РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

13.08.2019Справа № 910/7763/19

Господарський суд міста Києва у складі судді Кирилюк Т.Ю., при секретарі судового засідання Максимець В.О., розглянувши матеріали господарської справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін

за позовом Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі Ізмаїльської філії державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (Адміністрація Ізмаїльського морського порту)

до Державного агентства резерву України

про стягнення 163 546,13 грн.

за участю представників:

позивача: Саніна Г.В.

відповідача: Висотенко І.М.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Державне підприємство "Адміністрація морських портів України" в особі Ізмаїльської філії державного підприємства "Адміністрація морських портів України" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Державного агентства резерву України про стягнення заборгованості у розмірі 163 546, 13 грн. за зберігання матеріальних цінностей.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач належним чином не виконав зобов`язання за договором № 16-П-ІЗФ-13/а50/22 від 26.09.2013.

Відповідно до частини першої статті 250 Господарського процесуального кодексу України питання про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження у справі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.06.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 910/7763/19. Вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Розгляд справи призначено на 16.07.2019.

Через відділ автоматизованого документообігу суду, моніторингу виконання документів (канцелярію) 08.07.2019 представник позивача подав клопотання про відкладення розгляду справи, мотивуючи тим, що повноважний представник позивача знаходиться в іншому судовому засіданні.

Відповідно до пункту 2 частини другої статті 202 Господарського процесуального кодексу України суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку в разі першої неявки в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними.

Враховуючи наведене, у судовому засіданні 16.07.2019 розглянуто клопотання позивача та задоволено судом.

У судовому засіданні 16.07.2019 представник відповідача подав клопотання про поновлення процесуального строку для подання письмового відзиву. Мотивуючи клопотання обмеженою кількістю працівників в державному агентстві резерву.

Відповідно до статті 119 Господарського процесуального кодексу України встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду. Якщо інше не встановлено законом, заява про поновлення процесуального строку, встановленого законом, розглядається судом, у якому належить вчинити процесуальну дію, стосовно якої пропущено строк, а заява про продовження процесуального строку, встановленого судом, - судом, який встановив строк, без повідомлення учасників справи. Пропуск строку, встановленого законом або судом учаснику справи для подання доказів, інших матеріалів чи вчинення певних дій, не звільняє такого учасника від обов`язку вчинити відповідну процесуальну дію.

Враховуючи наявність підстав для поновлення процесуального строку, а також те, що одночасно із поданням клопотання про поновлення процесуального строку для подання письмового відзиву подано письмовий відзив, у судовому засіданні 16.07.2019 подане відповідачем клопотання задоволено судом.

У судовому засіданні 16.07.2019 судом оголошено ухвалу не виходячи до нарадчої кімнати про поновлення відповідачу процесуального строку для подання письмового відзиву.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.07.2019 розгляд справи відкладено до 13.08.2019.

Через відділ автоматизованого документообігу суду, моніторингу виконання документів (канцелярію) 12.08.2019 представник позивача подав письмову відповідь на відзив.

У судовому засіданні 13.08.2019 представник позивача заявив усне клопотання про поновлення процесуальних строків для подання письмової відповіді на відзив.

У судовому засіданні 13.08.2019 судом оголошено ухвалу не виходячи до нарадчої кімнати про поновлення позивачу процесуального строку для подання письмової відповіді на відзив.

Представник відповідача у письмовому відзиві проти позову заперечував, зазначивши, що процедура проведення розрахунків та відшкодування витрат за зберігання матеріальних цінностей державного резерву проводиться відповідно до договору № 16-П-ІЗФ-13/а50/22 від 26.09.2013 та постанови Кабінету Міністрів України № 532 від 12.04.2002 «Про порядок відшкодування підприємствам, установам та організаціям витрат, пов`язаних з відповідальним зберіганням матеріальних цінностей державного резерву». Проте наданий позивачем на погодження кошторис, не відповідає умовам договору № 16-П-ІЗФ-13/а50/22 від 26.09.2013 та встановленому порядку, оскільки не надано розрахунків, пояснень та копій нормативних документів, що підтверджують заплановані витрати, відповідно до кожної статті витрат.

Представник позивача у судовому засіданні 13.08.2019 підтримав вимоги, викладені в позовній заяві та просив суд їх задовольнити у повному обсязі.

У судовому засіданні 13.08.2019 представник відповідача проти задоволення позову заперечував з підстав, викладених у відзиві.

У судовому засіданні 13.08.2019 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, у тому числі письмові пояснення учасників справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва -

ВСТАНОВИВ:

Державним підприємством "Адміністрація морських портів України" в особі Ізмаїльської філії державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (позивач) 26.09.2013 та Державним агентством резерву України (відповідач) укладено договір № 16-П-ІЗФ-13/а50/22 відповідального зберігання матеріальних цінностей державного резерву, відповідно до якого останній передав, а позивач прийняв на відповідальне зберігання цінності згідно зі специфікацією (затвердженою номенклатурою) у кількості та за вартістю згідно з актом форми №1мр.

Відповідно до пункту 1.1 договору № 16-П-ІЗФ-13/а50/22 від 26.09.2013 зберігання матеріальних цінностей державного резерву здійснюється у складських приміщеннях, на майданчиках, у холодильних камерах, резервуарах, підземних сховищах, зерносховищах позивача.

Строк дії договору № 16-П-ІЗФ-13/а50/22 відповідно до пункту 7.1 сторони узгодили з моменту підписання та діє протягом всього терміну зберігання цінностей.

Положеннями пункту 3.1 договору № 16-П-ІЗФ-13/а50/22 від 26.09.2013 передбачено, що відповідач зобов`язаний відшкодовувати позивачу витрати на зберігання цінностей у межах бюджетних асигнувань, передбачених на дані цілі.

Згідно пунктів 4.1-4.3 договору № 16-П-ІЗФ-13/а50/22 від 26.09.2013 вартість зберігання цінностей визначається згідно з Порядком відшкодування витрат підприємствам, установам та організаціям, витрат, пов`язаних з відповідальним зберіганням матеріальних цінностей державного резерву, затвердженим Кабінетом Міністрів України. Відшкодування витрат з урахуванням податку на додану вартість із зберіганням цінностей здійснюється пропорційними частками за узгодженням між позивачем та відповідачем. У разі, коли відповідач визнає за можливе, відрахування суми витрат проводиться частинами протягом поточного року. Оплата робіт із закладання (поставки) цінностей до мобілізаційного резерву проводиться безпосередньо після отримання та погодження відповідачем акта встановленої форми.

Відповідно до пункту 3 Порядку відшкодування підприємствам, установам та організаціям витрат, пов`язаних з відповідальним зберіганням матеріальних цінностей державного резерву сума витрат, що підлягає відшкодуванню, залежно від номенклатури матеріальних цінностей державного резерву визначається з урахуванням: 1) умов зберігання матеріальних цінностей державного резерву; 2) середнього розміру суми витрат; 3) розміру складських приміщень, майданчиків, холодильних камер, резервуарів, підземних сховищ, де зберігаються матеріальні цінності державного резерву; 4) обсягу додаткових витрат з обслуговування таких цінностей.

У пункті 6 Порядку відшкодування підприємствам, установам та організаціям витрат, пов`язаних з відповідальним зберіганням матеріальних цінностей державного резерву передбачено, що сума витрат, що підлягає відшкодуванню, залежно від номенклатури, асортименту та особливостей технології зберігання визначається Держрезервом за найкращою ціновою пропозицією згідно з додатками 2 і 3 або за формулою: Bз = Kз х Sз + Dв, де Kз - середній розмір суми витрат на зберігання матеріальних цінностей виходячи з розрахунку на 1 кв. метр складського приміщення (відкритого огородженого майданчика), 1 куб. метр холодильної камери, резервуара для зберігання нафтопродуктів, підземного газового сховища, 1 тонну зернових культур; Sз - площа складського приміщення (відкритого огородженого майданчика), об`єм холодильної камери (резервуара для зберігання нафтопродуктів, підземного газового сховища), тонн зернових культур; Dв - додаткові витрати.

Згідно розділу 2 договору № 16-П-ІЗФ-13/а50/22 від 26.09.2013 позивач зобов`язався вживати заходів для належного зберігання цінностей відповідного виду; щороку подавати держрезерву: станом на 1 січня - звіт форми №12 до двадцятого січня наступного за звітним року; станом на 1 липня - інформацію про результати перевірки якості і умов зберігання цінностей, а також відповідальність цінностей цілям, для яких вони призначені за формою, встановленою держрезервом до 10 липня кожного року; щороку разом з річним звітом форми №12мр подавати кошторис витрат на зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву на наступний рік згідно з додатком № 2 до Постанови №532 від 12.04.2002 Кабінету Міністрів України.

В матеріалах знаходиться копія звіту по витратам на зберігання матеріальних цінностей державного (мобілізаційного) резерву в Ізмаїльській філії державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (Адміністрація Ізмаїльського морського порту) за 2018 рік, відповідно до якого вартість витрат склала 163 546, 13 грн.

Означений звіт одночасно з кошторисом витрат на зберігання матеріальних цінностей на 2018 рік в двох примірниках позивач супровідним листом № 21/01/04.01/03-18 від 04.01.2018 надіслав на адресу відповідача.

Як свідчать матеріали справи, відповідач отриманий від позивача кошторис витрат на 2018 рік з додатками не погодив та повернув позивачу на доопрацювання.

Згідно долучених до матеріалів справи документів вбачається, що позивач повторно надіслав Державному агентству резерву України для погодження два примірника кошторису витрат на зберігання матеріальних цінностей державного (мобілізаційного) резерву в Ізмаїльській філії державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (Адміністрація Ізмаїльського морського порту) за 2018 рік з письмовими поясненнями та додатками.

Однак, листом від 27.09.2018 відповідач повторно повернув позивачу кошторис з додатками на доопрацювання.

Позивач, 30 жовтня 2018 року супровідним листом № 2549/14-01-06/вих. від 25.10.2018 втретє надіслав відповідачу кошторис з оригіналами та належним чином завіреними копіями документів.

Означені документи представник відповідача отримав 05.11.2018, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 960, копія якого знаходиться в матеріалах справи.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, 16.01.2019 позивач надіслав на адресу відповідача звіт по витратам на зберігання матеріальних цінностей на 2018 рік в двох примірниках з додатками.

Державне агентство резерву України надіслані позивачем документи отримало 21.01.2019, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 380, копія якого знаходиться в матеріалах справи.

Відповідач, в порушення умов договору № 16-П-ІЗФ-13/а50/22 від 26.09.2013 не відшкодував позивачу витрати у розмірі 163 546, 13 грн. за зберігання матеріальних цінностей, що стало підставою для звернення до суду з позовом.

Заперечуючи проти позову, відповідач зазначив, що позивач подав на погодження кошториси, які не відповідали вимогам Порядку відшкодування підприємствам, установам та організаціям витрат, пов`язаних з відповідальним зберіганням матеріальних цінностей державного резерву, тобто не надано всіх розрахунків, пояснень та копій нормативних документів, що підтверджують заплановані витрати, до кожної статті витрат.

Відповідно до частини третьої статті 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до статей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Проаналізувавши матеріали справи та надані до позовної заяви докази, вбачається, що позивачем належними та допустимими доказами підтверджено витрати у розмірі 163 546, 13 грн. за зберігання матеріальних цінностей, відповідно до договору № 16-П-ІЗФ-13/а50/22 від 26.09.2013, суд дійшов висновку, що заперечення відповідача стосовно необґрунтованості визначеного позивачем розміру витрат на зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву за 2018 рік є необґрунтованим та спростовуються представленими суду доказами.

Частиною першою статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору.

Згідно статті 173 Господарського кодексу України один суб`єкт господарського зобов`язання повинен вчинити певну дію на користь іншого суб`єкта, а інший суб`єкт має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Частиною першою та другою статті 509 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона зобов`язана вчинити на користь другої певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають із підстав, установлених статтею 11 Цивільного кодексу України

За змістом статті 11 Цивільного кодексу України, підставами для виникнення зобов`язань можуть бути різні юридичні факти. Зобов`язання можуть виникати з договорів, у тому числі з кредитних правовідносин.

Основні зобов`язання, що виникли у позивача внаслідок укладення договору це прийняття на відповідальне зберігання цінностей, у відповідача - відшкодування витрат на зберігання цінностей.

Статтями 525, 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим до виконання сторонами.

Відповідно до частини першої, четвертої, п`ятої статті 11 Закону України "Про державний матеріальний резерв" запаси матеріальних цінностей державного резерву розміщуються на підприємствах, в установах і організаціях, спеціально призначених для зберігання матеріальних цінностей державного резерву. Розміщення і будівництво на території України підприємств, установ, організацій та інших об`єктів системи державного резерву здійснюються в порядку, що встановлюється Кабінетом Міністрів України. Підприємства, установи і організації всіх форм власності, яким встановлені мобілізаційні та інші спеціальні завдання, зобов`язані забезпечити розміщення, зберігання, своєчасне освіження, заміну, а також відпуск матеріальних цінностей із державного резерву згідно із зазначеними завданнями власними силами. Відшкодування витрат підприємствам, установам і організаціям, що виконують відповідальне зберігання, оплата тарифу за перевезення вантажів, спеціальної тари, упаковки, послуг постачальницько-збутових організацій за поставку і реалізацію матеріальних цінностей державного резерву провадиться у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно пункту 7 Порядку відшкодування підприємствам, установам та організаціям витрат, пов`язаних з відповідальним зберіганням матеріальних цінностей державного резерву відшкодування витрат, пов`язаних із зберіганням матеріальних цінностей державного резерву, здійснюється виключно на підставі договору, укладеного між Держрезервом та відповідальним зберігачем за формою згідно з додатком 1, за рахунок асигнувань державного бюджету та інших джерел, визначених законодавством.

Встановивши наявність та доведеність належними доказами фактичних та правових підстав позову, суд задовольняє його повністю.

Відповідно до частини четвертої статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на відповідача.

На підставі викладеного та керуючись статтями 129, 233, 238, 241-242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі Ізмаїльської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (Адміністрація Ізмаїльського морського порту) до Державного агентства резерву України про стягнення 163 546,13 грн. задовольнити повністю.

2. Стягнути з Державного агентства резерву України (01601, місто Київ, вулиця Пушкінська, 28, ідентифікаційний код 37472392) на користь Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (01135, місто Київ, проспект Перемоги, 14, ідентифікаційний код 38727770) в особі Ізмаїльської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (Адміністрація Ізмаїльського морського порту) (68600, Одеська область, місто Ізмаїл, вулиця Набережна Лукі Капікраяна, 4, ідентифікаційний код 38728402) заборгованості у розмірі 163 546 (сто шістдесят три тисячі п`ятсот сорок шість) грн. 13 коп. за зберігання матеріальних цінностей та 2 453 (дві тисячі чотириста п`ятдесят три) грн. 19 коп. - судового збору.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 15.08.2019.

Суддя Т.Ю. Кирилюк