РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

31.07.2019Справа № 910/5111/19
Господарський суд міста Києва у складі судді Чебикіної С.О. при секретарі судового засідання Макарчук С.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінсервіс 2016", третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю "Факторингова компанія "ФК Факторинг" про стягнення 1 125 501,50 грн., за участю представників позивача - Юлдашева Ю.М., довіреність №524 від 01.07.2019 року, відповідача - не з`явився, третьої особи - не з`явився,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2019 року позивач звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до відповідача про звернення стягнення на предмет застави за договором застави майнових прав №2209ИП/0707 від 13.07.2007 року шляхом проведення публічних торгів в межах процедури встановленої ЗУ "Про виконавче провадження" за початковою ціною 1 125 501,50 грн., яка узгоджена сторонами в договорі як застава вартості майнових прав на підставі ст.ст. 3, 11, 509, 525, 526, 543, 549, 576, 589, 610-611, 626-629, 1048-1050, 1054 ЦК України.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.05.2019 року відкрито провадження у справі та вирішено здійснювати розгляд справи в порядку загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 05.06.2019 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.07.2019 року закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті на 31.07.2019 року.

Представник відповідача у судове засідання 31.07.2019 року не з`явився, про час і місце судового засідання був повідомлений належним чином, що підтверджується зворотнім повідомленням про вручення поштового відправлення. Відзив на позов відповідачем не надано.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 27 лютого 2014 року між Публічним акціонерним товариством "Банк "Фінанси та Кредит" (банк, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Факторингова компанія "ФК Факторинг" (позичальник, боржник, третя особа) укладено договір про відновлювану кредитну лінію №1490-14, відповідно до умов якого банк відкрив позичальнику відновлювальну кредитну лінію на загальну суму 81 105 786,64 грн., а позичальник зобов`язався повернути отримані отримані в рахунок кредитної лінії грошові кошти до 26.02.2015 року згідно з графіком погашення кредитної лінії, зі сплатою за користування кредитними коштами проценти відповідно до розділу 3 цього договору (п.1.1. кредитного договору).

На виконання умов кредитного договору позивачем було видано Товариству з обмеженою відповідальністю "Факторингова компанія "ФК Факторинг" 81 105 786,64 грн., що підтверджується банківськими виписками по рахункам третьої особи та меморіальними ордерами, які містяться в матеріалах справи.

В порушення умов кредитного договору та приписів чинного законодавства у строки, визначені умовами цього договору, позичальником не сплачено 225 047 515,91 грн., з яких: 81 085 786,64 грн. - простроченої заборгованості по основному боргу кредиту; 112 461 062,72 грн. - простроченої заборгованості по відсотках та 31 500 666,55 грн. - пені.

Вищевказані обставини встановлені ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.10.2018 року у справі №910/9450/18, яка набрала законної сили та копія якої міститься в матеріалах справи.

Частиною 4 статті 75 Господарського процесуального кодексу України визначено, що обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Отже, у позичальника - Товариства з обмеженою відповідальністю "Факторингова компанія "ФК Факторинг" існує заборгованість перед позивачем за договором про відновлювану кредитну лінію №1490-14 від 27.02.2014 року 225 047 515,91 грн., з яких: 81 085 786,64 грн. - простроченої заборгованості по основному боргу кредиту; 112 461 062,72 грн. - простроченої заборгованості по відсотках та 31 500 666,55 грн. - пені.

В забезпечення зобов`язань за вищевказаним кредитним договором №1490-14 між Публічним акціонерним товариством "Банк "Фінанси та Кредит" (заставодержатель, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ФК Факторинг", правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінсервіс 2016" (заставодавець, відповідач) був укладений договір застави майнових прав № 2209ИП/0707 від 13.07.2007 р., відповідно до якого в забезпечення виконання основного зобов`язання за кредитними договором заставодавець передає заставодержателю в заставу належні йому майнові права вимоги, які виникли на підставі генеральних договорів факторингу та додаткових угод до них:

- Генеральний договір факторингу 126-11Ф від 31.01.2011 року, укладений з ТОВ «Рейтинг Україна»;

- Генеральний договір факторингу №141-13 Ф від 12.03.2013 року, укладений з ТОВ «Морська Перлина»,

Відповідно до п. 1 договору від 28.07.2014 року про внесення змін до договору застави майнових прав № 2209ИП/0707 від 13.07.2007 р. узгоджена сторонами вартість майнових прав складає 1 125 501,50 грн.

Відповідно до п. 6.2. договору застави в разі невиконання заставодавцем/позичальником будь-якого із зобов`язань забезпечених заставою, у визначений в кредитному договорі строк (несвоєчасне повернення суми кредиту, несвоєчасна сплата процентів, комісійної винагороди та інших зобов`язань), будь-яким чином за своїм вибором звернути стягнення на предмет застави або здійснити його відчуження.

Звернення стягнення на заставлене майно здійснюється на розсуд заставодержателя: або за рішенням суду, або за виконавчим написом нотаріуса, або заставодержателем самостійно позасудовим способом відповідно до чинного законодавства України та цього договору (п.12 договору застави).

Згідно зі ст. 546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Зокрема, застава - це спосіб забезпечення зобов`язань, якщо інше не встановлено законом (ст. 1 Закону України "Про заставу").

Як передбачено ст. 572 Цивільного кодексу України, Законом України "Про заставу" в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Застава виникає на підставі договору, закону або рішення суду.

Частиною 1 статті 20 Закону України "Про заставу" передбачено, що заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов`язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором.

Відповідно до ст. 589 Цивільного кодексу України у разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов`язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв`язку із пред`явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.

Статтею 590 Цивільного кодексу України передбачено, що звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов`язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом.

Спосіб звернення стягнення на предмет застави заставодержатель визначає самостійно в порядку та на умовах, визначеному чинним законодавством України та цим договором.

Відповідно до ч. 6 ст. 20 Закону України "Про заставу" звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо інше не передбачене законом або договором застави.

Згідно з ч. 2 ст. 23 Закону України "Про заставу" заставодержатель набуває право вимагати в судовому порядку переводу на нього заставленого права в момент виникнення права звернення стягнення на предмет застави.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 9 липня 2002 року № 15-рп/2002 кожна особа має право вільно обирати незаборонений законом спосіб захисту прав і свобод, у тому числі й судовий. Можливість судового захисту не може бути поставлена законом, іншими нормативно-правовими актами у залежність від використання суб`єктом правовідносин інших засобів правового захисту. Держава може стимулювати вирішення правових спорів у межах досудових процедур, однак їх використання є правом, а не обов`язком особи, яка потребує такого захисту.

На підставі викладеного, зважаючи на встановлені обставини у справі, суд вважає обґрунтованими вимоги позивача про звернення стягнення на предмет застави у судовому порядку в рахунок погашення кредитної заборгованості.

Доказів погашення кредитної заборгованості відповідачем суду не надано.

Якщо інше не передбачено рішенням суду, реалізація предмета забезпечувального обтяження проводиться шляхом продажу на публічних торгах у порядку, визначеному законом (ст. 25 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень").

Відповідно до ч. 1 ст. 21 Закону України "Про заставу" реалізація заставленого майна провадиться спеціалізованими організаціями з аукціонів (публічних торгів), якщо інше не передбачено договором, а державних підприємств та відкритих акціонерних товариств, створених у процесі корпоратизації, всі акції яких перебувають у державній власності, - виключно з аукціонів (публічних торгів).

Отже, з урахуванням викладеного суд встановлює спосіб реалізації предмета застави шляхом його продажу на публічних торгах.

Щодо початкової ціни предмета забезпечувального обтяження для його подальшої реалізації суд зазначає, що Верховний суд України в Узагальненні судової практики розгляду цивільних справ, які виникають з кредитних правовідносин (в редакції від 01.12.2011 р.) зазначив, що вирішуючи питання про початкову ціну майна, суди мають виходити з того, що ціна предмета застави встановлюється в самому договорі. Якщо при розгляді справи сторони з такою оцінкою погоджуються, то в суду немає підстав її не брати до уваги, оскільки вона є умовою договору.

Отже, суд вважає, що початкова ціна предмета застави має бути визначена у розмірі 1 125 501 грн. 50 коп., бо саме така ціна узгоджена сторонами в договорі застави як застава вартості майнових прав.

За таких обставин, враховуючи все вищевикладене, суд приходить до висновку, що права позивача, за захистом яких він звернувся до суду порушено відповідачем, а тому позовні вимоги про звернення стягнення на предмет застави в рахунок часткового погашення заборгованості, яка виникла за договором про відновлювану кредитну лінію №1490-14 від 27.02.2014 року, шляхом проведення публічних торгів в межах процедури встановленої Законом України «Про виконавче провадження» за початковою ціною 1 125 501 грн. 50 коп. є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Судовий збір відповідно до вимог ст. 129 ГПК України покладається на відповідача.

Керуючись ст. ст. 86, 129, 232, 233, 236 - 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Звернути стягнення на майнові права вимоги отримання грошових коштів за договором застави майнових прав №2209ИП/0707 від 13.07.2007 року, який укладений між Публічним акціонерним товариством "Банк "Фінанси та Кредит" (04050, м.Київ, вул. Січових Стрільців, 60, код: 09807856) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінсервіс 2016» (04080, м. Київ, вул. Кирилівська, 82, оф. 256, код 34532977), які виникли на підставі генеральних договорів факторингу та додаткових угод до них:

- Генеральний договір факторингу 126-11Ф від 31.01.2011 року, укладений з ТОВ «Рейтинг Україна»;

- Генеральний договір факторингу №141-13 Ф від 12.03.2013 року, укладений з ТОВ «Морська Перлина»,

в рахунок часткового погашення заборгованості, яка виникла за договором про відновлювану кредитну лінію №1490-14 від 27.02.2014 року із змінами та доповненнями, укладеного між Публічним акціонерним товариством "Банк "Фінанси та Кредит" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Фактирингова компанія "ФК Факторинг" в розмірі 225 047 515,91 грн., шляхом проведення публічних торгів в межах процедури встановленої Законом України «Про виконавче провадження» за початковою ціною 1 125 501 (один мільйон сто двадцять п`ять тисяч п`ятсот одна) грн. 50 коп., яка узгоджена сторонами в договорі застави як застава вартості майнових прав.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінсервіс 2016» (04080, м. Київ, вул. Кирилівська, 82, оф. 256, код 34532977) на користь Публічним акціонерним товариством "Банк "Фінанси та Кредит" (04050, м.Київ, вул. Січових Стрільців, 60, код: 09807856) 16 882 (шістнадцять тисяч вісімсот вісімдесят дві) грн. 52 коп. судового збору.

Після вступу рішення в законну силу видати накази.

Рішення господарського суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 241 ГПК України та підлягає оскарженню в порядку та у строк, які визначені розділом IV ГПК України.

Повне рішення складено 12.08.2019 року.

Суддя С.О.Чебикіна