номер провадження справи 15/153/19
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.08.2019 Справа № 908/1601/19

м. Запоріжжя

Господарський суд Запорізької області у складі судді Горохова Ігоря Сергійовича, при секретарі судового засідання Осоцький Д.І розглянувши матеріали

за позовом Державного підприємства Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом в особі Відокремленого підрозділу Запорізька атомна електрична станція, 71504, Запорізька область, м. Енергодар, вул. Промислова, 133

до відповідача Публічного акціонерного товариства Запоріжжяобленерго, 69035, м. Запоріжжя, вул. Сталеварів, 14

про стягнення коштів

За участю представників сторін та учасників процесу:

від позивача: Нинюк Л.О., довіреність б/н від 30.05.2019;

у попередньому судовому засіданні Лєбєдєв О.С., довіреність б/н від 03.06.2019;

від відповідача: Власов Є.В., довіреність № 56 від 01.01.2019.

Суть спору

27.06.2019 до Господарського суду Запорізької області надійшла позовна заява Державного підприємства Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом в особі Відокремленого підрозділу Запорізька атомна електрична станція, Запорізька область, м. Енергодар до відповідача Публічного акціонерного товариства Запоріжжяобленерго, м. Запоріжжя про стягнення заборгованості в розмірі 9201,53 грн, з яких: пеня у розмірі 6785,37 грн, втрати від інфляційних процесів в сумі 1834,56 грн та 3% річних в розмірі 581,60 грн.

Разом з позовними вимогами, позивачем заявлено про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомлення (викликом) сторін.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.06.2019, справу № 908/1601/19 передано на розгляд судді Горохову І.С.

Ухвалою суду від 01.07.2019 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі № 908/1601/19, присвоєно справі номер провадження 15/153/19. Розгляд справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження. Судове засідання призначено на 11.03.2019.

Ухвалою суду від 11.03.2019 відкладено розгляд справи у порядку спрощеного провадження на 29.07.2019.

Розгляд справи відповідно до вимог ст. 222 Господарського процесуального кодексу України здійснювався за допомогою звукозаписувального технічного засобу, а саме, програмно апаратного комплексу «Оберіг».

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що неналежне виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором про спільне використання технологічних електричних мереж № 12-7 від 01.01.2013. Відповідач прострочив виконання зобов`язання з оплати рахунка № 204 від 31.03.2019 на 27 днів, оскільки оплатив його 27.05.2019, що підтверджується платіжним дорученням № 20665 від 27.05.2019 на суму 262 080,38 грн. У зв`язку з чим позивач просить стягнути з відповідача нараховані на суму боргу пеню в розмірі 6785,37 грн, 3 % річних у розмірі 581,60 грн та суму інфляційних втрат в розмірі 1834,56 грн. Посилаючись на приписи ст. ст. 217, 230, 232 Господарського кодексу України, ст. ст. 526, 530, 610, 611, 625 Цивільного кодексу України позивач просив позов задовольнити в повному обсязі.

Представник позивача присутній у судовому засіданні 05.06.2019 позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав зазначених у позові № 28-23/13407 від 21.06.2019 та відповіді на відзив № 28-23/16150 від 25.07.2019.

Представник відповідача надав відзиві № 33-33/12132 від 18.07.2019, в якому просив зменшити розмір пері до 1000,00 грн та розстрочити виконання рішення в частині сплати суми пені, 3% річних, інфляційних втрат на 3 календарних місяці, зі сплатою сум щомісячно рівними частинами.

В судому засіданні 05.08.219 судом, в порядку ст. 240 Господарського процесуального кодексу України проголошено вступну та резолютивну частини рішення, судом оголошено, що повний текст рішення буде складено 12.08.2019.

Заслухавши доводи представника позивача, відповідача та дослідивши надані сторонами докази, суд встановив наступне.

01.01.2013 Державним підприємством «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Запорізька атомна електрична станція» (позивач) та Публічним акціонерним товариством Запоріжжяобленерго (відповідач) уклали договір № 12-7 про спільне використання технологічних електричних мереж.

Відповідно до п. 1.1 договору власник мереж зобов`язався забезпечити технічну можливість передачі (транзиту) електричної енергії власними технологічними електричними мережами в точки приєднання електроустановок користувача та (або) інших суб`єктів господарювання (далі субспоживачі), передачу електричної енергії яким забезпечує користувач, а користувач зобов`язався своєчасно сплачувати вартість послуг власника мереж з утримання технологічних електричних мереж спільного використання та інші послуги відповідно до умов цього договору.

Пунктом 4.1 договору визначено, що користувач зобов`язаний здійснювати оплату за використання електричних мереж власника мереж за розрахунковий період. Розрахунок плати за використання електричних мереж власника мереж здійснюється згідно з додатком № 4 Порядок обрахування плати за спільне використання технологічних електричних мереж.

Згідно із п. 7.1 договору розрахунковим вважається період з 00 годин першого числа до 24 годин останнього числа поточного місяця.

Пунктом 7.2 договору передбачено, що вартість послуг власника мереж із утримання технологічних електричних мереж спільного використання зазначена у додатку № 4 Порядок обрахування плати за спільне використання технологічних електричних мереж, розробленому відповідно до Методики обрахування плати за спільне використання технологічних електричних мереж, затв. постановою НКРЕ від 12.06.2008 № 691, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 08.08.2008 за № 732/15423.

У відповідності із п. 7.3 договору за підсумками розрахункового періоду власник мереж у термін до 5 числа місяця, наступного за розрахунковим направляє користувачу рахунок. Сума платежу визначається за «Порядком обрахування плати за спільне використання технологічних електричних мереж», який викладений в Додатку № 4 до договору № 12-7, з урахуванням сум платежів, що надійшли від користувача. Разом з рахунком власник направляє користувачу, в тому числі і підписані зі своєї сторони та скріплені печаткою два примірника «Акта прийому-здачі наданих послуг».

На підставі п. 7.4. договору, оплата Користувачем послуг з утримання технологічних електричних мереж спільного використання здійснюється платіжним дорученням на підставі виставленого власником мереж рахунка та оформленого «Акта прийому-здачі наданих послуг» до останнього числа місяця, наступного за звітним, шляхом перерахування коштів на поточний рахунок власника мереж.

Користувач у термін, що не перевищує 2 днів з дня отримання, зобов`язаний повернути власнику мереж один екземпляр підписаного та скріпленого своєю печаткою «Акту прийому-здачі наданих послуг» (п. 7.5 договору).

Згідно із п. 11.5 договору цей договір набирає чинності з 01.01.2013 і укладається на термін до 31.12.2013. Договір вважається продовженим на наступний календарний рік, якщо за місяць до закінчення цього терміну не буде заявлено однією із сторін про відмову від цього договору або його перегляд.

До договору № 12-7 укладені додаткові угоди № 1 від 01.10.2013, № 2 від 01.01.2014, № 3 від 01.11.2014 з протоколом розбіжностей, №4 від 01.10.2015 з протоколом розбіжностей, № 5 від 01.11.2015, № 6 від 01.11.2016, № 7 від 06.02.2017 3 протоколом розбіжностей, № 8 від 01.03.2017, № 9 від 01.12.2017, № 10 від 01.10.2018 з протоколом розбіжностей, якими, в тому числі, були внесені зміни щодо місцезнаходження, банківських реквізитів і найменування його сторін, а також викладені в новій редакції його Додатки: № 2 «Перелік точок приєднання електроустановок Користувача (відповідача) та Субспоживачів до технологічних електричних мереж Власника мереж (позивача)»; № 3 «Розрахунок кількості умовних одиниць технологічних електричних мереж»; № 4 «Порядок обрахування плати за спільне використання технологічних електричних мереж»; № 7 «Розрахунок втрат електричної енергії в технологічних мережах Власника мереж (позивача)».

Як зазначено вище додатковою угодою №10 від 01.10.2018 позивач та відповідач внесли зміни до договору № 12-7, виклавши в новій редакції Додаток № 4 «Порядок обрахування плати за спільне використання технологічних електричних мереж» до цього договору, відповідно до якого сума витрат, що підлягає відшкодуванню Власнику мереж (позивачу), в т.ч. і за грудень 2018 року становить: 262 080,38 грн.

Зі сторони позивача додаткова угода № 10 від 01.10.2018 до договору № 12-7 підписана з протоколом розбіжностей, а саме до розділу 12 «Місцезнаходження та банківські реквізити Сторін» внесені зміни щодо місцезнаходження і банківських реквізитів Власника мереж (позивача).

Позивач листом № 75-62/26014 від 19.11.2018 направив відповідачу, у т.ч. додаткову угоду № 10 від 01.10.2018 до договору № 12-7 з протоколом розбіжностей до неї.

Листом № 007-52/17684 від 26.11.2018 відповідач повернув позивачу перелічені вище документи, зазначивши, що вважає не визначеною вартість послуг з утримання технологічних електричних мереж спільного використання (зі сторони відповідача додаткова угода № 10 від 01.10.2018 до договору № 12-7 була підписана без заперечень).

13.12.2018 позивач листом № 75-62/28341 повторно направив відповідачу,

додаткову угоду № 10 від 01.10.2018 до договору № 12-7 з протоколом

розбіжностей до неї.

03.01.2019 відповідач отримав кореспонденцію, направлену листом

позивача № 75-62/28341 від 13.12.2018, що підтверджується повідомленням про

вручення поштового відправлення № 010.

Останнім 20 днем, коли відповідач зобов`язаний був розглянути протокол розбіжностей до додаткової угоди № 10 від 01.10.2018 до договору № 12-7 і вжити заходи для врегулювання розбіжностей з позивачем є 23.01.2019.

Станом на дату подання позовної заяви позивачу не надходили від відповідача документи, щодо врегулювання розбіжностей.

03.04.2019 листом № 75-53/7241 позивач направив відповідачу «Акт прийому-здачі наданих послуг» № 3-19 від 31.03.2019 на суму 262 080,38 грн та рахунок № 204 від 31.03.2019 на суму 262 080,38 грн, які відповідач одержав 09.04.2019, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення № 358.

Останнім днем оплати рахунка № 204 від 31.03.2019, відповідно до умов договору № 12-7 є 29.04.2019. Відповідач прострочив виконання зобов`язання з оплати рахунка № 204 від 31.03.2019 на 27 днів, оскільки оплатив його 27.05.2019, що підтверджується платіжним дорученням № 20665 від 27.05.2019 на суму 262 080,38 грн.

Невиконання відповідачем зобов`язання щодо вчасної оплати вартості наданих послуг у визначений договором строк стало підставою для звернення позивача до суду за захистом своїх порушених прав, інтересів та стягнення у примусовому порядку пені, втрат від інфляційних процесів та 3% річних.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з ч. ч. 2, 3 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини… Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

Аналогічні положення містить ст. 174 Господарського кодексу України.

Згідно із ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Статтею 629 Цивільного кодексу України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічні приписи містить ст. 193 Господарського кодексу України.

В порушення умов договору, відповідач оплату вартості послуг за утримання електричних мереж спільного використання здійснив з порушенням строків його виконання.

За порушення виконання відповідачем грошового зобов`язання позивач просив стягнути з відповідача пеню за період з 30.04.2019 по 26.05.2019 в сумі 6785,37 грн.

Відповідно до ст. ст. 610, 611 Цивільного кодексу України невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), є його порушенням, у разі якого настають правові наслідки, зокрема, сплата неустойки.

Статтею 230 Господарського кодексу України передбачено, що штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Статтею 549 Цивільного кодексу України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до приписів ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Пунктом 9.2.1 договору передбачено, що за внесення платежів, передбачених п. 4.1., користувач сплачує власнику мереж пеню у розмірі 0,1 % за кожний день прострочення платежу, враховуючи день фактичної оплати, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період нарахування пені.

Згідно з ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Наданий позивачем розрахунок пені суд визнав вірним, а вимогу про стягнення пені в розмірі 6785,37 грн такою, що підлягає задоволенню.

У відзиві на позов відповідач просить суд врахувати його тяжкий фінансовий стан та зменшити розмір пені до 1000,00 грн.

В обґрунтування зменшення суми пені відповідач посилається на перебування підприємства в критичному фінансовому стані та вказує, що не має можливості виконати рішення суду, у зв`язку з відсутністю на поточних рахунках грошових коштів, наявної багатомільйонної заборгованості з податкового боргу.

Частиною 3 ст. 551 Цивільного кодексу України закріплено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Аналогічне положення закріплено ст. 233 Господарського кодексу України.

Вирішуючи, питання про зменшення розміру неустойки (пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Відповідно до ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів (ст. 74 ГПК України).

Згідно зі ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст. 77 ГПК України).

Суд зазначає, що наведені відповідачем доводи не є доказом наявності виняткових обставин, достатніх та необхідних для зменшення пені в розумінні ст. ст. 73, 74, 76, 77 Господарського процесуального кодексу України.

При цьому, відповідач, в порушення ст.ст. 74, 77 ГПК України, не надав належних доказів в підтвердження своїх доводів, не надав документів, які підтверджують тяжке фінансове становище, документально не підтвердив неприбутковість підприємства, не надав документального обґрунтування наявності тих виняткових обставин, які б могли бути підставою для зменшення пені до 1000,00 грн. Долучені до матеріалів заяви копії довідок щодо наявності кредиторської заборгованості, тощо, є внутрішніми документами ПАТ Запоріжжяобленерго. Штрафна санкція у вигляді пені не є надмірно великою.

Враховуючи викладене, суд оцінивши наведені відповідачем обставини та надані докази в обґрунтування необхідності зменшення пені, майнові інтереси обох сторін, а також те, що викладені відповідачем у своєму клопотанні обставини не спростовують факт наявності його вини у простроченні виконання грошового зобов`язання, суд дійшов висновку про відсутність підстав для зменшення розміру пені.

Також позивачем заявлено вимоги про стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 581,60 грн за період з 30.04.2019 по 26.05.2019 та суму інфляційних втрат в розмірі 1834,56 грн за період травень 2019.

Частиною 2 ст. 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Інфляційні витрати пов`язані з інфляційними процесами в державі та за своєю природою є компенсацією за понесені збитки, завдані знеціненням грошових коштів, а три відсотки річних є платою за користування коштами, які не були своєчасно сплачені боржником.

Наданий позивачем розрахунок 3% річних суд визнав виконаними вірно, а вимоги про стягнення 3% річних у розмірі 581,60 грн такими, що підлягають задоволенню.

Відносно вимог про стягнення інфляційних втрат, суд зазначає наступне.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Тобто, базою для нарахування розміру боргу з урахуванням індексу інфляції є сума основного боргу не обтяжена додатковими нарахуваннями, яка існує на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, а у випадку її часткового погашення - лише залишкова сума основного боргу на останній день місяця, у якому здійснено платіж. Періодом, на який розраховуються інфляційні втрати, є період прострочення, починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція (дефляція).

При цьому, індекс інфляції нараховується не на кожну дату місяця, а в середньому за місяць.

Невиконання грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається за прострочення, що триває повний місяць, поки існує борг, та може бути визначено з урахуванням положень Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» у наступному місяці.

Якщо прострочення відповідачем виконання зобов`язання з оплати становить менше місяця, то в такому випадку виключається застосування до відповідача відповідальності, передбаченої ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, у вигляді стягнення інфляційних втрат за такий місяць.

Разом з цим, як вбачається з здійсненого позивачем розрахунку інфляційних втрат, таке нарахування здійснюється позивачем за травень місяць, в якому мав бути здійснений платіж, в той час як нарахування інфляційних втрат повинно здійснюватись з наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, тобто з червня 2019, у якому мала місце дефляція.

З урахуванням наведеного, враховуючи визначений позивачем період нарахування інфляційних втрат, суд відмовляє у задоволенні вимоги про стягнення інфляційних втрат у розмірі 1834,56 грн.

У відзиві на позов відповідач просить суд врахувати його критичне фінансове становище та розстрочити виконання рішення на 3 календарних місяців, зі сплатою сум щомісячно рівними частинам.

Розглянувши клопотання ПАТ Запоріжжяобленерго, проаналізувавши матеріали та обставини справи, враховуючи позицію позивача, суд дійшов висновку про відсутність підстав для його задоволення, виходячи з наступного.

Згідно із ч. 1 ст. 239 ГПК України, суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочити виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні.

Розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

Системний аналіз чинного законодавства свідчить, що підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у строк або встановленим господарським судом способом. Вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Підставою для відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Господарський процесуальний кодекс України не визначає переліку обставин, які свідчать про неможливість виконання рішення чи ускладнюють його виконання, а тому оцінка доказів, що підтверджують зазначені обставини повинна бути здійснена судом за правилами ст. 86 ГПК України.

В обґрунтування розстрочення виконання судового рішення відповідач посилається на перебування підприємства в критичному фінансовому стані та вказує, що не має можливості виконати рішення суду, у зв`язку з відсутністю на поточних рахунках грошових коштів, наявної багатомільйонної заборгованості з податкового боргу. Також, окрім першочергової виплати податкового боргу товариство має щомісячно проводити виплату інших обов`язкових платежів, зокрема таких як оплата за: сировину та матеріали; паливо для автотранспорту та його утримання; закупівлю лічильників, оренду приміщень, охорону праці; витрати на зв`язок тощо. Станом на 01.03.2019 ПАТ «Запоріжжяобленерго» має кредиторську заборгованість за роботи, послуги, товаро - матеріальні цінності у розмірі 118,7 млн. грн. Крім того, сума мінімально необхідних платежів ПАТ «Запоріжжяобленерго» (лікарняні, відрядження, ПДВ, комісійний збір банкам, комунальні платежі тощо) в межах, передбаченою структурою тарифів з 01.01.2019 складає 221 231 тис. грн на місяць. На підтвердження неможливості своєчасного та повного виконання рішення суду та тяжкого матеріального становища відповідачем надано довідку щодо заборгованості ПАТ Запоріжжяобленерго по заробітній платі станом на 31.03.2019, довідку щодо податкового боргу підприємства станом на 22.04.2019, а також довідки щодо дефіциту обігових коштів, щодо мінімально необхідних платежів, щодо нормативів відрахувань для ПАТ Запоріжжяобленерго, Баланс (Звіт про фінансовий стан) на 31.12.2018, Звіт про фінансові результати (Звіт про сукупний дохід) за 2018 рік, Звіт про фінансові результати (Звіт про сукупний дохід) за 2018 року.

Згідно зі ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст. 77 ГПК України).

Суд зазначає, що наведені відповідачем доводи не є доказом наявності виняткових обставин, достатніх та необхідних для розстрочення виконання рішення суду в розумінні ст.ст. 73, 74, 76, 77 Господарського процесуального кодексу України.

При цьому, відповідач, в порушення ст.ст. 74, 77 Господарського процесуального кодексу України, не надав належних доказів в підтвердження своїх доводів, не надав документів, які підтверджують тяжке фінансове становище, документально не підтвердив неприбутковість підприємства, не надав документального обґрунтування наявності тих виняткових обставин, які б могли бути підставою для надання розстрочки виконання судового рішення строком на 3 місяці. Долучені до матеріалів заяви копії довідок щодо наявності податкового боргу, дефіциту обігових коштів, щодо мінімально необхідних платежів тощо, є внутрішніми документами ПАТ «Запоріжжяобленерго». Надана відповідачем копія Балансу (Звіт по фінансовий стан) на 31.12.2018 не свідчить про неприбутковість підприємства.

Проаналізувавши доводи відповідача, викладені у відзиві щодо розстрочення виконання судового рішення по справі, та надані в обґрунтування вказаного клопотання докази, з`ясувавши правову позицію позивача щодо вказаного клопотання (заперечив повністю), а також враховуючи ненадання належних доказів критичного (скрутного) фінансового становища станом на момент прийняття рішення, суд дійшов висновку, що відповідач не довів наявність у нього виняткового випадку, тобто, обставин, які істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, як підстави для розстрочення виконання судового рішення по цій справі.

При цьому, судом враховано, що позивач і відповідач є суб`єктами господарювання, які несуть однакову економічну (матеріальну) відповідальність за свої дії та однакові ризики. А тому, довготривале невиконання відповідачем зобов`язань з оплати отриманих послуг за договором може мати негативний вплив на діяльність підприємства позивача.

До того ж, кожна із сторін договору приймає на себе відповідні ризики можливого погіршення економічної ситуації та фінансового становища свого підприємства, підприємств своїх контрагентів та країни в цілому. Учасник договору не повинен відповідати за прорахунки суб`єкта підприємницької діяльності, з яким він уклав договір.

Крім того, відповідач не обґрунтував, яким чином він планує здійснювати щомісячні платежі у випадку розстрочення суми боргу за судовим рішенням у даній справі рівними частинами на 3 місяці.

З підстав викладених вище, суд не вбачає підстав для надання відповідачу розстрочки виконання рішення у даній справі.

Суд вважає за необхідне роз`яснити відповідачу, що він не позбавлений права при наявності обставин, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, звернутися до господарського суду з заявою про відстрочення або розстрочення рішення на стадії виконання із наданням належних доказів у підтвердження відповідної заяви (клопотання), в порядку ст. 331 ГПК України.

Таким чином, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

На підставі п. 3 ч. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 123, 129, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

вирішив

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» (69035, м. Запоріжжя, вул. Сталеварів, буд. 14; ідентифікаційний код юридичної особи 00130926) на користь Державного підприємства Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом в особі Відокремленого підрозділу Запорізька атомна електрична станція (71504, Запорізька область, м. Енергодар, вул. Промислова, 133; ідентифікаційний код юридичної особи 19355964) пеню у розмірі 6785,37 грн (шість тисяч сімсот вісімдесят п`ять гривень 37 коп.), 3% річних в розмірі 581,60 грн (п`ятсот вісімдесят одна гривня 60 коп.), суму судового збору у розмірі 1538,00 грн (одна тисяча п`ятсот тридцять вісім гривень 00 коп.). Видати наказ.

У задоволені позову в частині стягнення інфляційних втрат в розмірі 1834,56 грн відмовити.

Повернути позивачу з Державного бюджету України зайво сплачений судовий збір у розмірі 2141,17 грн про що постановити відповідну ухвалу.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення оформлено і підписано у відповідності до вимог ст. ст. 240, 241 ГПК України 12 серпня 2019 року.

Суддя І. С. Горохов