СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" серпня 2019 р. Справа № 905/1811/18

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Здоровко Л.М., суддя Лакіза В.В., суддя Плахов О.В.,

за участю секретаря судового засідання Черкас В.М.,

представників сторін:

позивача - Коваленко С.В. на підставі довіреності №14-199 від 17.05.2019, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії КС №6780/10 від 27.06.2018,

відповідача - не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (вх.№594 Д/2) на рішення Господарського суду Донецької області від 21.01.2019 (з урахуванням ухвали Господарського суду Донецької області від 01.02.2019 про виправлення описки), ухвалене у приміщенні Господарського суду Донецької області суддею Сковородіною О.М., час проголошення рішення - 17:27год., дата складання повного тексту рішення - 24.01.2019, у справі № 905/1811/18

за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ,

до Комунального підприємства "Покровськтепломережа", м. Покровськ, Донецька обл.,

про стягнення 3 870 913,12грн

ВСТАНОВИЛА:

Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулось до Господарського суду Донецької області з позовом до Комунального підприємства "Покровськтепломережа" про стягнення заборгованості у загальній сумі 3 870 913, 12грн, у тому числі, 1 996 860, 15грн пені, 377 475, 84грн 3% річних, 1 496 577, 13грн інфляційних.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на порушення відповідачем умов договору купівлі-продажу природного газу №1226/15-БО-6 від 15.12.2014 (за поставками січня березня, жовтня грудня 2015 року) в частині проведення своєчасної та в повному обсязі оплати товару, що стало підставою для нарахування пені, 3% річних та інфляційних.

Рішенням Господарського суду Донецької області від 21.01.2019 (з урахуванням ухвали Господарського суду Донецької області від 01.02.2019 про виправлення описки) позов задоволено частково; стягнуто з Комунального підприємства "Покровськтепломережа" на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 331 464, 40грн 3% річних, 1 406 185, 58грн інфляційних та 26 064, 74грн судового збору; в решті позовних вимог відмовлено.

Місцевий господарський суд дійшов висновку, що вимоги щодо стягнення з відповідача пені не підлягають задоволенню, оскільки відповідач є виконавцем/виробником житлово-комунальних послуг, діяльність та потужності якого спрямовані на надання/вироблення відповідних послуг на території проведення антитерористичної операції, а позивач є постачальником енергоресурсу, відтак, положення частини 2 статті 2 Закону України "Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на територіях проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси" (надалі - Закон №85-VIII) розповсюджують свою дію на спірні правовідносини; з`ясувавши обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунків 3% річних та інфляційних, здійснивши оцінку доказів, на яких ці розрахунки ґрунтуються, суд дійшов висновку, що позовні вимоги стосовно стягнення інфляційних втрат та процентів річних підлягають частковому задоволенню.

Щодо нарахування інфляційних, судом першої інстанції зазначено, що базою для нарахування інфляційної складовою боргу є сума основного боргу не обтяжена додатковими нарахуваннями, що існує на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений. Однак, за висновком суду, позивачем при здійсненні розрахунку інфляційних, вказаних правил враховано не було.

Не погодившись з рішенням місцевого господарського суду, позивач звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить оскаржуване рішення в частині відмови у стягненні 90 391, 55грн інфляційних і 1 996 860, 15грн пені скасувати і ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення цих позовних вимог; відшкодувати за рахунок відповідача понесені позивачем витрати за подання апеляційної скарги.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що суд першої інстанції здійснив невірний розрахунок інфляційних, оскільки для розрахунку кожного наступного періоду має бути використана сума боргу збільшена на індекс інфляції попереднього місяця; також, на думку апелянта, суд неправильно застосував положення Закону №85-VIII, оскільки позивач не є енергопостачальною організацією, а тому вважає, що норми цього Закону не можуть бути застосовані до нього.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 25.02.2019 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду Донецької області від 21.01.2019 (з урахуванням ухвали Господарського суду Донецької області від 01.02.2019 про виправлення описки) у справі № 905/1811/18 та призначено справу до розгляду на 21.03.2019 о 10:00год.

11.03.2019 від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх.№2474), вважає висновки суду першої інстанції законними і обґрунтованими, у зв`язку із чим, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення місцевого господарського суду від 21.01.2019 (з урахуванням ухвали Господарського суду Донецької області від 01.02.2019 про виправлення описки) без змін.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 21.03.2019 зупинено апеляційне провадження у справі №905/1811/18 за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду Донецької області від 21.01.2019 (з урахуванням ухвали Господарського суду Донецької області від 01.02.2019 про виправлення описки) до складення об`єднаною палатою Верховного Суду повного тексту судового рішення у справі №905/600/18, яку було передано на розгляд об`єднаної палати з мотивів необхідності узгодження практики стосовно нарахування інфляційних на суму боргу, що є подібним обставинам у даній справі.

Згідно витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.07.2019, у зв`язку з відпусткою судді Бородіної Л.І., для розгляду даної справи сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Здоровко Л.М., суддя Лакіза В.В., суддя Плахов О.В.

Колегією суддів апеляційного господарського суду встановлено, що згідно відомостей з Єдиного державного реєстру судових рішень, постановою Верховного Суду від 05.07.2019 у справі №905/600/18 касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" задоволено; постанову Донецького апеляційного господарського суду від 17.09.2018 та рішення Господарського суду Донецької області від 11.06.2018 у справі № 905/600/18 в частині відмови у стягненні 931 521, 49грн інфляційних скасовано; прийнято у скасованій частині нове рішення, яким позов в цій частині задоволено. Стягнуто з ПрАТ по газопостачанню та газифікації "Макіївкагаз" на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 931 521, 49грн інфляційних, 13 972, 87грн витрат зі сплати судового збору за подання позовної заяви, 20 959, 20грн витрат зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги та 27 945, 70грн витрат зі сплати судового збору за подання касаційної скарги.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 19.07.2019 поновлено апеляційне провадження у справі №905/1811/18 за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду Донецької області від 21.01.2019 (з урахуванням ухвали Господарського суду Донецької області від 01.02.2019 про виправлення описки); розгляд справи призначено на 15.08.2019 о 14:30год.

Від відповідача надійшло клопотання (вх.№7090) про розгляд апеляційної скарги без участі представника Комунального підприємства "Покровськтепломережа" за наявними у матеріалах справи доказами; зазначає, що апеляційну скаргу відповідач не визнає з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу.

У судовому засіданні Східного апеляційного господарського суду 15.08.2019 представник апелянта оголосив доводи апеляційної скарги, просить її задовольнити.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився.

Враховуючи, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду апеляційної скарги, представник апелянта висловив доводи і вимоги апеляційної скарги, відповідач належним чином повідомлений про час, дату і місце судового засідання, а клопотання відповідача про розгляд апеляційної скарги без його участі відповідає положенням Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів вважає за можливе розглянути скаргу в даному судовому засіданні.

Дослідивши матеріали справи, викладені в апеляційній скарзі доводи апелянта, і у відзиві на апеляційну скаргу заперечення щодо неї, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, відповідно до статті 269 Господарського процесуального кодексу України, якою передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів і вимог апеляційної скарги, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, виходячи з такого.

Як встановлено місцевим господарським судом, 15.12.2014 між Публічним акціонерним товариством Національна акціонерна компанія Нафтогаз України (продавець) та Комунальним підприємством Красноармійськтепломережа (найменування якого змінено на Комунальне підприємство Покровськтепломережа) (покупець) був укладений договір купівлі-продажу природного газу №1226/15-БО-6 (надалі Договір).

За змістом пункту 1.1 Договору, продавець зобов`язався передати у власність покупцю у 2015 році природний газ, а покупець - прийняти та оплатити газ на умовах Договору.

Газ, що продається за Договором, використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами та організаціями (пункт 2.1 Договору).

Згідно пункту 2.1 Договору, продавець передає покупцеві, зокрема, у 2015 році газ в обсязі до 3 940тис.куб.м, а саме: І квартал 2 357тис.куб.м: січень 898тис.куб.м, лютий 786тис.куб.м, березень 673тис.куб.м; ІІ квартал: 135тис.куб.м: квітень 110тис.куб.м, травень 12тис.куб.м, червень 13тис.куб.м; ІІІ квартал 30тис.куб.м: липень 6тис.куб.м, серпень 12тис.куб.м, вересень 12тис.куб.м; IV квартал 1 418тис.куб.м: жовтень 179тис.куб.м, листопад 531тис.куб.м, грудень 708тис.куб.м.

Сторони неодноразово вносили зміни до пункту 5.2 Договору, внаслідок чого ціна за 1 000куб.м газу становила:

- з 01.02.2015 7 416, 84грн з ПДВ (додаткова угода №1 від 16.02.2015);

- з 01.03.2015 11 333, 64грн з ПДВ (додаткова угода №2 від 18.03.2015);

- з 01.04.2015 9 600, 24грн з ПДВ (додаткова угода №3 від 15.04.2015);

- з 01.05.2015 9 122, 88грн з ПДВ (додаткова угода №4 від 29.05.2015);

- з 01.06.2015 8 865, 84грн з ПДВ (додаткова угода №5 від 16.06.2015);

- з 01.07.2015 8 874, 60грн з ПДВ (додаткова угода №6 від 29.07.2015);

- з 01.10.2015 8 905, 32грн з ПДВ (додаткова угода №8 від 21.10.2015);

- з 01.11.2015 8 745, 74грн з ПДВ (додаткова угода №9 від 22.10.2015);

- з 01.12.2015 8 751, 10грн з ПДВ (додаткова угода №11 від 25.11.2015).

Відповідно до пункту 11 Договору, договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення підписів печатками сторін, і діє в частині реалізації газу до 31.12.2015, а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення.

На підставі Договору сторонами у справі було підписано, зокрема, наступні акти приймання-передачі природного газу (в т.ч., на території підконтрольній українській владі) на загальну суму 24 521 458, 48грн, а саме:

- б/н від 31.03.2015 у січні 2015 року на суму 4 802 354, 26грн,

- б/н від 28.02.2015 у лютому 2015 року на суму 3 665 862, 18грн,

- б/н від 31.03.2015 у березні 2015 року на суму 4 894 602, 44грн,

- б/н від 30.04.2015 у квітня 2015 року на суму 113 897, 25грн,

- б/н від 31.05.2015 у травні 2015 року на суму 109 200, 86грн,

- б/н від 31.10.2015 у жовтні 2015 року на суму 2 374 683, 73грн,

- б/н від 30.11.2015 у листопаді 2015 року на суму 3 614 965, 83грн,

- б/н від 31.12.2015 у грудні 2015 року на суму 4 945 891, 93грн.

За змістом пункту 6.1 Договору, остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Відтак, зобов`язання з оплати газу, мали були бути виконані наступним чином:

- за поставкою січня 2015 року на суму 4 802 354, 26грн 16.02.2015 включно;

- за поставкою лютого 2015 року на суму 3 665 862, 18грн 16.03.2015 включно;

- за поставкою березня 2015 року на суму 4 894 602, 44грн 14.04.2015 включно;

- за поставкою квітня 2015 року на суму 113 897,25 грн. 14.05.2015р. включно;

- за поставкою травня 2015 року на суму 109 200, 86грн 15.06.2015 включно;

- за поставкою жовтня 2015 року на суму 2 374 683, 73грн 16.11.2015 включно;

- за поставкою листопада 2015 року на суму 3 614 965, 83грн 14.12.2015 включно;

- за поставкою грудня 2015 року на суму 4 945 891, 93грн 14.01.2016 включно.

Як вказує позивач з посиланням на відомості, які містяться у довідці "Операції з 01.01.2015 по 31.03.2018" Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", та проти чого відповідач не заперечує, остаточний розрахунок за поставками січня березня, жовтня грудня 2015 року було здійснено відповідачем з порушенням строків, встановлених розділом 6 "Порядок та умови проведення розрахунків" Договору, а саме:

1) за поставкою січня 2015 року на суму 4 802 354, 26грн 17.03.2015,

2) за поставкою лютого 2015 року на суму 3 665 862, 18грн 01.04.2015,

3) за поставкою березня 2015 року на суму 4 894 602, 44грн 27.04.2015,

4) за поставкою жовтня 2015 року на суму 2 374 683, 73грн 10.03.2016,

5) за поставкою листопада 2015 року на суму 3 614 965, 83грн 31.10.2017,

6) за поставкою грудня 2015 року на суму 4 945 891, 93грн 26.12.2017.

За таких обставин, суд першої інстанції виходив з того, що фактичне перерахування вартості природного газу на суму 24 298 360, 37грн було здійснено відповідачем з порушенням строків, які встановлені Договором.

У відповідності до пункту 7.2 Договору, у разі невиконання покупцем пункту 6.1 Договору, він зобов`язується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Місцевим господарським судом встановлено, що позивачем заявлено до стягнення 1 996 860, 15грн пені за загальний період з 17.02.2015 по 14.07.2016 за несвоєчасне виконання зобов`язань з оплати природного газу, спожитого у січні березні, жовтні грудні 2015 року.

Відмовляючи у задоволення позовних вимог про стягнення пені, судом першої інстанції встановлено, що у пунктах 5, 6 статуту Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.05.1998 №747, зазначено, що метою діяльності Компанії є сприяння структурній перебудові нафтової, газової та нафтопереробної галузей, підвищення рівня енергетичної безпеки держави, забезпечення ефективного функціонування та розвитку нафтового комплексу, більш повного задоволення потреб промислових і побутових споживачів у сировині та паливно-енергетичних ресурсах і отримання прибутку.

Предметом діяльності Компанії є, зокрема, постачання природного газу, організація виробництва і постачання електричної та теплової енергії.

В силу приписів чинного законодавства Публічне акціонерне товариство Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" є енергопостачальною компанією в розумінні статті 2 Закону №85-VIII.

За змістом пункту 3.1 статуту Комунального підприємства Покровськтепломережа, діяльністю підприємства є виробництво теплової енергії, транспортування її магістральними та місцевими (розподільчими) тепловими мережами, постачання теплової енергії, щодо забезпечення (постачання) теплової енергії, пари та гарячої води на платній основі підприємствам, установами, організаціям, приватним підприємцям та іншим суб`єктам підприємницької діяльності і населенню.

Відповідно до наявних у матеріалах справи копій ліцензій Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, Комунальне підприємство Покровськтепломережа є виробником, здійснює транспортування та постачання теплової енергії.

Тобто, відповідач є виробником/виконавцем житлово-комунальних послуг, який здійснює свою господарську діяльність у м. Покровськ Донецької області, яке входить до переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, затвердженого розпорядженням Кабінету Міністрів України від 02.12.2015 №1275-р.

За умовами пункту 1.2 Договору, газ, який постачався за вказаним правочином, міг бути використаний відповідачем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами та організаціями.

Тобто, Комунальне підприємство Покровськтепломережа споживало природний газ як виконавець/виробник житлово-комунальних послуг.

Через наявність великої кількості відповідних новин, офіційних заяв і повідомлень (зокрема, Штабу АТО, Штабу антитерористичного центру при Службі безпеки України) в засобах масової інформації і мережі Інтернет та з урахуванням приписів частини 3 статті 75 Господарського процесуального кодексу України, суд першої інстанції визнав інформацію про проведення АТО на території м. Покровськ Донецької області загальновідомою.

Таким чином, з урахуванням того, що відповідач є виконавцем/виробником житлово-комунальних послуг, діяльність та потужності якого спрямовані на надання/вироблення відповідних послуг на території проведення антитерористичної операції, а Публічне акціонерне товариство Національна акціонерна компанія Нафтогаз України є постачальником енергоресурсу, положення частини 2 статті 2 Закону №85-VІІІ розповсюджують свою дію на правовідносини сторін, які виникли внаслідок невиконання відповідачем умов Договору.

Відповідно, суд першої інстанції дійшов висновку, що відсутні підстави для стягнення 1 996 860, 15грн. пені за період з 17.02.2015 по 14.07.2016 за несвоєчасне виконання зобов`язань з оплати природного газу, спожитого у січні березні, жовтні грудні 2015 року.

Судом першої інстанції також встановлено, що позивач нарахував та заявив до стягнення 3% річних в розмірі 377 475, 84грн за загальний період з 17.02.2015 по 25.12.2017, а саме:

- за поставкою січня 2015 року на суму 4 802 354, 26 грн (з урахуванням часткових оплат на загальну суму 949 740, 43грн) за період з 17.02.2015 по 16.03.2015 6 046, 58грн,

- за поставкою лютого 2015 року на суму 3 665 862, 18грн (з урахуванням часткової оплати на суму 694 340, 92грн) за період з 17.03.2015 по 31.03.2015 2 877, 87грн,

- за поставкою березня 2015 року на суму 4 894 602, 44грн (з урахуванням часткових оплат на загальну суму 1 308 070, 57грн) за період з 15.04.2015 по 26.04.2015 2 151, 28грн,

- за поставкою жовтня 2015 року на суму 2 374 683, 73грн (з урахуванням часткової оплати на загальну суму 107 488, 05грн) за період з 17.11.2015 по 09.03.2016 18 223, 67грн,

- за поставкою листопада 2015 року на суму 3 614 965, 83грн за період з 15.12.2015 по 30.10.2017 65 880, 39грн,

- за поставкою грудня 2015 року на суму 4 945 891, 93грн за період з 15.01.2016 по 25.12.2017 282 296, 05грн.

Крім того, Публічне акціонерне товариство Національна акціонерна компанія Нафтогаз України просить стягнути з відповідача інфляційні у розмірі 1 496 577, 13грн, а саме:

- за поставкою жовтня 2015 року на суму 2 374 683, 73грн (з урахуванням часткової оплати на загальну суму 107 488, 05грн) за період з 01.02.2015 по 29.02.2016 32 828, 04грн,

- за поставкою листопада 2015 року на суму 3 614 965, 83грн за період з 01.01.2016 по 30.09.2017 223 778грн,

- за поставкою грудня 2015 року на суму 4 945 891, 93грн за період з 01.02.2016 по 30.11.2017 1 239 971, 09грн.

Поряд з цим, судом першої інстанції встановлено, що 30.11.2016 року набрав чинності Закон України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" (надалі - Закон №1730-VIII), відповідно до умов якого, на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом, (тобто до 30.11.2016), неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

З огляду на те, що заборгованість за спожитий у січні березні, жовтні 2015 року енергоносій за Договором була сплачена відповідачем до набрання чинності Законом №1730-VIII (30.11.2016), місцевий господарський суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для нарахування позивачем 3% річних та інфляційних на суму заборгованості за наведеними поставками, та, відповідно, про відмову у задоволенні позовних вимог в цій частині.

Водночас, з огляду на те, що станом на 30.11.2016 Комунальне підприємство Покровськтепломережа за спожитий у листопаді 2015 року природний газ перерахувало на користь продавця грошові кошти у загальній сумі 2 175 020, 83грн (оплати за період з 10.03.2016 по 15.06.2016), враховуючи, що заборгованість у сумі 1 439 945, 00грн існувала у період з 15.12.2015 по 30.11.2016 та не була погашена на день набрання чинності Законом №1730-VIII, у зв`язку з чим, суд першої інстанції встановив, що на цю суму заборгованості підлягають нарахуванню 3% річних за період з 15.12.2015 по 30.11.2016 у сумі 41 551, 45грн, інфляційні - за період з січня 2016 року по листопад 2016 року у сумі 163 566, 46грн.

В той же час, приймаючи до уваги, що остаточний розрахунок за поставкою листопада відповідач здійснив власними коштами у період з 01.12.2016 по 30.10.2017 (довідка "Операції з 01.01.2015 по 31.03.2018" Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія Нафтогаз України"), місцевим господарський суд встановив, що позивачем правомірно нараховано та заявлено до стягнення проценти річних та інфляційні на залишкову суму заборгованості.

Разом з тим, з огляду на те, що за спожитий у грудні 2015 року природний газ за Договором відповідач розрахувався у період з 31.10.2017 по 25.12.2017, та станом на дату набрання чинності Законом №1730-VIII, вказана заборгованість обліковувалась за відповідачем, суд першої інстанції встановив, що позивач правомірно здійснив нарахування 3% річних та інфляційних.

Здійснивши перерахунок 3% річних, з урахуванням встановленого вище, за допомогою програми "Калькулятор підрахунку заборгованості та штрафних санкцій ЛІГА:ЗАКОН", суд першої інстанції дійшов висновку, що сума процентів річних за простроченими зобов`язаннями відповідача по оплаті природного газу, який було поставлено у листопаді 2015 року (нараховані на залишкову суму заборгованості 1 439 945, 00грн (з урахуванням проведених оплат по 30.10.2017 включно), грудні 2015 року (в межах визначених позивачем періодів) становить 289 912, 95грн.

Щодо нарахування інфляційних, суд першої інстанції дійшов висновку, що за поставкою листопада 2015 року (нараховані на залишкову суму заборгованості 1 439 945, 00грн з урахуванням проведених оплат по 30.10.2017 включно), грудня 2015 року становить 1 242 619, 12грн.

Апеляційним господарським судом встановлено, що відповідач не спростовує встановлені судом обставини, що відповідач розраховувався за отриманий газ по Договору з пропуском передбаченого строку; не заперечує здійснений судом розрахунок нарахування 3% річних та інфляційних, у тому числі, і щодо періоду нарахування, враховані судом дати і суми часткових проплат тощо.

Поряд з цим, відповідно до статті 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відтак, судом переглядається рішення суду першої інстанції в межах вимог апелянта скасувати рішення місцевого господарського суду в частині відмови у стягненні 90 391, 55грн інфляційних і 1 996 860, 15грн пені, з урахуванням доводів викладених в апеляційній скарзі.

Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, суд апеляційної інстанції виходить з такого.

Щодо позовних вимог Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" стягнути з Комунального підприємства "Покровськтепломережа" 1 996 860, 15грн пені, колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає таке.

Статтею 2 Закону №85-VIII встановлено мораторій на час проведення антитерористичної операції на нарахування та стягнення пені та інших штрафних санкцій енергопостачальними компаніями у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси підприємствами - виконавцями/виробниками житлово-комунальних послуг, що надають такі послуги у районі проведення антитерористичної операції.

Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 25.05.1998 №747 "Про визначення гарантованих постачальників природного газу" встановлено, що гарантованим постачальником природного газу для промислових споживачів, річний обсяг споживання природного газу яких перевищує 3 млн. куб. метрів, та підприємств, що здійснюють виробництво теплової енергії, є Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", що в установленому порядку отримала ліцензію на постачання природного газу, газу (метану) вугільних родовищ за регульованим тарифом.

Місцевим господарським судом встановлено, що предметом діяльності позивача є, зокрема, постачання природного газу, організація виробництва і постачання електричної та теплової енергії.

Законом України "Про енергозбереження" визначено, що енергозбереження - це діяльність, яка спрямована на раціональне використання та економне витрачання первинної та перетвореної енергії і природних енергетичних ресурсів в національному господарстві і яка реалізується з використанням технічних, економічних та правових методів; паливно-енергетичні ресурси - це сукупність всіх природних і перетворених видів палива та енергії, які використовуються в національному господарстві.

Відповідно до пункту 1.5 статті 1 Закону України "Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу" енергоносії - це кам`яне і буре вугілля, торф, інші види первинного твердого палива, кам`яновугільні брикети, інші види вторинного твердого палива, буровугільні і торф`яні брикети, газ нафтопереробки, нафтопродукти, природний газ, природні енергетичні ресурси (ядерна, гідравлічна та геотермальна енергія, інші природні ресурси), електрична і теплова енергія.

Тобто, природний газ як матеріальний об`єкт, різновид палива, в якому зосереджена енергія, придатна для практичного використання, є одним з видів енергетичних ресурсів.

З урахуванням наведеного, в силу приписів чинного законодавства Публічне акціонерне товариств "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" є енергопостачальною компанією в розумінні статті 2 Закону.

Такий висновок викладений Верховним Судом у численних постановах, зокрема у постанові від 18.01.2019 у справі №913/661/18, від 10.05.2018 у справі №905/3272/16.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил; виконавець - суб`єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору.

Залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо (пункт 1 частини 1 статті 13 вказаного Закону).

Місцевим господарським судом встановлено і апелянт цього не спростовує, що відповідач є виробником/виконавцем житлово-комунальних послуг та здійснює свою господарську діяльність у місті Покровськ Донецької області, яке входить до Переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, затвердженого розпорядженням Кабінету Міністрів України від 02.12.2015 №1275-р.

За умовами пункту 1.2 Договору, газ, який постачався за вказаним правочином, міг бути використаний відповідачем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами та організаціями.

Таким чином, встановивши, що позивач є енергопостачальною організацією, а відповідач є виконавцем/виробником житлово-комунальних послуг на території, де проводилася в спірний період часу антитерористична операція, суд першої інстанції дійшов правомірного і обґрунтованого висновку щодо поширення на спірні правовідносини, пов`язані із стягненням пені, мораторію, встановленого частиною другою статті 2 Закону №85-VIII.

Суд апеляційної інстанції відхиляє доводи позивача, що пеня була нарахована позивачем відповідно до положень Договору, оскільки Договір був укладений сторонами у справі у грудні 2014 року, а Закон №85-VIII встановив мораторій на час проведення антитерористичної операції на нарахування та стягнення пені та інших штрафних санкцій з 07.02.2015.

При цьому, у пункті 7.1 Договору передбачено, що за невиконання або неналежне виконання договірних зобов`язань сторони несуть відповідальність у випадках, передбачених чинним законодавством, а також цим договором.

Відповідно до частини 3 статті 6 Цивільного кодексу України, сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

У даному випадку дія Закону №85-VIII в силу прямої норми, за встановлених судом обставин, що позивач є енергопостачальною організацією, а відповідач є виконавцем/виробником житлово-комунальних послуг на території, де проводилася в спірний період часу антитерористична операція, поширюється на спірні правовідносини.

Доводи апелянта, що він не є енергопостачальною організацією, спростовуються зазначеними вище нормами законодавства України, а також правовими висновками Верховного Суду, які суд апеляційної інстанції враховує при розгляді спірних правовідносин у відповідності до частини 4 статті 236 Господарського процесуального кодексу України.

Враховуючи викладене, суд першої інстанцій, встановивши усі фактичні обставини справи та надавши оцінку наявним у матеріалах справи доказам, дійшов правомірного висновку щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог у частині стягнення пені, за таких обставин рішення суду першої інстанції в цій частині слід залишити без змін.

Щодо вимоги апелянта скасувати рішення місцевого господарського суду в частині відмови у стягненні 90 391, 55грн інфляційних, колегія суддів апеляційного господарського суду доходить висновку про її часткове задоволення з огляду на таке.

30.11.2016 року набрав чинності Закон №1730, яким визначено комплекс організаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення.

Відповідно до приписів статті 1 вказаного Закону, заборгованістю, що підлягає врегулюванню відповідно до цього Закону, зокрема, є кредиторська заборгованість перед постачальником природного газу теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.

Згідно зі статтею 2 Закону №1730, дія останнього поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії.

Частиною 1 статті 3 Закону №1730 передбачено, що для участі у процедурі врегулювання заборгованості теплопостачальні та теплогенеруючі організації, підприємства централізованого водопостачання та водовідведення включаються до реєстру, який веде центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства.

Відповідачем надано докази на підтвердження включення КП "Покровськтепломережа" до Реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії.

Відповідно до частини 3 статті 7 Закону, на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом, (тобто до 30.11.2016 року), неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

Зі змісту зазначеної норми вбачається, що право на списання неустойки, інфляційних нарахувань та процентів річних, нарахованих на основну заборгованість, поставлено у залежність лише до умови погашення заборгованості за отриманий природний газ у строк до набрання чинності цим Законом.

Також списання в порядку частини 3 статті 7 Закону №1730 не вимагає реалізації процедури взаєморозрахунків або реструктуризації, передбачених статтями 4, 5 цього Закону, а отже по суті є окремим економічним заходом, спрямованим на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожиті енергоносії.

Як встановлено місцевим господарським судом і не спростовується апелянтом, заборгованість за спожитий у січні березні, жовтні і частково листопад (2 175 020, 83грн) 2015 року енергоносій за Договором була сплачена відповідачем до набрання чинності Законом №1730-VIII (30.11.2016), відтак, місцевий господарський суд дійшов вірного висновку про відсутність правових підстав для нарахування позивачем 3% річних та інфляційних на суми заборгованості за наведеними поставками, та, відповідно, про відмову у задоволенні позовних вимог в цій частині.

І в апеляційній скарзі апелянт не спростовує правомірність і обґрунтованість розрахунку суду першої інстанції в цій частині, як і не посилається на невірне застосування судом зазначених норм матеріального права.

Фактично доводи апелянта зводяться до того, що суд першої інстанції здійснив невірний розрахунок інфляційних, оскільки для розрахунку кожного наступного періоду має бути використана сума боргу збільшена на індекс інфляції попереднього місяця.

На зазначене колегія суддів апеляційного господарського суду враховує таке.

Як встановлено місцевим господарським судом, за спожитий у листопаді 2015 року природний газ відповідач перерахував на користь продавця грошові кошти у загальній сумі 2 175 020, 83грн (оплати за період з 10.03.2016 по 15.06.2016), однак заборгованість у сумі 1 439 945, 00грн існувала у період з 15.12.2015 по 30.11.2016 та не була погашена на день набрання чинності Законом №1730-VIII, у зв`язку з чим, суд першої інстанції обґрунтовано і вірно встановив, що на цю суму заборгованості підлягають нарахуванню інфляційні за період з січня 2016 року по листопад 2016 року у сумі 163 566, 46грн.

Перевіривши здійснений судом розрахунок, суд апеляційної інстанції встановив, що він є вірним.

В той же час, приймаючи до уваги, що остаточний розрахунок за поставкою листопада 2015 відповідач здійснив власними коштами у період з 01.12.2016 по 30.10.2017, колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується з висновком місцевого господарського суду, що позивачем правомірно нараховано та заявлено до стягнення інфляційні на залишкову суму заборгованості.

З огляду на те, що за спожитий у грудні 2015 року природний газ за Договором відповідач розрахувався у період з 31.10.2017 по 25.12.2017, та станом на дату набрання чинності Законом №1730-VIII, вказана заборгованість обліковувалась за відповідачем інфляційні також підлягають нарахуванню.

Однак, перевіривши здійснений судом розрахунок, суд апеляційного інстанції вважає його не вірним, виходячи з такого.

Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідальність за порушення грошового зобов`язання передбачена статтею 625 Цивільного кодексу України.

Так, за частиною 1 статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (частина 2 статті 625 Цивільного кодексу України).

Відтак, враховуючи положення частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України, нарахування інфляційних на суму боргу та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції, а також 3% річних є правом кредитора, яким останній наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу.

Нарахування інфляційних втрат здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому до розрахунку мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Така правова позиція викладена, зокрема у постановах Верховного Суду від 05.07.2019 у справі 905/600/18, від 23.10.2018 у справі №913/70/18, яку суд апеляційної інстанції враховує при розгляді спірних правовідносин у відповідності до частини 4 статті 236 Господарського процесуального кодексу України.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується з доводами апелянта, що для розрахунку кожного наступного періоду має бути використана сума боргу збільшена на індекс інфляції попереднього місяця.

Відтак, розмір інфляційних на суму заборгованості за поставкою листопада 2015 року складає 163 566, 46грн (на заборгованість у сумі 1 439 945, 00грн, що існувала у період з 15.12.2015 по 30.11.2016 та не була погашена на день набрання чинності Законом №1730-VIII) + 48 247, 69грн (на залишок заборгованості у період з 01.12.2016 по 30.10.2017 у межах здійсненого позивачем розрахунку) = 211 814, 15грн.

Розмір інфляційних на суму заборгованості за поставкою грудня 2015 року складає 1 239 971, 09грн.

Перевіривши розрахунок позивача в цій частині, суд апеляційної інстанції встановив, що він є вірним, а методика нарахування відповідає зазначеному вище і рекомендаціям Верховного Суду України від 03.04.1997 №62-97-р; позивачем правомірно здійснено нарахування інфляційних з урахуванням збільшення суми боргу на індекс інфляції попереднього місяця.

Загальний розмір інфляційних, що підлягає стягненню, складає 1 451 785, 24грн.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" слід задовольнити частково; рішення Господарського суду Донецької області від 21.01.2019 (з урахуванням ухвали Господарського суду Донецької області від 01.02.2019 про виправлення описки) у справі №905/1811/18 слід скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення 45 599, 66грн інфляційних і в цій частині ухвалити нове рішення про задоволення цих позовних вимог; в іншій частині рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає, що судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на те, що суд апеляційної інстанції дійшов висновку про часткове задоволення апеляційної скарги і скасування рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення 45 599, 66грн інфляційних із прийняттям в цій частині нового рішення про задоволення цих позовних вимог, розподіл судових витрат, понесених позивачем при поданні позовної заяви і апеляційної скарги, здійснюється судом пропорційно розміру задоволених позовних вимог, відтак, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача 26 748, 73грн витрат по сплаті судового збору за подання позовної заяви і 1 023, 96грн витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 273, п. 2 ч. 1 ст. 275, п. 1, 4 ч. 1 ст. 277, 282-284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" задовольнити частково.

Рішення Господарського суду Донецької області від 21.01.2019 (з урахуванням ухвали Господарського суду Донецької області від 01.02.2019 про виправлення описки) у справі №905/1811/18 скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення 45 599, 66грн інфляційних і в цій частині ухвалити нове рішення про задоволення цих позовних вимог.

Викласти резолютивну частині рішення в такій редакції:

"Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" до Комунального підприємства "Покровськтепломережа" про стягнення 3 870 913, 12грн, у тому числі, 1 996 860, 15грн пені, 377 475, 84грн 3% річних, 1 496 577, 13грн інфляційних задовольнити частково.

Стягнути з Комунального підприємства "Покровськтепломережа" (85300, Донецька обл., м. Покровськ, вул. Захисників України, б. 4-А, ) на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01001, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6, ) 1 451 785, 24грн інфляційних, 331 464, 40грн 3% річних, 26 748, 73грн витрат по сплаті судового збору за подання позовної заяви і 1 023, 96грн витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.

В решті вимог відмовити".

Доручити Господарському суду Донецької області видати відповідний наказ.

В іншій частині рішення Господарського суду Донецької області від 21.01.2019 (з урахуванням ухвали Господарського суду Донецької області від 01.02.2019 про виправлення описки) у справі №905/1811/18 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття; порядок і строки оскарження передбачені статтями 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 16.08.2019

Головуючий суддя Л.М. Здоровко

Суддя В.В. Лакіза

Суддя О.В. Плахов