лайф № 7") виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням.

Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань одним із видів діяльності Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Гранд Лайф № 7" є постачання пари, гарячої води та кондиційованого повітря.

У власності відповідача також є обладнання, яке виробляє теплову енергію, що підтверджується наявними у матеріалах справи доказами, а також укладеними в подальшому між позивачем та відповідачем договорами купівлі-продажу природного газу.

Отже, за встановлених обставин відповідач є теплопостачальною та теплогенеруючою організацією, а придбаний газ використовувався виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням.

Частиною 1 ст. 3 Закону передбачено, що для участі у процедурі врегулювання заборгованості теплопостачальні та теплогенеруючі організації, підприємства централізованого водопостачання та водовідведення включаються до реєстру, який веде центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства.

З наведених норм вбачається, що для здійснення процедури врегулювання заборгованості (проведення взаєморозрахунків, реструктуризації та списання заборгованості) необхідною умовою є включення до реєстру обсягів заборгованості теплопостачального підприємства, з метою її врегулювання за домовленістю сторін шляхом вчинення відповідних правочинів.

Разом з тим, частиною 3 статті 7 Закону, яка окремо регулює списання неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за енергоносії, централізоване водопостачання та водовідведення, передбачено, що на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом (тобто, до 30.11.2016), неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що ч. 3 ст. 7 Закону є нормою прямої дії, при цьому застосування її приписів не ставиться в залежність від виконання будь-яких інших умов, окрім погашення боржником заборгованості за отриманий природний газ до набрання чинності Законом. Зокрема, застосування даної норми не потребує включення підприємства до Реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості.

При цьому, відповідно до ст. 522 ЦК України новий боржник у зобов`язанні має право висунути проти вимоги кредитора всі заперечення, що ґрунтуються на відносинах між кредитором і первісним боржником.

Враховуючи викладене та беручи до уваги встановлені обставини погашення заборгованості за договором купівлі-продажу до набрання чинності Законом (до 30.11.2016) та поширення на відповідача дії Закону, апеляційний господарський суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що нараховані позивачем суми пені, 3% річних та інфляційних втрат не підлягають стягненню з відповідача згідно з ч. 3 ст. 7 Закону.

Частиною 4 ст. 236 ГПК України встановлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Апеляційним господарським судом, з огляду положення статті 236 ГПК України, при розгляді даної справи враховані висновки Верховного Суду щодо застосування ч.3 ст. 7 Закону України "Про заходи спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних, теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", які викладені, зокрема, у постановах Верховного Суду від 07.02.2018 у справі №927/1152/16, від 22.02.2018 у справі №922/4355/14, від 28.02.2018 у справі №911/3914/14, від 03.04.2018 у справі №904/11325/16, від 06.04.2018 у справі №904/10747/16, від 10.04.2018 у справі №916/3054/16, від 11.04.2018 у справі №910/17962/15, від 17.04.2018 у справі №904/11358/16, від 26.04.2018 у справі №911/3945/16, від 02.05.2018 у справі №920/1060/16,15.05.2018 у справі №908/3126/16, від 23.05.2018 у справі №908/3125/16, від 23.05.2018 у справі №908/2114/16, від 30.05.2018 у справі №904/10733/16, від 20.06.2018 у справі № 916/3055/16, від 06.07.2018 у справі №918/882/15, від 23.07.2018 у справі № 904/10294/17, від 07.08.2018 у справі №925/1584/17, від 21.08.2018 у справі №925/104/18, від 21.08.2018 у справі №925/107/18, від 30.08.2018 у справі №905/2796/17, від 06.09.2018 у справі №925/106/18, від 13.12.2018 у справі №925/105/18, від 18.12.2018 у справі №905/301/18, від 20.12.2018 у справі №904/1619/18, від 22.12.2018 у справі №904/2961/18, від 16.01.2019 у справі №905/299/18, від 05.08.2019 у справі №927/934/18.

Щодо посилань апелянта на правові позиції Верховного Суду, викладені у постанові від 05.03.2019 у справі №923/536/18, то проаналізувавши зміст вказаної постанови, апеляційний господарський суд прийшов до висновку, що фактичні обставини даної справи суттєво відрізняються від обставин справи №923/536/18, оскільки у вказаній справі предметом спору було стягнення, у тому числі, несплаченої суми основного боргу за природний газ і до цих правовідносин не підлягали застосуванню положення Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", оскільки заборгованість за договором купівлі-продажу не була сплачена до набрання чинності вказаним Законом (до 30.11.2016).

Відповідно до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному та повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Доводи апелянта по суті його скарги в межах заявлених вимог свого підтвердження не знайшли, оскільки не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставами для скасування рішення господарського суду першої інстанції.

За таких обставин суд апеляційної інстанції вважає, що висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами.

Суд першої інстанції повно встановив суттєві для справи обставини, дослідив та правильно оцінив надані сторонами докази, вірно кваліфікував спірні правовідносини та правильно застосував до них належні норми матеріального і процесуального права, а тому рішення Господарського суду Київської області законне та обґрунтоване, отже, підстави для його скасування відсутні.

Оскільки цією постановою суд апеляційної інстанції не змінює рішення та не ухвалює нового, розподіл судових витрат судом апеляційної інстанції не здійснюється.

Керуючись ст. ст. 267-285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Київської області від 22 квітня 2019 року - без змін.

2. Справу повернути до Господарського суду Київської області.

3. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 14.08.2019.

Головуючий суддя Т.П. Козир

Судді М.Л. Яковлєв

Г.П. Коробенко