СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" серпня 2019 р. Справа № 913/165/19

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Пелипенко Н.М., суддя Барбашова С.В. , суддя Попков Д.О.,

за участі секретаря судового засідання Кохан Ю.В.,

за участі представників:

позивача адвокат Верхацький І.В., який діє на підставі свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю серія КС № 6888/10 від 05.09.2018 та довіреності від 17.05.2019 № 14-193,

відповідача - не з`явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу апеляційної скарги відповідача - ТОВ Лисичанська енергосервісна компанія (вх. № 2166Л/3) на рішення Господарського суду Луганської області від 06 червня 2019 року (повний текст складено 11.06.2019) у справі № 913/165/19

за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ,

до Товариства з обмеженою відповідальністю Лисичанська енергосервісна компанія, м. Лисичанськ Луганської області,

про стягнення 161261,09 грн,

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2019 року ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулось до Господарського суду Луганської області з позовом до ТОВ Лисичанська енергосервісна компанія про стягнення 161261,09 грн за договором постачання природного газу № 1625/1617-БО-20 від 14.09.2016, зокрема: 108851,84 грн пені; 15550,28 грн 3% річних та 36858,97 грн інфляційних втрат. Позовні вимоги обгрунтовує неналежним виконанням відповідачем своїх обов`язків щодо своєчасної оплати природного газу, поставленого протягом жовтня 2016 року березня 2017 року на суму 3701436,29 грн.

Рішенням Господарського суду Луганської області від 06.06.2019 у справі № 913/165/19 (суддя Косенко Т.В.) позов задоволено повністю. Стягнуто з відповідача на користь позивача 108851,84 грн пені, 15550,28 грн 3% річних, 36858,97 грн інфляційних втрат та 2418,92 грн судового збору.

Повний текст зазначеного рішення складено 11.06.2019 та його копію отримано відповідачем - ТОВ Лисичанська енергосервісна компанія 18.06.2019, що підтверджується поштовим зворотним рекомендованим повідомленням № 016 (а.с. 114).

На примусове виконання рішення від 06.06.2019 у справі № 913/165/19, яке набрало законної сили, Господарським судом Луганської області видано наказ від 02.07.2019 № 913/165/19 (а.с. 117).

Відповідач - ТОВ Лисичанська енергосервісна компанія 04.07.2019 звернувся до Східного апеляційного господарського суду через Господарський суд Луганської області з апеляційною скаргою, в якій просить поновити пропущений строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Луганської області від 06.06.2019 у справі № 913/165/19, скасувати зазначене рішення та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на неправильне обрахування позивачем сум забогованості в частині 3% річних, пені та інфляційних витрат. При цьому скаржник зазначає, що позивач невірно визначив кількість днів прострочення платежів, начебто включивши до періоду прострочення дати проведення оплат, та виклав в апеляційній скарзі свій котррозрахунок 3% річних, згідно з яким сума 3% річних складає 15139,00 грн. Котррозрахунів щодо пені та інфляційних витрат скаржник не надав з посиланням на те, що не має можливості самостійно обрахувати суми заборгованості в цій частині, оскільки незрозуміло, яким чином позивач визначав суми пені та інфляційних витрат за кожен день прострочення.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 17.07.2019 у справі № 913/165/19 поновлено строк на апеляційне оскарження, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою відповідача, встановлено позивачу строк до 29.07.2019 для подання відзиву, розгляд справи призначено на 30.07.2019 о 12:30 год. та зупинено дію оскаржуваного рішення.

Позивач - ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" своїм правом щодо подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, відзив не надав.

За приписами ч. 3 ст. 263 Господарського процесуального кодексу України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Представник позивача в судовому засіданні 30.07.2019 заперечив проти апеляційної скарги відповідача, просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Представник відповідача в судове засідання 30.07.2019 не прибув, у зв`язку з чим ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 30.07.2019 у справі № 913/165/19 відкладено розгляд справи на 13.08.2019 о 14:30 год.

Представник позивача в судовому засіданні 13.08.2019 не погодився з доводами відповідача, викладеними в апеляційній скарзі, просив скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Представник відповідача в судове засідання 13.08.2019 не прибув, причину відсутності в судовому засіданні не повідомив, хоча був належно повідомлений про день, час та місце розгляду справи, що підтверджується зворотним поштовим рекомендованим повідомленням № 222.

У відповідності до ч. 1 ст. 202 та ч. 12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України, неявка в судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи по суті.

З огляду на викладене та враховуючи, що позиція відповідача щодо оскаржуваного рішення суду першої інстанції викладена в апеляційній скарзі, в матеріалах справи достатньо документів для розгляду апеляційної скарги по суті, судова колегія дійшла висновку про можливість розгляду справи за відсутності представника відповідач - ТОВ Лисичанська енергосервісна компанія.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши доводи учасників справи, викладені в апеляційній скарзі відповідача, вислухавши пояснення представників позивача в судових засіданнях, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та дотримання норм процесуального права, а також повноту встановлених обставин справи та відповідність їх наданим доказам, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги відповідача, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами першої та апеляційної інстанції, 14.09.2016 між ПАТ Національна акціонерна компанія Нафтогаз України (постачальником) та ТОВ Лисичанська енергосервісна компанія (споживачем) укладено договір постачання природного газу № 1625/1617-БО-20, згідно з умовами якого постачальник зобов`язався поставити споживачеві в 2016-2017 роках природний газ для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами/організаціями, а споживач зобов`язався оплатити спожитий газ на умовах цього договору (а.с. 14-22).

Відповідно до п. 12.1 договору постачання природного газу від 14.09.2016 № 1625/1617-БО-20, договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін та діє в частині реалізації газу з 01.10.2016 до 31.03.2017, а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.

Протягом дії зазначеного договору сторонами вносились зміни в договір додатковими угодами: № 1 від 29.09.2016; № 2 від 28.10.2016; № 3 від 28.10.2016; № 4 від 22.11.2016; № 5 від 30.12.2016; № 6 від 23.01.2017.

Додатковою угодою № 2 від 28.10.2016 до договору постачання природного газу від 14.09.2016 № 1625/1617-БО-20 (а.с. 24-27) сторони визначили обсяги природного газу, який постачальник має передати споживачу за вказаним договором, а саме: постачальник передає споживачу з 01.10.2016 по 31.03.2017 природний газ обсягом до 843 тис. куб. м., зокрема по за місяцям (тис. куб. м): жовтень 2016 року - 88; листопад 2016 року - 150; грудень 2016 року 155; січень 2017 року - 155; лютий 2017 року - 140; березень 2017 року 155.

Порядок та умови передачі природного газу визначені в розділі 3 договору постачання природного газу від 14.09.2016 № 1625/1617-БО-20 з урахуванням змін, внесених додатковими угодами № 2 від 28.10.2016 та № 6 від 23.01.2017, відповідно до яких приймання-передача газу, переданого постачальником покупцеві у відповідному місяці постачання, оформлюється актом приймання-передачі. Обсяг споживання природного газу у відповідному місяці поставки встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показів комерційного вузла/вузлів обліку природного газу.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За приписами ст.ст. 525-526 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

На виконання умов договору протягом жовтня 2016 року березня 2017 року позивач поставив відповідачу природний газ у загальному обсязі 547,51 тис. куб. м на загальну суму 3701436,29 грн, що підтверджується наявними в матеріалах справи підписаними обома сторонами актами приймання-передачі природного газу за жовтень 2016 року березень 2017 року та не заперечується сторонами, а саме:

- у жовтні 2016 року 36,939 тис. куб. м на суму 262237,34 грн; акт приймання-передачі природного газу від 31 жовтня 2016 року (а.с. 36);

- у листопаді 2016 року 87,272 тис. куб. м на суму 700195,92 грн; акт приймання-передачі природного газу від 30 листопада 2016 року (а.с. 37);

- у грудні 2016 року 116,674 тис. куб. м на суму 918815,01 грн; акт приймання-передачі природного газу від 31 грудня 2016 року (а.с. 38);

- у січні 2017 року 120,641 тис. куб. м на суму 715449,38 грн; акт приймання-передачі природного газу від 31 січня 2017 року (а.с. 39);

- у лютому 2017 року 111,195 тис. куб. м на суму 695430,83 грн; акт приймання-передачі природного газу від 28 лютого 2017 року (а.с. 40);

- у березні 2017 року 75,089 тис. куб. м на суму 445307,81 грн; акт приймання-передачі природного газу від 31 березня 2017 року (а.с. 41).

В п. 6.1 договору постачання природного газу від 14.09.2016 № 1625/1617-БО-20 в редакції додаткової угоди № 2 від 28.10.2016 до зазначеного договору сторони погодили, що оплата за природний газ здійснюється споживачем виключно коштами шляхом 100-відсоткової поточної оплати протягом місяця поставки природного газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

У відповідності п. 8.1 зазначеного договору, за невиконання або неналежне виконання договірних зобов`язань сторони несуть відповідальність згідно з чинним законодавством України та цим договором.

Пунктом 8.2 договору постачання природного газу від 14.09.2016 № 1625/1617-БО-20 в редакції додаткової угоди № 2 від 28.10.2016 до зазначеного договору сторони встановили обов`язок споживача у разі прострочення оплати згідно з п. 6.1 цього договору сплатити постачальнику пеню в розмірі 21% річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розрахована від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

Згідно зі ст. 257 Цивільного кодексу України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

За приписапами чч. 1, 2 ст. 258 Цивільного кодексу України, для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю, зокрема до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується спеціальна позовна давність в один рік.

Частиною 1 ст. 259 Цивільного кодексу України передбачено право сторін за взаємною згодою збільшувати позовну давність, встановлену законом.

Пунктом 10.3 договору постачання природного газу від 14.09.2016 № 1625/1617-БО-20 сторони домовились про збільшення строку, у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав з цим договором (строку позовної давності), зокрема щодо стягнення основної заборгованості, пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних, становить 5 років.

Відповідачем - ТОВ Лисичанська енергосервісна компанія в порушення умов п. 6.1 договору несвоєчасно та не в повному обсязі здійснювались оплати за поставлений природний газ у грудні 2016 року, січні 2017 року, лютому 2017 року та березні 2017 року, що не оспорюється відповідачем та підтверджується наданими позивачем банківськими виписками з особового рахунку - ПАТ Національна акціонерна компанія Нафтогаз України (а.с. 44-65).

Зазначені обставини стали підставою для звернення позивача - ПАТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» до місцевого господарського суду з позовними вимогами про стягнення з відповідача 161261,09 грн, які складаються з 108851,84 грн пені, 15550,28 грн 3% річних та 36858,97 грн інфляційних втрат, на підставі п. 8.2 договору від 14.09.2016 № 1625/1617-БО-20 в редакції додаткової угоди № 2 від 28.10.2016 та ст. 625 Цивільного кодексу України.

Як вбачається з наданих позивачем до позовної заяви розрахунків пені, 3% річних та інфляційних втрат (а.с. 33-35) та підтверджується матеріалами справи, відповідачем оплата за поставлений по договору постачання природного газу від 14.09.2016 № 1625/1617-БО-20 природний газ здійснювалась наступним чином:

- за жовтень 2016 року на суму 262237,34 грн (строк оплати до 25.11.2016):

- частиною перенесеної оплати з договору № 1378/16-БО-20 на договір № 1625/1617-БО-20 згідно з листом від 19.10.2016 в сумі 345328,17 грн, що підтверджується випискою по Операціям за договором від 14.09.2016 за період з 01.10.2016 по 31.07.2018 (а.с. 43).

- за листопад 2016 року на суму 700195,92 грн (строк оплати до 25.12.2016):

- залишком перенесеної оплати з договору № 1378/16-БО-20 на договір № 1625/1617-БО-20 згідно з листом від 19.10.2016 в сумі 345328,17 грн, що підтверджується випискою по Операціям за договором від 14.09.2016 за період з 01.10.2016 по 31.07.2018 (а.с. 43);

- оплатою на особовий рахунок позивача від 28.10.2016 на суму 45000,00 грн, що підтверджується банківською випискою від 28.10.2016 (а.с. 44-46);

- оплатою на особовий рахунок позивача від 11.11.2016 на суму 20000,00 грн, що підтверджується банківською випискою від 11.11.2016 (а.с. 47-49);

- оплатою на особовий рахунок позивача від 18.11.2016 на суму 140000,00 грн, що підтверджується банківською випискою від 18.11.2016 (а.с. 50-52);

- оплатою на особовий рахунок позивача від 24.11.2016 на суму 40000,00 грн, що підтверджується банківською випискою від 24.11.2016 (а.с. 53);

- оплатою на особовий рахунок позивача від 30.11.2016 на суму 85000,00 грн, що підтверджується банківською випискою від 30.11.2016 (а.с. 54);

- частиною оплати на особовий рахунок позивача від 20.12.2016 на суму 300000,00 грн, що підтверджується банківською випискою від 20.12.2016 (а.с. 55);

- за грудень 2016 року на суму 918815,01 грн (строк оплати до 25.01.2017):

- залишком оплати на особовий рахунок позивача від 20.12.2016 на суму 300000,00 грн, що підтверджується банківською випискою від 20.12.2016 (а.с. 55);

- оплатою на особовий рахунок позивача від 31.01.2017 на суму 70000,00 грн та 130000,00 грн, що підтверджується банківською випискою від 31.01.2017 (а.с. 56-59);

- оплатою на особовий рахунок позивача від 09.02.2017 на суму 50000,00 грн, що підтверджується банківською випискою від 09.02.2017 (а.с. 60);

- оплатою на особовий рахунок позивача від 24.02.2017 на суму 100000,00 грн, що підтверджується банківською випискою від 24.02.2017 (а.с. 61);

- оплатою на особовий рахунок позивача від 15.03.2017 на суму 50000,00 грн, що підтверджується банківською випискою від 15.03.2017 (а.с. 62);

- оплатою на особовий рахунок позивача від 22.03.2017 на суму 1500000,00 грн, що підтверджується банківською випискою від 22.03.2017 (а.с. 63);

- за січень 2017 року на суму 715449,38 грн (строк оплати до 25.02.2017):

- залишком оплати на особовий рахунок позивача від 22.03.2017 на суму 1500000,00 грн, що підтверджується банківською випискою від 22.03.2017 (а.с. 63);

- за лютий 2017 року на суму 695430,83 грн (строк оплати до 25.03.2017):

- залишком оплати на особовий рахунок позивача від 22.03.2017 на суму 1500000,00 грн, що підтверджується банківською випискою від 22.03.2017 (а.с. 63);

- частиною оплати на особовий рахунок позивача від 25.03.2017 на суму 700000,00 грн, що підтверджується банківською випискою від 25.09.2017 (а.с. 64);

- за березень 2017 року на суму 445307,81 грн (строк оплати до 25.04.2017):

- залишком оплати на особовий рахунок позивача від 25.03.2017 на суму 700000,00 грн, що підтверджується банківською випискою від 25.09.2017 (а.с. 64);

- оплатою на особовий рахунок позивача від 11.10.2017 на суму 126108,12 грн, що підтверджується банківською випискою від 11.10.2017 (а.с. 65).

Таким чином, станом на момент звернення позивача до суду з даним позовом відповідачем в повному обсязі сплачено основну заборгованість з оплати природного газу, поставленого з жовтня 2016 року по березень 2017 року на підставі договору постачання природного газу від 14.09.2016 № 1625/1617-БО-20 по актам приймання-передачі природного газу від 31.10.2016, 30.11.2016, 31.12.2016, 31.01.2017, 28.02.2017 та 31.03.2017 у загальному обсязі 547,51 тис. куб. м на загальну суму 3701436,29 грн, що підтверджується наданим позивачем Сальдо за період з 01.10.2016 по 31.07.2018 (а.с. 42), випискою по Операціям за договором від 14.09.2016 № 1625/1617-БО-20 за період з 01.10.2016 по 31.07.2018 (а.с. 43) та банківськими виписками за період з 28.10.2016 по 11.10.2017 (а.с. 44-65).

Позивач в позовній заяві просить стягнути з відповідача 108851,84 грн пені за період прострочення оплати природного газу з 26.01.2017 по 10.10.2017.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ч. 1 ст. 610 та п. 3 ч. 1 ст. 611 Цивільного Кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). В разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема - сплата неустойки.

Відповідно до чч. 1, 3 ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено договором або законом, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Початок відліку (момент прострочення) періоду прострочення відповідної суми грошового зобов`язання, що становить базу нарахування (перший множник) у відповідності до ст. 253 Цивільного кодексу України є день, наступний після визначеної (кінцевої) дати платежу.

Кінець відліку періоду прострочення є день, що передує дню, в якому відбулося погашення/припинення відповідного грошового зобов`язання, оскільки з урахуванням п. 30.1 ст. 30 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» моментом виконання грошового зобов`язання є дата зарахування коштів на рахунок кредитора або видачі їх йому готівкою - тобто день погашення визначає термін припинення відповідного зобов`язання у розумінні ч. 2 ст. 251 Цивільного кодексу України. Тобто день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення.

Враховуючи вищезазначене, з огляду на перебачений договором від 14.09.2016 № 1625/1617-БО-20 обов`язок споживача у разі прострочення оплат за поставлений природний газ сплатити постачальнику пеню в розмірі 21% річних від суми простроченого платежу за кожний день прострочення (п. 8.2 договору в редакції додаткової угоди № 2 від 28.10.2016) та враховуючи збільшення стронами до 5 років строку позовної давності зокрема щодо стягнення пені (п. 10.3 договору), перевіривши наданий позивачем розрахунок пені шляхом здійснення перерахунку заявлених позивачем до стягнення сум пені із врахуванням здійснених відповідачем оплат, судова колегія встановила, що здійснений позивачем розрахунок пені є вірним, оскільки позивачем враховано всі оплати відповідача та вірно визначено кількість днів прострочення платежів.

Зокрема, початком відліку періодів прострочення позивач вірно визначає наступний день після визначеної відповідно до умов п. 6.1 договору кінцевої дати платежу (25 число місяця, наступного за місяцем поставки газу). Більш того, в разі, якщо кінцева дата платежу припадала на вихідний день, позивач початком відліку періоду прострочення визначає наступний день після першого робочого дня. Також позивач вірно визначив кінець відліку періоду прострочення - день, що передує дню, в якому відбулося погашення відповідної суми заборгованості. При цьому, дні фактичного проведення оплат заборгованості позивач не включає до періоду прострочення платежів.

Зважаючи на викладене, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача пені в сумі 108851,84 грн за період прострочення оплати природного газу з 26.01.2017 по 10.10.2017.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача 15550,28 грн 3% річних за період прострочення оплати природного газу з 26.01.2017 по 10.10.2017 та 36858,97 грн інфляційних втрат за період лютий-вересень 2017 року на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних не мають характеру штрафних санкцій і є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Таким чином, кредитор вправі вимагати, в тому числі в судовому порядку, сплати боржником сум інфляційних нарахувань та процентів річних, навіть, якщо умовами договору не передбачено стягнення інфляційних та 3% річних.

Відповідач в апеляційній скарзі посилається на те, що позивач в розрахунку 3% річних невірно визначив кількість днів прострочення платежів, начебто включивши до періоду прострочення дати проведення оплат.

Перевіривши наданий позивачем до позову розрахунок 3% річних та викладений відповідачем в апеляційній скарзі котррозрахунок 3% річних, судова колегія дійшла висновку, що позивачем в розрахунку 3% річних вірно визначено кількість днів прострочення платежів, оскільки враховано всі оплати відповідача та правильно визначено початок відліку періоду прострочення (наступний день після визначеної відповідно до умов п. 6.1 договору кінцевої дати платежу, а саме: 25 число місяця, наступного за місяцем поставки газу; в разі, якщо кінцева дата платежу припадала на вихідний день, позивачем початок відліку періоду прострочення визначено наступний день після першого робочого дня) та кінець відліку періоду прострочення (день, що передує дню, в якому відбулося погашення відповідної суми заборгованості). При цьому дні фактичного проведення оплат заборгованості позивачем не включались до періоду прострочення платежів.

Натомість відповідач в своєму котррозрахунку 3% річних помилково розрахував кількість днів прострочення платежів. Наприклад, в періоді прострочення 26.01.2017-30.01.2017 за заборгованістю за грудень 2016 року (який збігається з періодом, визначеним в наданому позивачем розрахунку 3% річних) відповідачем замість 5 днів прострочення нараховано 4 дні без врахування першого дня прострочення включно. Аналогічні помилки допущено відповідачем й щодо інших періодів прострочення, що стало причиною невірного розрахунку апелянтом в апеляційній скарзі 3% річних на суму 15139,00 грн.

Зважаючи на викладене, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого суду про наявність підстав для задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача 15550,28 грн 3% річних за період прострочення оплати природного газу з 26.01.2017 по 10.10.2017.

Стосовно позовних вимог про стягнення з відповідача 36858,97 грн інфляційних втрат за період лютий-вересень 2017 року судова колегія зазначає наступне.

За приписами Закону України "Про індексацію грошових доходів населення", індекс споживчих цін (індекс інфляції) обчислюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі статистики і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. На даний час індекс інфляції розраховується Державною службою статистики України і щомісячно публікується, зокрема, в газеті "Урядовий кур`єр".

Отже, повідомлені в офіційних друкованих засобах масової інформації показники індексу інфляції, згідно зі ст.ст. 17, 18 Закону України "Про інформацію", є офіційними і можуть використовуватись господарським судом і учасниками судового процесу для визначення суми боргу.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції за період прострочення, починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

За змістом рекомендацій, викладених в листі Верховного Суду України від 03.04.1997 № 62-97р "Рекомендації відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ", сукупний коефіцієнт інфляції за певний період визначається шляхом перемноження місячних індексів інфляції цього періоду.

Кількість місячних індексів інфляційної індексації в межах визначеного з урахуванням пп. а) та б) проміжку часу (перемноження яких між собою утворюють сукупний коефіцієнт другий множник), визначається кількістю цілих місяців, впродовж яких існувала непогашеним відповідна сума грошового зобов`язання тобто починаючи з наступного, за місяцем дати початку відліку періоду, і завершуючи місяцем, що передує місяцю, в якому відбулося погашення. При цьому, принциповим є врахування індексів виключно за цілі місяця існування прострочення певної суми, оскільки зі змісту п. 6 Методики, затвердженої Наказом Державного комітету статистки № 265 від 27.07.2007 однозначно випливає, що мінімальний період застосування індексу є саме повний місяць, за який він розрахований, оскільки відсутні будь-які підстави стверджувати про знецінення коштів на відповідній коефіцієнт індексу за частину такого місяця.

Означений висновок узгоджується із правовою позицією з цього приводу, сформульованою Верховним Судом у постанові № 910/9938/17 від 10.10.2018.

Погашення частини заборгованості в перебігу загального періоду нарахування інфляційної індексації впливає виключно на визначення кількості місячних індексів інфляції, що мають застосовані для встановлення сукупного коефіцієнту індексації саме для цієї погашеної суми, та не впливає (не перериває) період прострочення (а отже і кількість місячних індексів інфляції) відносно залишку заборгованості (різниці між первісною сумою боргу та виконаної частковою оплатою), його прострочення як розпочалось з дня, наступного після кінцевої дати здійснення платежу, так і продовжує тривати до погашення.

Таким чином, у разі здійснення боржником часткових платежів в перебігу загального періоду нарахування інфляційної індексації з моменту виникнення боргу і до моменту її повного погашення, кредитор управнений вимагати стягнення інфляційної індексації у загальному розмірі, що розраховується як сума інфляційних індексації, визначених відносно кожної частини первісної суми боргу за період з моменту початку прострочення до моменту погашення відповідної частини. При цьому змінюється лише дата кінця періоду прострочення для кожної суми часткової оплати, тоді як початок перебігу прострочення у них один.

На підставі зазначеного, перевіривши наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат шляхом здійснення перерахунку заявлених позивачем до стягнення сум інфляційних втрат із врахуванням здійснених відповідачем оплат, судова колегія встановила, що розрахунок позивача є вірним, тому погоджується з висновком суду першої інстанції про стягнення з відповідача 36858,97 грн інфляційних втрат за період лютий-вересень 2017 року.

У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Згідно ст. 129 Конституції України, до основних засад судочинства відносяться, зокрема, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За приписами чч. 1, 2 ст. 76 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

У відповідності до ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин. Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

З урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що місцевий господарський суд, приймаючи оскаржуване рішення, правильно застосував норми матеріального права та дотримався норм процесуального права, рішення прийняте при повному, всебічному та об`єктивному з`ясуванні обставин, які мають значення для справи. Наведені в апеляційній скарзі відповідача аргументи не можуть бути підставою для скасування або зміни зазначеного рішення, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи та ґрунтуються на неправильному тлумаченні скаржником норм чинного законодавства. Тому судова колегія відмовляє в задоволенні апеляційної скарги відповідача та залишає без змін рішення Господарського суду Луганської області від 06.06.2019 у справі № 913/165/19.

У відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Отже, зважаючи на приписів ст. 129 Господарського процесуального кодексу України та враховуючи, що судовою колегією відмовлено в задоволенні апеляційної скарги відповідача, судові витрати, понесені заявником апеляційної скарги у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, відшкодуванню не підлягають.

На підставі викладеного та керуючись ст. 129 Конституції України, ст.ст. 129, 269, 270, 273, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст.ст. 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу скаргу відповідача - ТОВ Лисичанська енергосервісна компанія на рішення Господарського суду Луганської області від 06 червня 2019 року у справі № 913/165/19 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Луганської області від 06 червня 2019 року у справі № 913/165/19 залишити без змін.

Повний текст постанови складено 15.08.2019.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно з ч. 1 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя Н.М. Пелипенко

Суддя С.В. Барбашова

Суддя Д.О. Попков