ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.08.2019 Справа № 917/920/19

м. Полтава

За позовом Акціонерного товариства "Полтаваобленерго", вул. Старий Поділ, 5, м. Полтава, 36022, в особі Красногорівської філії Акціонерного товариства "Полтаваобленерго", вул. Гоголя, 1/3, с. Красногорівка, Великобагачанський р-н, Полтавська обл., 38341

до Концерну Радіомовлення, Радіозв`язку та Телебачення, вул. Дорогожицька, буд. 10, м. Київ, 04112, в особі Полтавської філії Концерну Радіомовлення, Радіозв`язку та Телебачення, проспект Першотравневий, буд. 26-А, м. Полтава, 36011

про стягнення 16722,82 грн.,

Суддя Господарського суду Полтавської області Семчук О.С.

Секретар судового засідання Лепій О.В.

Справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Акціонерне товариство "Полтаваобленерго" в особі Красногорівської філії Акціонерного товариства "Полтаваобленерго" (далі - позивач/ АТ "Полтаваобленерго") звернулося з позовною заявою до Господарського суду Полтавської області про стягнення з Концерну Радіомовлення, Радіозв`язку та Телебачення в особі Полтавської філії Концерну Радіомовлення, Радіозв`язку та Телебачення (далі - відповідач) 16722,82 грн., в тому числі 3854,85 грн. інфляційних та 12867,97 грн. пені.

В обґрунтування позову позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов договору про постачання електричної енергії № 5 від 26.04.2016.

Ухвалою від 14.06.2019 суд прийняв вказану позовну заяву до розгляду та відкрив спрощене позовне провадження без виклику сторін.

Відповідач у відзиві зазначає про сплату ним стягуваної суми пені та просить суд відмовити в задоволенні позову в частині стягнення інфляційних втрат.

Позивач у відповіді на відзив підтверджує здійснені позивачем оплати пені та наполягає на задоволенні позову у повному обсязі.

Рішення приймається в порядку ч. 4, 5 ст. 240 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, суд, -

ВСТАНОВИВ:

25.04.2016 між позивачем (постачальник за договором) та відповідачем (споживач за договором) було укладено договір про постачання електричної енергії № 5 (далі - Договір, копія Договору - в матеріалах справи).

Відповідно до п. 1 договору постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача з дозволеною потужністю 465,0 кВт, а споживач оплачує постачальнику вартість використаної (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору.

Споживач зобов`язується оплачувати постачальнику вартість електричної енергії згідно з умовами додатків "Порядок розрахунків" та "Графік зняття показів засобів обліку електричної енергії та перелік об`єктів і засобів комерційного обліку", а також здійснювати оплату за перетікання реактивної електричної енергії між електромережею постачальника та електроустановками споживача згідно з додатками "Порядок розрахунків" та "Порядок розрахунків за перетікання реактивної електроенергії" (п. 2.3.3., п. 2.3.4. договору).

Згідно п. 2 Додатку № 2 до договору "Порядок розрахунків" споживач до початку розрахункового періоду здійснює платіж на наступний розрахунковий період у сумі вартості 100% заявленого (договірного) обсягу споживання електричної енергії. Розмір суми платежу розраховується споживачем самостійно як сума добутків визначених на наступний розрахунковий період тарифів відповідного класу та заявленого (договірного) обсягу споживання електричної енергії.

Згідно п. 13 Додатку № 2 рахунки за спожиту активну електричну енергію, перетікання реактивної енергії, пеня та інші платежі, оформлені рахунками постачальника здійснюються споживачем самостійно на протязі п`яти операційних днів з дня отримання рахунків для споживачів, які сплачують спожиту електричну енергію самостійно, і десяти операційних днів з дня отримання рахунків для споживачів, які здійснюють розрахунки через структурний підрозділ, який розташований у іншому місті.

Згідно п. 4.2.1. договору за внесення платежів, передбачених пунктами 2.3.3., 2.3.4. договору, з порушенням термінів, визначених відповідним додатком, споживач сплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення платежу, враховуючи день фактичної оплати, компенсаційні нарахування на встановлений індекс інфляції та трьох відсотків річних з простроченої суми.

Позивач стверджує, що відповідачем були порушені договірні зобов`язання в частині своєчасного здійснення оплати активної електроенергії спожитої у серпні 2018 року.

До позовної заяви позивачем додано копії відомості про фактичні покази розрахункових приладів обліку за серпень - грудень 2018 року, копії актів про обсяги спожитої (переданої) споживачу (субспоживачу) електричної енергії за серпень - грудень 2018 року, копії рахунків за активну електричну енергію за серпень 2018 року - січень 2019 року

В зв`язку з цим, позивач нарахував відповідачу пеню у розмірі 12867,97 грн. за період з 01.10.2018 по 30.11.2018. та 3854,85 грн. інфляційних втрат за період з 03.09.2018 по 16.10.2018.

Вказані суму пені та інфляційних втрат позивач просить суд стягнути з відповідача.

Відповідач у відзиві позов заперечує, посилаючись на те, що платіжними дорученнями № 890 та № 891 від 14.06.2019 ним сплачено стягувану за позовом суму пені. На підтвердження вказаного відповідачем надано копії вказаних платіжних доручень.

Позивач у відповіді на відзив підтвердив факт погашення відповідачем стягуваної за позовом суми пені 14.06.2019.

Враховуючи те, що суму пені відповідачем було погашено в день відкриття судом провадження по даній справі, провадження у справі в частині позовної вимоги про стягнення пені у сумі 12867,97 грн. підлягає закриттю у зв`язку із відсутністю предмету спору на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України.

Крім цього, відповідач заперечує проти вимоги позивача про стягнення інфляційних втрат.

Так, відповідач зазначає, що оскільки борг відповідача виник 03.09.2018 і на кінець жовтня 2018 року був повністю погашений, то підстави для нарахування інфляційних втрат за вказаний позивачем період у нього відсутні.

Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача інфляційних втрат суд зазначає наступне.

Згідно ст. 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 627 ЦК України передбачена свобода договору.

Матеріали справи свідчать про те, що між позивачем та відповідачем у справі виникли зобов`язання з договору поставки, згідно якого, в силу ст. 712 ЦК України, продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 ЦК України).

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Статтями 525 та 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено законом або договором.

Згідно п. 4.2.1. договору № 132 від 30.12.2015. за внесення платежів, передбачених пунктами 2.3.3., 2.3.4. договору, з порушенням термінів, визначених відповідним додатком, споживач сплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення платежу, враховуючи день фактичної оплати, компенсаційні нарахування на встановлений індекс інфляції та трьох відсотків річних з простроченої суми.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних з простроченої суми, якщо законом або договором не встановлений інший розмір процентів.

Позивачем на підставі п. 4.2.2. договору та ст. 625 ЦК України нараховано та заявлено до стягнення з відповідача 3854,85 грн. інфляційних втрат.

Як зазначив позивач у відповіді на відзив вказану суму інфляційних втрат нараховано за період з 03.09.2018 по 16.10.2018 на суму боргу 202887,01 грн., яка виникла 03.09.2018. Відповідач не заперечує щодо суми боргу, на яку нараховано інфляційні втрати та щодо дати виникнення прострочення зобов`язання 03.09.2018.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат суд встановив, що позивачем при нарахуванні не дотримано вимоги п. 3.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року N 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань", відповідно до якого індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Оскільки, як зазначає сам позивач, борг виник 03.09.2018, то нарахування інфляційних втрат розпочинається з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, тобто з жовтня 2018 року. Проте, оскільки борг було погашено у повному обсязі 19.10.2018, підстави нарахування інфляційних втрат за жовтень 2018 року у позивача відсутні.

Таким чином, позовні вимоги щодо стягнення з відповідача 3854,85 грн. інфляційних втрат позивачем не обґрунтовано, в зв`язку з цим позов в цій частині задоволенню не підлягає.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат по справі суд виходить з наступного.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Оскільки провадження у справі в частині стягнення 12867,97 грн. пені закрито у зв`язку з відсутністю предмету спору, то судовий збір, сплачений за подання позову в частині вимоги про стягнення пені який склав 1478,18 грн., може бути повернуто з Державного бюджету позивачу у разі звернення ним до суду з відповідним клопотанням.

В іншій частині судові витрати відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України покладаються на позивача та не підлягають відшкодуванню.

Керуючись статтями 231 (п. 2 ч. 1), 232, 233, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Закрити провадження у справі в частині позовної вимоги про стягнення пені у сумі 12867,97 грн.

2. В іншій частині позові відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч. ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (ст. ст. 256, 257 ГПК України). Відповідно до п. 17.5 Перехідних положень ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя О.С. Семчук