ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" серпня 2019 р. Справа№ 910/23070/17

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Чорногуза М.Г.

суддів: Тарасенко К.В.

Хрипуна О.О.

секретар судового засідання: Михайленко С.О.

за участю представників сторін:

від позивача Колосовський Ю.О. довіреність № б/н від 02.01.19

від відповідача Мисник Н.В. довіреність № 464 від 01.11.18

від третьої особи Перевертун В.Г. довіреність № 18-0014/46766 від 29.08.18

розглянувши матеріали апеляційної скарги Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк"

на рішення Господарського суду міста Києва від 28 травня 2019 року (повний текст складено 11.06.2019 р.)

у справі № 910/23070/17 (суддя Ващенко Т.М.)

за позовом Приватного акціонерного товариства "Товкачівський гірничо-збагачувальний комбінат"

до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк"

за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Національного банку України

про стягнення 8146840,00 грн.

ВСТАНОВИВ:

І. ІСТОРІЯ СПРАВИ

1.1 короткий зміст позовних вимог:

1.1.1. Приватне акціонерне товариство "Товкачівський гірничо-збагачувальний комбінат" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" про стягнення заборгованості за кредитним договором № 19 від 24.10.2008 у розмірі 8 146 840,00 грн. (т.І, а.с. 6-11).

1.1.2. Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач, на виконання умов укладеного з Національним банком України договору застави № 32 від 24.03.2015 та надісланої вимоги про погашення заборгованості за кредитним договором частково погасило кредитну заборгованість ПАТ КБ "Приватбанк" перед НБУ за кредитним договором №19 від 24.10.2008 в сумі вартості предмету застави, визначеній в договорі застави, у зв`язку з чим до ПАТ "Товкачівський гірничо-збагачувальний комбінат" перейшли права кредитора в частині виконаного зобов`язання в сумі 8 146 840,00 грн., які він просить стягнути з боржника за кредитним договором. Позивач вказує, що законодавство обмежує відповідальність заставодавця вартістю заставленого майна.

1.2 короткий зміст рішення суду першої інстанції:

1.2.1. Рішенням Господарського суду міста Києва від 27.04.2018, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 29.08.2018, позов задоволено (т.ІІ, а.с. 49-55, 155-164).

1.2.2. Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 05.03.2019 рішення від 27.04.2018 та постанову від 29.08.2018 скасовано, а справу направлено на новий розгляд до Господарського суду міста Києва (т.ІІ, а.с. 84-99).

1.2.3. Рішенням Господарського суду міста Києва від 28 травня 2019 року у справі №910/23070/17 позов задоволено повністю (т.ІІІ, а.с. 196-205).

1.3 короткий зміст вимог апеляційної скарги:

1.3.1. Акціонерне товариство Комерційний Банк "Приватбанк" звернулось з апеляційною скаргою на рішення Господарського суду міста Києва 28 травня 2019 року у справі №910/23070/17. В апеляційній скарзі викладено прохання оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити повністю, а також стягнути з позивача на користь відповідача витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги та пов`язані з розглядом справи.

2. ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ:

2.1. визначення складу суду, заяви, клопотання:

2.1.1. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09 липня 2019 року, апеляційна скарга Акціонерне товариство Комерційний Банк "Приватбанк" у судовій справі №910/23070/17 передана на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя - Чорногуз М.Г., судді - Агрикова О.В., Хрипун О.О.

2.1.2. Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12 липня 2019 року у справі № 910/23070/17 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний Банк "Приватбанк" на рішення Господарського суду міста Києва 28 травня 2019 року у справі №910/23070/17. Справу призначено до розгляду на 30 липня 2019 року.

2.1.3. Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 30 липня 2019 року у судовому засіданні оголошено перерву до 13 серпня 2019 року.

2.1.4. Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.08.2019 р. у зв`язку з перебуванням у відпустці судді Агрикової О.В. яка не є головуючим суддею (суддею-доповідачем), для розгляду справи № 910/23070/17 сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя - Чорногуз М.Г., суддів - Тарасенко К.В., Хрипун О.О.

2.1.5. Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13.08.2019 р. апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний Банк "Приватбанк" на рішення Господарського суду міста Києва 28 травня 2019 року у справі №910/23070/17 прийнято до розгляду колегією суддів у визначеному протоколом від 12.08.2019 р. складі.

2.2. узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу:

2.2.1 Відповідач зазначає, що заміна кредитора за Кредитним договором (суброгацїї) на підставі п. 3 ч. 1 ст. 512 ЦК України не відбулось, тому позивач не є кредитором відповідача та не має достатнього обсягу прав вимоги сплати заборгованість за Кредитним договором на свою користь, а п. 3 ч. 1 ст. 512 ЦК України не підлягає застосуванню.

2.2.2 Суд першої інстанції не з`ясував обсяг забезпечених зобов`язань відповідача за кредитним договором, який не обмежений вартістю предмета застави та перевищує 8146840 грн. (2 603 952 426,02 - заборгованість за Кредитним договором та 56143005,20 грн. - нараховані відсотки).

2.2.3 Суд в порушення ст.ст. 108 - 109 ГПК України не врахував наданий Відповідачем Висновок експерта в галузі права.

2.2.4 Відповідач, з посиланням на Висновок експерта, вказує, що заборгованість відповідача перед позивачем у розмірі 8 146 840,00 грн. документально та нормативно не підтверджується.

2.2.5 Позивач не просив припинити відносини за Договором застави або визнати факт припинення таких відносин, а тому висновки суду про припинення відносин за Договором застави є виходом за межі позовних вимог.

2.2.6 Виконання частини забезпеченого заставою зобов`язання не позбавляє заставодержателя права звернути стягнення на предмет застави та не припиняє звернення стягнення на предмет застави, що свідчить про неправильне застосування судом положень ч. 4 ст. 590 ЦК України, ч. 3 ст. 20, ч. 1 ст. 26 Закону України "Про заставу", а також умов договору застави.

2.3 узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи:

2.3.1 У відзиві на апеляційну скаргу третя особа підтримує викладені у апеляційній скарзі твердження відповідача.

2.3.2 У відзиві на апеляційну скаргу позивач заперечує викладену у ній правову позицію відповідача з посиланням на те, що до майнового поручителя переходить право вимоги до боржника у тому обсязі, в якому ним виконано свій обов`язок перед кредитором відповідно до умов договору застави, а застава за цим договором є припиненою. Також позивач вказує, що судом обґрунтовано відхилено висновок експерта.

2.4 інші процесуальні дії у справі:

2.4.1. У судовому засіданні 13 серпня 2019 року представники ПАТ КБ "Приватбанк" та НБУ надали пояснення, в яких підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити, оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

2.4.2. Представник ПрАТ "Товкачівський гірничо-збагачувальний комбінат" у судовому засіданні 13 серпня 2019 року надав пояснення, в яких заперечував проти доводів апеляційної скарги та просив залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Мотивувальна частина.

3.ПОЗИЦІЯ СУДУ:

3.1. встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини;

3.1.1. 24.10.2008 між Національним банком України (кредитор) та Закритим акціонерним товариством Комерційним банком "Приватбанк", правонаступником якого є ПАТ КБ "Приватбанк" (позичальник) укладено кредитний договір №19 (надалі - "Кредитний договір"), відповідно до умов якого кредитор відкрив позичальнику кредитну лінію на суму 3 410 000 000,00 грн. на строк до 23.10.2009 з оплатою 15% річних. В ході виконання Кредитного договору сторонами укладено додаткові договори про внесення змін та доповнень до вказаного кредитного договору (додаткові договори №№ 1 - № 34 (т.І, а.с. 158-159, 160-223).

3.1.2. З метою забезпечення виконання кредитного зобов`язання, 24.03.2015 між Національним банком України (заставодержатель) та позивачем (заставодавець) укладено договір застави №32 (далі - "Договір застави" (т.І, а.с. 52-55).

3.1.3. Відповідно до п. 1.1 Договору застави заставою за цим договором забезпечуються кожна та всі з вимог заставодержателя, що випливають з Кредитного договору із майбутніми змінами та доповненнями, в тому числі, які збільшують розмір основного зобов`язання за ним, проценти за користування кредитом та продовжують строк користування кредитом, укладеного між заставодержателем та Приватбанком: по поверненню стабілізаційного кредиту, наданого для підтримки ліквідності, в сумі ,00 грн. зі строком повернення кредиту до 23.12.2016, відповідно до п. 1.2 Кредитного договору та графіку погашення заборгованості відповідно до п. 2.4 Кредитного договору; по сплаті процентів за користування кредитом у розмірі 21,5% річних за частиною, наданою до 21.02.2014, 29,25% процентів річних за частиною, наданою після 21.02.2014 (ставки є фіксованими до 10.06.2015) відповідно до п. 1.2 Кредитного договору; а також по сплаті всіх інших платежів, в тому числі неустойки (пені, штрафи), в порядку та на умовах, визначених Кредитним договором та/або цим договором.

3.1.4. Пунктом 1.2 Договору застави встановлено, що заставою за цим договором також забезпечуються вимоги заставодержателя щодо відшкодування: витрат, пов`язаних з пред`явленням вимоги за кредитним договором і звернення стягнення на предмет застави; витрат, пов`язаних з доставкою предмету застави до місця зберігання (при переході майна в заклад); витрат на утримання і збереження предмету застави; збитків, завданих порушенням умов цього договору; збитків, завданих порушенням зобов`язань за кредитним договором.

3.1.5. Згідно із п. 1.3 Договору застави в забезпечення виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором заставодавець надає в заставу рухоме майно у вигляді залізничного рухомого складу згідно опису, що міститься у додатку № 1 до договору.

3.1.6. Вартість предмету застави складає 8146840,00 грн., що не вище оціночної вартості (п. 1.4 Договору застави).

3.1.7. Відповідно до п. 2.1.8.1 Договору застави заставодержатель з метою задоволення своїх вимог має право звернути стягнення на предмет застави у випадку, якщо в момент настання термінів виконання зобов`язань, передбачених кредитним договором, вони не будуть виконані.

3.1.8. Згідно із п. 2.1.10 Договору застави у разі звернення стягнення на предмет застави за умовами цього договору заставодержатель має право задовольнити за рахунок предмету застави свої вимоги у повному обсязі, що визначаються на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, винагороди та інші платежі, відшкодування збитків, неустойки, витрати на утримання предмета застави, а також на здійснення забезпечених заставою вимог.

3.1.9. Положеннями п. 4.1 Договору застави погоджено, що термін дії договору - до повного виконання Приватбанком зобов`язань за Кредитним договором, зазначеним в п. 1 цього договору, та усіма додатковими договорами до нього.

3.1.10. 21.08.2017 Національним банком України направлено на адресу позивача вимогу №41-0009/58320 щодо усунення порушень за Кредитним договором, в якій, вказуючи на невиконання позичальником кредитних зобов`язань, вимагав в тридцятиденний строк погасити кредитну заборгованість за боржника, яка на момент направлення вимоги становила ,02 грн. прострочення за основним зобов`язанням та 56 143 005,20 грн. прострочення по сплаті відсотків (т.І, а.с. 59-60).

3.1.11. Як вказує позивач, з метою запобігання зверненню стягнення на предмет застави, ним 24.10.2017 на виконання умов Договору застави перераховано на користь НБУ грошові кошти у розмірі 8 146 840,00 грн. в якості погашення заборгованості Приватбанку в обсязі забезпечених зобов`язань по Договору застави, що підтверджується платіжним дорученням №383 від 24.10.2017 (т.І, а.с. 62).

3.1.12. Листом №2057 від 13.11.2017 позивач повідомив відповідача про сплату ним на користь НБУ коштів у розмірі 8146840,00 грн. в рахунок виконання зобов`язань Приватбанку за Кредитним договором, у зв`язку з чим вказував на перехід до нього прав кредитора у Кредитному договорі в частині виконаного зобов`язання, а тому вимагав погасити заборгованість перед ним у вказаному розмірі (т.І, а.с. 63-64, 65).

3.2 обставини встановлені судом апеляційної інстанції і визначених відповідно до них правовідносин;

3.2.1. Направляючи справу на новий розгляд до суду першої інстанції Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду зазначив наступне.

З посиланням на ч.ч. 1, 2, 5 ст. 236 та п. 3 ч. 1 ст. 237 ГПК України Касаційний господарський суд зазначив, що: «господарський суд при ухваленні судового рішення керується (та відповідно зазначає у ньому) не лише тими законодавчими та/або нормативно-правовими актами, що на них посилалися сторони та інші учасники процесу, а й тими, на які вони не посилалися, але якими регулюються спірні правовідносини у конкретній справі (якщо це не змінює матеріально-правових підстав позову).

Суди попередніх інстанцій не з`ясували належним чином правову природу спірних правовідносин, які виникли між сторонами у справі, передчасно застосували до спірних правовідносин положення п. 3 ч. 1 ст. 512 ЦК України та залишили поза увагою те, що регрес та суброгація є різними поняттями і виникають з різних підстав та за різних обставин.

Суди не з`ясували відповідно до вимог закону та умов договору застави № 32 від 24.03.2015, чи припинилась застава, надана позивачем в забезпечення виконання зобов`язань відповідачам за цим кредитним договором. Суди не надали оцінку умовам пунктам 4.1., згідно з яким договір діє до повного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, зазначеним в пункті 1 цього договору, та усіма додатковими договорами до нього, а також пункту 4.2. договору застави, в якому сторони погодили підстави припинення застави.

Суди попередніх інстанцій не надали оцінку всім зібраним у справі доказам, зокрема висновку експерта за результатами проведення судово-економічної експертизи №002/18 від 17.04.2018 та не навели мотивів його відхилення або прийняття.»

3.2.2. В силу положень ч. 5 ст. 310 ГПК України висновки суду касаційної інстанції, у зв`язку з якими скасовано судові рішення, є обов`язковими для суду першої чи апеляційної інстанції під час нового розгляду справи.

3.2.3. Вказане свідчить про те, що апеляційний перегляд справи має бути здійснено з урахуванням викладений у постанові Верховного Суду від 05.03.2019 р. у справі №910/23070/17 висновків.

3.2.4. Відповідно до п. 2.3.2 Договору застави заставодавець має у будь-який час до моменту припинення у заставодавця права власності на предмет застави внаслідок звернення на нього стягнення, припинити звернення шляхом виконання зобов`язання за кредитним договором.

3.2.5. У п. 3.6 Договору застави зазначено, що у випадку, коли суми, вирученої від продажу предмету застави недостатньо для повного задоволення вимог заставодержателя, останній має право одержати суму, якої не вистачає для повного задоволення своїх вимог з іншого майна позичальника в порядку черговості, передбаченої законодавством.

3.2.6. Таким чином сторонами у договорі застави визначено, що відповідальність заставодавця не обмежується вартістю предмету застави.

3.2.7. Факт існування у відповідача заборгованості перед НБУ станом на момент сплати позивачем на користь НБУ 8146840 грн. підтверджується наданими НБУ оборотно-сальдовою відомістю, довідкою-розрахунком заборгованості за кредитним договором та зведеним розрахунком заборгованості (т.І, а.с. 112-116, т.ІІІ, а.с. 142-146).

3.2.8. Разом з тим, у направленій позивачу вимозі була зазначена сума заборгованості відповідача у більшому розмірі від вартості предмету застави та відповідно сплаченої позивачем на корить третьої особи суми.

3.3 доводи, з якими суд апеляційної інстанції погодився або не погодився з висновками суду першої інстанції;

3.3.1. Надавши оцінку обставинам справи з урахуванням висновків та вказівок суду касаційної інстанції, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог з огляду на наступне.

3.3.2. Матеріали справи свідчать про те, що позивачем, як заставодавцем, виконано вимоги НБУ (як кредитора за кредитним договором та заставодержателя за укладеним з позивачем договором застави) щодо часткового погашення кредитної заборгованості відповідача, як позичальника за кредитним договором.

3.3.3. Враховуючи викладені обставини, позивач вважає, що до нього, в межах виконаного зобов`язання перейшло право вимоги від відповідача (як боржника) щодо сплати заявленої до стягнення суми коштів.

3.3.4. Колегія суддів зазначає, що факт припинення або не припинення застави, не впливає на результат розгляду цієї справи про стягнення заборгованості, та не входить до предмету доказування у справі про стягнення заборгованості.

3.3.5. У постанові Верховного Суду від 05.03.2019 р. зазначено: "правова природа застави полягає у забезпеченні можливості кредитора у разі невиконання боржником зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення вимог за рахунок переданого в заставу майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника.

В правовідносинах застави майновий поручитель за договором застави вступає у правовідносини безпосередньо з кредитором (заставодержателем) але не від імені боржника, а від власного.

Однією із ознак застави є те, що вона являє собою додаткове (акцесорне) зобов`язання, що не може існувати автономно і самостійно. Воно завжди викликано наявністю іншого зобов`язання, яке потребує забезпечення свого виконання. Акцесорність застави означає, що припинення основного зобов`язання або недійсність договору, забезпеченого заставою, тягне за собою неможливість існування і застави.

Відповідно до статті 19 Закону України "Про заставу" за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання (а у випадках, передбачених законом чи договором, - неустойку), необхідні витрати на утримання заставленого майна, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави.

Згідно з частиною 2 статті 22 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень", який є спеціальним законом, що визначає правовий режим регулювання обтяжень рухомого майна, за рахунок предмета обтяження обтяжувач має право задовольнити свою вимогу за забезпеченим обтяженням зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій договором.

Отже, конкретний обсяг відповідальності майнового поручителя перед кредитором визначається договором застави. Укладаючи договір застави, заставодавець бере на себе всі ризики, пов`язані з невиконанням зобов`язання боржником, у межах вартості предмета застави. Тобто, у правовідносинах застави на майнового поручителя покладається додатковий (акцесорний) обов`язок виконати зобов`язання за боржника в межах вартості предмета застави, яка може покривати вартість основного зобов`язання як повністю, так і частково."

3.3.6. Згідно із п. 2.1.10 Договору застави у разі звернення стягнення на предмет застави за умовами цього договору заставодержатель має право задовольнити за рахунок предмету застави свої вимоги у повному обсязі, що визначаються на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, винагороди та інші платежі, відшкодування збитків, неустойки, витрати на утримання предмета застави, а також на здійснення забезпечених заставою вимог.

3.3.7. Відповідно до п. 3.6 Договору застави у випадку, коли суми, вирученої від продажу предмету застави недостатньо для повного задоволення вимог заставодержателя, останній має право одержати суму, якої не вистачає для повного задоволення своїх вимог з іншого майна позичальника в порядку черговості, передбаченої законодавством.

3.3.8. Положеннями п. 4.1 Договору застави погоджено, що термін дії договору - до повного виконання Приватбанком зобов`язань за Кредитним договором, зазначеним в п. 1 цього договору, та усіма додатковими договорами до нього.

3.3.9. Вказане свідчить про те, що договором застави забезпечується виконання не частини зобов`язання відповідача (у розмірі вартості визначеного в договорі предмету застави), а зобов`язання за кредитним договором у повному обсязі. Вказане забезпечення, в силу положень п. 2.3.2 та п. 3.6. Договору застави предметом застави (та відповідно його вартістю) не обмежено.

3.3.10. Також у постанові Верховного Суду від 05.03.2019 р. зазначено: "Відповідно до частин 1 та 2 статті 26 Закону України "Про заставу" заставодавець має право в будь-який час до моменту реалізації предмета застави припинити звернення стягнення на заставлене майно виконанням забезпеченого заставою зобов`язання. Якщо заставодавцем є третя особа, яка надала в заставу належне їй майно, то в разі невиконання забезпеченого заставою зобов`язання перед заставодержателем вона має право виконати зобов`язання з метою запобігання зверненню стягнення на предмет застави.

Подібна норма закріплена також і у статті 28 спеціального Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень", відповідно до якої звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження може бути припинене боржником або третьою особою шляхом виконання порушеного боржником забезпеченого обтяженням зобов`язання або тієї частини цього зобов`язання, виконання якої було прострочене, разом з відшкодуванням обтяжувачу витрат, понесених у зв`язку з пред`явленням вимоги та/або звернення стягнення.

Згідно з частиною 5 статті 20 Закону України "Про заставу" до третьої особи, яка задовольнила в повному обсязі вимоги заставодержателя, переходить разом з правом вимоги забезпечена нею застава у встановленому законодавством порядку.

Аналіз наведених норм Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" та Закону України "Про заставу" свідчить про те, що правовим наслідком добровільного виконання майновим поручителем забезпеченого ним обов`язку боржника (основного зобов`язання) в повному обсязі або частково (якщо визначена сторонами в договорі застави вартість предмета застави забезпечує основне зобов`язання лише частково) і за умови, що не відбулося звернення стягнення на предмет застави, майновий поручитель набуває права вимагати у боржника відшкодування сплаченої ним суми заставодержателю суми грошових коштів. Право, яке виникає у заставодавця в такому випадку за своєю правовою природою є регресним. Регресна вимога носить похідний характер. Вона виникає тільки на основі виконання якогось іншого зобов`язання, що стосовно регресного може бути основним. Зміст регресного зобов`язання становлять права і обов`язки сторін. У регресному зобов`язанні регредієнту належить право на одержання відшкодування, регресант зобов`язаний вчинити дії по відшкодуванню, тобто змістом регресного зобов`язання є стягнення сплаченого. Розмір регресної вимоги не може бути більше суми фактичного сплаченого кредиторові в основному зобов`язанні. Отже, регресне зобов`язання - це зворотна вимога про повернення грошей або майна, виконане однією особою за іншу або з вини останньої третій особі. Регресне зобов`язання характеризується такими ознаками: воно є похідним від іншого (основного) зобов`язання; один або всі його учасники є також суб`єктами основного зобов`язання; виконання одним учасником зобов`язання або навіть саме його виникнення зумовлюється діями або бездіяльністю осіб, з якими в майбутньому і встановлюються регресні зобов`язання.

Разом з цим, у пункті 3 частини 1 статті 512 ЦК України встановлено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем).

Умовами суброгації прав кредитора до майнового поручителя є такі: 1) основне зобов`язання має бути дійсним; 2) застава, якою забезпечується основне зобов`язання, має бути дійсною; 3) поручитель має виконати обов`язок боржника перед кредитором.

У виконанні обов`язку боржника перед кредитором, як умови для настання суброгації, слід розрізняти виконання майновим поручителем обов`язку боржника за основним зобов`язанням і виконання майновим поручителем свого обов`язку за договором застави.

Виконання майновим поручителем обов`язку боржника (основного зобов`язання) буде мати місце лише у випадку його виконання в повному обсязі, зокрема у випадку повного погашення заборгованості по кредитному договору за рахунок предмета застави. В іншому випадку, тобто у разі виконання майновим поручителем основного зобов`язання лише частково за рахунок повної вартості предмета застави, визначеної в договорі застави, виконання обов`язку боржника перед кредитором не відбудеться, а матиме місце лише часткове виконання обов`язку боржника за кредитним договором та виконання майновим поручителем свого акцесорного зобов`язання. У разі часткового виконання основного зобов`язання суброгація не виникає, оскільки заставодавець (майновий поручитель) виконує не обов`язок боржника, а свій обов`язок.

При цьому, як зазначалося вище у випадку часткового виконання майновим поручителем свого акцесорного зобов`язання, яким було частково забезпечене основне зобов`язання, до майнового поручителя переходить право вимоги до боржника в тому обсязі, в якому ним виконано свій обов`язок перед кредитором відповідно до умов договору застави. Основне зобов`язання, яке було частково забезпечене заставою, не припинається і кредитор має право звернутися з вимогою до боржника щодо стягнення решти суми боргу.

Згідно з пунктом 3 частини 1 статті 237 ГПК України при ухваленні рішення суд, зокрема вирішує питання про те, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин.

Тобто при ухвалення рішення суд має з`ясовувати яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Також, господарський суд при ухваленні судового рішення керується (та відповідно зазначає у ньому) не лише тими законодавчими та/або нормативно-правовими актами, що на них посилалися сторони та інші учасники процесу, а й тими, на які вони не посилалися, але якими регулюються спірні правовідносини у конкретній справі (якщо це не змінює матеріально-правових підстав позову)."

3.3.11. Відповідно до п. 2.3.2 Договору застави заставодавець має право у будь-який час до моменту припинення у заставодавця права власності на предмет застави внаслідок звернення на нього стягнення, припинити звернення шляхом виконання зобов`язання за кредитним договором.

3.3.12. При цьому, вказані положення договору застави також свідчать про те, що припинення стягнення на предмет застави може відбутись лише шляхом виконання зобов`язання за кредитним договором, а не його частини.

3.3.13. Натомість обставини справи свідчать про те, що внаслідок виконання позивачем зобов`язання відповідача до позивача перейшло право зворотної вимоги до боржника (відповідача) щодо відшкодування сплаченої суми у відповідному обсязі, що за своєю правовою природою створює правовідносини регресу, а відповідно у позивача виникло право вимагати від відповідача сплату суми виконаного позивачем на користь НБУ зобов`язання відповідача.

3.4. чи були і ким порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси за захистом яких мало місце звернення до суду:

3.4.1. Обставини справи свідчать про те, що між відповідачем (як боржником) та позивачем (заставодавцем) внаслідок часткового виконання забезпеченого заставою зобов`язання виникли відносини регресу та, відповідно, право вимагати від відповідача відшкодування сплаченої позивачем заставодержателю суми грошових коштів.

3.4.2. Вказане право позивача, було порушено та підлягає судовому захисту.

ВИСНОВКИ СУДУ ТА ДЖЕРЕЛА ПРАВА:

4.1. висновки за результатами розгляду матеріалів справи

4.1.1. Враховуючи те, що позивачем доведено, а відповідачем не спростовано факту часткової оплати заборгованості відповідача перед третьою особою, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

4.2. посилання на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції:

4.2.1. У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

4.2.2. За приписами ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень

4.2.3. Учасники справи мають право подати до суду висновок експерта у галузі права щодо: 1) застосування аналогії закону чи аналогії права; 2) змісту норм іноземного права згідно з їх офіційним або загальноприйнятим тлумаченням, практикою застосування, доктриною у відповідній іноземній державі. Висновок експерта у галузі права не може містити оцінки доказів, вказівок про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про переваги одних доказів над іншими, про те, яке рішення має бути прийнято за результатами розгляду справи. (ч.ч. 1, 2 ст. 108 ГПК України).

4.2.4. Відповідно до ст. 14 ГПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

4.2.5. Згідно з ч 2 ст. 237 ГПК України при ухваленні рішення суд не може виходити у рішенні за межі позовних вимог.

4.2.6. Згідно із частиною першою статті 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

4.2.7. Відповідно до ч. 1 ст. 1 та ч. 1 ст. 3 Закону України "Про заставу" застава - це спосіб забезпечення зобов`язань, якщо інше не встановлено законом. Заставою може бути забезпечена будь-яка дійсна існуюча або майбутня вимога, що не суперечить законодавству України, зокрема така, що випливає з договору позики, кредиту, купівлі-продажу, оренди, перевезення вантажу тощо.

4.2.8. В силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави) (стаття 572 ЦК України). Аналогічні положення містяться в частині 2 статті 1 Закону України "Про заставу".

4.2.9. Згідно з ч. 1 ст.583 ЦК України заставодавцем може бути боржник або третя особа (майновий поручитель).

4.2.10. Застава має похідний характер від забезпеченого нею зобов`язання (частина 3 статті 3 Закону України "Про заставу").

4.2.11. Відповідно до статті 19 Закону України "Про заставу" за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання (а у випадках, передбачених законом чи договором, - неустойку), необхідні витрати на утримання заставленого майна, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави.

4.2.12. Згідно з частиною 2 статті 22 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень", який є спеціальним законом, що визначає правовий режим регулювання обтяжень рухомого майна, за рахунок предмета обтяження обтяжувач має право задовольнити свою вимогу за забезпеченим обтяженням зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій договором.

4.2.13. Відповідно до частин 1 та 2 статті 26 Закону України "Про заставу" заставодавець має право в будь-який час до моменту реалізації предмета застави припинити звернення стягнення на заставлене майно виконанням забезпеченого заставою зобов`язання. Якщо заставодавцем є третя особа, яка надала в заставу належне їй майно, то в разі невиконання забезпеченого заставою зобов`язання перед заставодержателем вона має право виконати зобов`язання з метою запобігання зверненню стягнення на предмет застави.

4.2.14. Подібна норма закріплена також і у статті 28 спеціального Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень", відповідно до якої звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження може бути припинене боржником або третьою особою шляхом виконання порушеного боржником забезпеченого обтяженням зобов`язання або тієї частини цього зобов`язання, виконання якої було прострочене, разом з відшкодуванням обтяжувачу витрат, понесених у зв`язку з пред`явленням вимоги та/або звернення стягнення.

4.2.15. У відповідності до ст.ст. 598, 599 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

4.2.16. Згідно із ст. 28 Закону України "Про заставу" застава припиняється: з припиненням забезпеченого заставою зобов`язання; в разі загибелі заставленого майна; в разі придбання заставодержателем права власності на заставлене майно; в разі примусового продажу заставленого майна; при закінченні терміну дії права, що складає предмет застави; в інших випадках припинення зобов`язань, установлених законом.

4.2.17. У пункті 3 частини 1 статті 512 ЦК України встановлено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем).

4.2.18. Згідно з частиною 5 статті 20 Закону України "Про заставу" до третьої особи, яка задовольнила в повному обсязі вимоги заставодержателя, переходить разом з правом вимоги забезпечена нею застава у встановленому законодавством порядку.

5. ОЦІНКА АРГУМЕНТІВ:

5.1. мотиви прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного учасниками справи в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу

5.1.1. Відповідач не заперечує факт існування заборгованості в т.ч. у визначеному та сплаченому позивачем розмірі станом на дату сплати.

5.1.2. Внаслідок виконання позивачем зобов`язань відповідача між сторонами справи виникли відносини регресу.

5.1.3. Дослідивши зміст та суть висновку експерта у галузі права (підготовленого 05.04.2018 р. ОСОБА_1 (т.ІІ, а.с. 18-26), колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції вірно зазначив, що цей висновок є приватним замовленням відповідача, яке виконано з урахуванням обставин та документів, повідомлених і наданих лише відповідачем. Отже, вказаний висновок за своєю суттю є письмовою думкою певних фахівців у галузі права стосовно спірних правовідносин, яку ці фахівці сформували на виконання замовлення відповідача.

Надаючи оцінку вищевказаному висновку експерта в галузі права суд першої інстанції обґрунтовано зазначив, що вказаний висновок не є доказом, оскільки відповідно до положень ч. 1 ст. 109 ГПК України, висновок експерта у галузі права не є доказом, має допоміжний (консультативний) характер і не є обов`язковим для суду.

5.1.4. Надаючи оцінку наданому відповідачем висновку експерта за результатами судово-економічної експертизи колегія судів зазначає, що цей документ не є належним доказом у даній справі та не підлягає дослідженню оскільки містить відповідь на питання про документальне підтвердження заборгованості відповідача перед позивачем здійснену на підставі думки експерта (з посиланням на висновок професора Дзери О.В. (експерта у галузі права) про те, що у відповідача відсутні підстави відображати заборгованість перед позивачем (т.ІІ, а.с. 4-17). Вказане свідчить про те, що висновок експерта містить думку, яка перебуває у правовому полі та відноситься до компетенції суду, а відповідно застосуванню не підлягає. Враховуючи викладене, твердження скаржника про неврахування судом висновку експерта та те, що заборгованість відповідача перед позивачем у розмірі 8146840,00 грн. документально та нормативно не підтверджується є безпідставними та не спростовують правильних висновків суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення 8146840,00 грн.

Крім того, судом першої інстанції вірно враховано, що за змістом наведеного висновку відбувся фактичний аналіз бухгалтерської документації саме відповідача в розрізі встановлення підтвердження ним існування його обов`язку перед позивачем по сплаті спірної суми коштів.

Однак, в даному випадку перерахунок спірної суми коштів (виконання обов`язку боржника перед кредитором) мало місце саме на рахунок НБУ, яким будь-яких заперечень щодо сплати відповідної суми коштів, призначенням якої було визначено погашення заборгованості відповідача перед НБУ за Кредитним договором, не заявлялося.

До того ж, у випадку неправомірного (безпідставного) перерахування позивачем спірної суми коштів на рахунок НБУ в якості погашення заборгованості відповідача за Кредитним договором, НБУ вправі був повернути такі кошти позивачу як безпідставно перераховані, доказів чого матеріали справи не містять.

6. ВИСНОВКИ ПІВНІЧНОГО АПЕЛЯЦІЙНОГО ГОСПОДАРСЬКОГО СУДУ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ:

6.1.1. Колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що оскаржуване рішення суду прийнято у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, підстав його скасовувати або змінювати не вбачається.

6.1.2. Рішення Господарського суду міста Києва 28 травня 2019 року у справі №910/23070/17 підлягає залишенню без змін.

6.1.3. Апеляційна скарга Акціонерного товариства Комерційний Банк "Приватбанк" на рішення Господарського суду міста Києва 28 травня 2019 року у справі №910/23070/17 задоволенню не підлягає.

7. РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ:

7.1.1. Судові витрати у вигляді судового збору за розгляд апеляційної скарги, згідно ч. 1 ст. 129 ГПК України покласти на скаржника.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст.ст. 276, 282, 284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний Банк "Приватбанк" на рішення Господарського суду міста Києва 28 травня 2019 року у справі №910/23070/17 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва 28 травня 2019 року у справі №910/23070/17 залишити без змін.

3. Судові витрати у вигляді витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Акціонерне товариство Комерційний Банк "Приватбанк".

4. Справу № 910/23070/17 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 287-289 ГПК України.

Повний текст постанови складено - 15.08.2019 р.

Головуючий суддя М.Г. Чорногуз

Судді К.В. Тарасенко

О.О. Хрипун