ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" липня 2019 р. м. Київ Справа № 911/1120/19

Розглянувши матеріали справи за позовом Товариства з обмеженою відповідальнісю «Євро-Аква»

до Фізичної особи-підприємця Музики Людмили Миколаївни

прo стягнення 4 250,00 грн.

Суддя А.Ю. Кошик

При секретарі судового засідання: Фроль В.В.

За участю представників:

позивача: Демський А.Л.

відповідача: не з"явився

Обставини справи:

Господарським судом Київської області розглядається справа за позовом Товариства з обмеженою відповідальнісю «Євро-Аква» (надалі - позивач) до Фізичної особи-підприємця Музики Людмили Миколаївни (надалі - відповідач) прo стягнення 4 250,00 грн.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 07.05.2019 року відкрито провадження у справі № 911/1120/19 за правилами спрощеного позовного провадження, судове засідання призначено на 23.05.2019 року.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 23.05.2019 року розгляд справи № 911/1120/19 відкладено на 25.06.2019 року.

До канцелярії Господарського суду Київської області від 24.05.2019 року представником позивача подано заяву № 20-05/19 від 20.05.2019 року про зменшення позовних вимог.

До канцелярії Господарського суду Київської області від 19.06.2019 року представником відповідача подано заперечення на позовну заяву б/н від 12.06.2019 року.

У судовому засіданні 25.06.2019 року представник позивача позовні вимоги підтримав. Представник відповідача проти позову заперечував.

Ухвалою від 25.06.2019 року розгляд справи № 911/1120/19 відкладався на 18.07.2019 року.

В судовому засіданні 18.07.2019 року представник позивача позовні вимоги підтримав, представник відповідача не з`явився.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 233 Господарського процесуального кодексу України суди ухвалюють рішення, постанови іменем України негайно після закінчення судового розгляду. Рішення та постанови приймаються, складаються і підписуються в нарадчій кімнаті складом суду, який розглянув справу.

Відповідно до ч. 1 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України рішення суду проголошується у судовому засіданні, яким завершується розгляд справи, публічно, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд може проголосити лише вступну та резолютивну частини рішення.

У зв`язку з чим, в судовому засіданні 18.07.2019 року судом закінчено розгляд справи та за результатами оцінки поданих сторонами доказів, у нарадчій кімнаті, прийнято рішення.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази та оцінивши їх в сукупності, суд ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з викладених у позові обставин, позивач зазначає, що 15.06.2015 року між ТОВ «ЄВРО АКВА» (позивач, Постачальник) та ФОП Музика Л.М. ( відповідач, Покупець) було укладено Договір поставки продукції № 8448 (надалі - Договір), згідно якого позивач, як Постачальник, постачає, а Покупець приймає та оплачує поставлений товар на умовах Договору.

Також, умовами Договору передбачено, що позивач надає у користування Покупцю виключно для зберігання та реалізації продукції, яка постачається ТОВ «ЄВРО АКВА», холодильне обладнання відповідно до умов, зазначених в Додатку № 1/8448 до Договору поставки згідно акту прийому-передачі.

На виконання умов Договору відповідачем (ФОП Музика Л.М. ) було отримано обладнання згідно акту прийому-передачі:Холодильник TM Миргородська сер. № 34732, інвентарний № Н9994 в кількості 1 шт. 2010 року випуску.

Позивач зазначає, що в ході перевірки стану холодильного обладнання 25.10.2018 року представниками Постачальника було встановлено факт порушення умов використання обладнання, а саме п. 2.2.4 Додатку до договору, про що складено відповідний Акт.

Відповідно до п.2.2.8. Договору Покупець зобов`язується повернути обладнання у справному стані за письмовою вимогою Постачальника в термін 10 (десяти) календарних днів на юридичну адресу Покупця, зазначену в договорі поставки Продукції.

Позивач зазначає, що 06.11.2018 року ним на адресу відповідача було направлено вимогу про повернення обладнання у справному стані на підставі п. 2.2.8 Договору, та сплату штрафу за порушення умов використання обладнання відповідно до п. 3.2 Додатку до Договору поставки в розмірі 2000,00 грн.

Однак, як зазначає позивач, станом на 06.02.2019 року відповідач обладнання не повернув, відповіді не надав.

Відповідно до п. 2.2.4 Додатку до Договору поставки Покупець зобов`язується надавати на першу вимогу представникам Постачальника можливість огляду приміщення, де встановлено обладнання на предмет його цілісності та наявності.

Відповідно до п. 3.2. Додатку до Договору поставки у випадку виявлення факту порушення умов використання обладнання, Покупець зобов`язаний сплатити штраф в розмірі 2000,00 грн. за кожен такий випадок на підставі Акту, складеного представником Постачальника.

Відповідно до п. 2.2.9 Додатку до Договору поставки в разі неповернення обладнання у строк, зазначений в п. 2.2.8. Додатку до Договору, обладнання вважається втраченим.

Покупець зобов`язаний сплатити на рахунок Постачальника штраф в розмірі та порядку, передбаченому п.3.4., 3.5.Додатку до Договору.

Відповідно до п. 3.4. Додатку до Договору розмір штрафу, що підлягає сплаті за обладнання, рік випуску якого складає більше 7 років від дати виникнення спірних відносин, становить 2250 грн.

Відповідно до п. 3.5 Додатку до Договору поставки, сплата всіх штрафів, передбачених Додатком, здійснюється Покупцем шляхом перерахунку грошових коштів на поточний рахунок Постачальника.

З огляду на викладене, позивачем подано позов про стягнення з відповідача 2000 грн. штрафу за порушення умов використання обладнання та 2250 грн. штрафу за втрату обладнання, всього 4250 грн. штрафу.

В ході розгляду спору позивач подав заяву про зменшення позовних вимог, в якій зазначив, що відповідачем було повернуте холодильне обладнання, що підтверджується Актом від 04.05.2019 року. У зв`язку з чим, позивачем відкликано позовну вимогу про стягнення з відповідача 2250,00 грн. штрафу. Згідно з заявою про зменшення позовних вимог позивач просить стягнути з відповідача 2000 грн. штрафу за порушення умов використання обладнання.

Відповідач в ході розгляду спору подав відзив на позов, в якому позовні вимоги заперечив, зазначив, що позивач безпідставно стверджує в позові про неповернення обладнання та порушення умов його використання.

Як зазначає відповідач, холодильне обладнання було в наявності в торговому приміщенні. Однак, представники позивача (Постачальника) протягом тривалого часу в торгове приміщення не прибували для перевірки обладнання, заявки на поставку здійснювались в телефонному режимі і виконувались експедиторами.

Відповідач зазначає, що отримав від позивача вимогу про повернення обладнання та підготував обладнання для повернення. Однак протягом тривалого часу позивач не вчиняв дій щодо вивезення обладнання. При цьому, правовідносини з поставки між сторонами тривали, продукція доставлялась і розміщувалась в холодильному обладнанні, пропозицій щодо розірвання Договору не надходило. Експедитором було забрано холодильне обладнання без жодних перешкод.

Відповідач зазначає, що на нього безпідставно покладається наведена в позові відповідальність за порушення, яке ним не вчинялось і фактично ґрунтується на неправдивих відомостях співробітників позивача.

В ході розгляду спору судом досліджено та встановлено, що в обґрунтування позовної вимоги про стягнення 2000 грн. штрафу за порушення умов використання обладнання позивач надає Акт про порушення умов використання (відсутність) торгового обладнання від 25.10.2018 року, складений торговим агентом.

У наведеному Акті зазначено, що під час чергового відвідування має місце систематичне порушення п. 2.2.4, можливість оглянути обладнання та виконати перевірку щодо виконання п. 2.2.7. не надано, зауваження не усунуті.

Відповідний Акт підписано торговим агентом, чиї повноваження позивачем не підтверджені.

Також, відповідний Акт не містить часу відвідування магазину та відомостей, які дали б змогу встановити фактичні обставини, зокрема, чи працював в цей час магазин, хто зі сторони покупця був присутнім в магазині, чи було наявним обладнання в торговельному приміщенні і в такому разі, чому його не можливо було оглянути, чи обладнання було відсутнє.

Крім того, Акт підписано представником позивача в односторонньому порядку без залучення незацікавлених осіб та без примітки щодо не підписання Акту представником Покупця (були відсутні, відмовились від підпису, тощо).

Відповідно до п. 2.2.4 Додатку до Договору поставки Покупець зобов`язується надавати на першу вимогу представникам Постачальника можливість огляду приміщення, де встановлено обладнання на предмет його цілісності та наявності. Пункт 2.2.7 Додатку до Договору містить вимоги щодо експлуатації обладнання.

В Акті мова йде про систематичне порушення відповідачем п. 2.2.4 Додатку до Договору, тобто ненадання можливості огляду приміщення, де встановлено обладнання на предмет його цілісності та наявності.

Однак, в Акті відсутні будь-які фактичні відомості, які вказують на систематичність і причини неможливості оглянути обладнання, яке скоріш за все, розташоване в загальнодоступному місці - торговому залі. Акт не містить ні відомостей про відсутність обладнання в торговельному залі, ні яким чином відповідачка перешкоджала огляду обладнання.

Як визначено ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ст. 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Згідно зі ст. 78 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Стаття 79 Господарського процесуального кодексу України визначає, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

З огляду на наведені норми законодавства, наданий в обґрунтування позовних вимог Акт про порушення від 25.10.2018 року не є достатнім доказом і його достовірність викликає обґрунтовані сумніви, які не спростовані позивачем.

Згідно зі ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Крім того, відповідачем обладнання повернуто і позивачем не зазначено зауважень щодо такого обладнання.

За наведених обставин, суд не вбачає достатніх підстав вважати відповідача таким, що порушив п. 2.2.4 Додатку до Договору, що виключає наявність підстав для застосування до нього відповідальності.

Крім того, наведена в п. 3.2. Додатку до Договору поставки відповідальність у вигляді сплати штрафу в розмірі 2000,00 грн., передбачена у випадку виявлення факту порушення умов використання обладнання.

Однак, Акт не містить фактичних відомостей щодо порушення відповідачем умов використання обладнання, які перелічені у відповідному п. 2.2.7. Додатку до Договору.

Згідно з ч.1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ч.2 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п.1 ч.2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язання є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених законом або договором.

Статтею 610 Цивільного кодексу України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частиною 4 ст. 612 Цивільного кодексу України визначено, що прострочення боржника не настає, якщо зобов`язання не може бути виконане внаслідок прострочення кредитора.

Згідно зі ст. 613 Цивільного кодексу України кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов`язку.

Крім того, ст. 614 Цивільного кодексу України визначено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.

Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.

Таким чином, враховуючи непідтвердженість позивачем факту порушення відповідачем зобов`язань за Договором, пояснення відповідача про вжиття всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання, позовні вимоги про стягнення з відповідача 2000 грн. штрафу за порушення умов використання обладнання на підставі п. 3.2. Додатку до Договору, позивачем не доведені, тому задоволенню не підлягають.

Згідно зі ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, оскільки в задоволенні позову відмовлено, понесені позивачем судові витрати відшкодуванню не підлягають. Відповідачем не заявлено про відшкодування судових витрат.

Керуючись ст. ст. 73, 74, 129, 231, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальнісю «Євро-Аква» до Фізичної особи-підприємця Музики Людмили Миколаївни прo стягнення штрафних санкцій відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом 20 днів з дня складення повного судового рішення, шляхом подання апеляційної скарги відповідно до ст. ст. 256-257 Господарського процесуального кодексу України з врахуванням п. 17.5 розділу ХІ Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 13.08.2019 року

Суддя А.Ю. Кошик