ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" серпня 2019 р. Справа№ 910/2400/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Коробенка Г.П.

суддів: Козир Т.П.

Кравчука Г.А.

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Міськбудінвест"

на рішення Господарського суду міста Києва від 27.05.2019

у справі №910/2400/19 (суддя Чебикіна С.О.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Міськбудінвест"

до Публічного акціонерного товариства "Київенерго"

про стягнення 20261,88 грн

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Міськбудінвест" (далі за текстом - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Публічного акціонерного товариства "Київенерго" (далі за текстом - відповідач) 20261,88 грн. за договором №540487 від 27.10.2006 на підставі ст.ст. 525, 526, 1212 ЦК України та ст. 193 ГК України.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач у відповідності з договором №540487 на постачання теплової енергії у гарячій воді від 27.10.2006 одержав від позивача попередню оплату за постачання теплової енергії, проте теплову енергію не поставив внаслідок припинення угоди, укладеної між КМДА та АК "Київенерго" щодо реалізації проекту управління реформування енергетичного комплексу м. Києва від 27.09.2001 та припинення постачання теплової енергії споживачам; відповідачем не повернуто надмірно сплачені позивачем грошові кошти в сумі 20261,88 грн, що стало підставою для звернення до суду з даним позовом, при цьому позивач посилається на відсутність правових підстав для утримання вказаних вище грошових коштів.

Відповідач проти позову заперечував, зазначаючи у відзиві на позов про те, що в матеріалах справи відсутні докази звернення позивача з вимогою про повернення грошових коштів за неотриману теплову енергію у розмірі 20261,88 грн, а також доказів сплати вказаних коштів; при цьому відповідач зазначає, що сторони перебувають у договірних відносинах і договір №540487 є чинним, підстав для стягнення з відповідача 20261,88 грн передоплати на підставі ст. 1212 ЦК України відсутні.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 27.05.2019 у справі №910/2400/19 в позові відмовлено.

Відмовляючи в позові, суд виходив з того, що умови договору не передбачають зобов`язань відповідача зі сплати на користь позивача коштів, відповідно примушування відповідача до сплати коштів на користь позивача із визначених останнім підстав (невиконання/порушення виконання відповідачем норм ст.ст. 193 Господарського кодексу України, ст.ст. 509, 525, 526, 530, 598, 626, 627, 629 Цивільного кодексу України) є неправомірним, оскільки вони застосовуються до зобов`язальних правовідносин між сторонами в частині належного їх виконання. Також суд першої інстанції зазначив, що стягнення з відповідача на даний час спірної суми коштів на підставі ст. 1212 Цивільного кодексу України є неправомірним, оскільки ПАТ "Київенерго" було набуто кошти у розмірі 20261,88 грн в якості передоплати за поставку теплової енергії у гарячій воді за діючим на даний час договором, а також позивач не надав суду доказів перерахування цих коштів на рахунок відповідача, не надав доказів, що підстави набуття коштів за договором відпали, зокрема, доказів розірвання договору у зв`язку з невиконанням чи неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 27.05.2019 у справі №910/2400/19 та прийняти рішення про задоволення позову.

Вимоги та доводи апеляційної скарги ідентичні тим, які наводилися позивачем місцевому господарському суду.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 25.06.2019 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою позивача на рішення Господарського суду міста Києва від 27.05.2018 у справі №910/2400/19 та вирішено здійснювати її розгляд у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового акту, дійшов до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Предметом спору є стягнення з відповідача на користь позивача попередньої оплати за договором №540487 від 27.10.2006 в розмірі 20261,88 грн.

27.10.2006 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Міськбудінвест", як абонентом, та Публічним акціонерним товариством "Київенерго", як енергопостачальною організацією, був укладений договір на постачання теплової енергії у гарячій воді №540487, предметом якого було постачання, користування та своєчасна сплата в повному обсязі спожитої теплової енергії у гарячій воді на умовах, передбачених договором.

Відповідно до п. п. 2.3.1, 2.3.2 договору абонент зобов`язаний додержуватися кількості споживання теплової енергії по кожному параметру в обсягах, які визначені у додатку №1 до договору, не допускаючи їх перевищення та своєчасно сплачувати вартість спожитої теплової енергії в обсягах і в терміни, які передбачені в додатку №4 до договору.

Порядок розрахунків сторони погодили додатком № 4 до договору, яким передбачено, що абонент до початку розрахункового періоду (місяця) сплачує енергопостачальній організації вартість заявленої у договорі кількості теплової енергії на розрахунковий період з урахуванням сальдо розрахунків на початок місяця, або ж оформлює договір про заставу майна, згідно Закону України "Про заставу", як засіб гарантії спожитої електроенергії (п. 1 додатку № 4 до договору).

Абонент щомісяця з 12 по 15 число самостійно отримує у ЦОК облікову картку фактичного споживання теплової енергії за звітній період; акт звіряння розрахунків на початок розрахункового періоду; акт виконаних робіт (п. 4 додатку № 4 до договору).

Відповідно до п. 7.1 договору спори сторін, пов`язані з укладенням, зміною, виконанням та розірванням цього договору, регулюються правилами, обміном листами (телеграмами, факсами), укладенням додаткових угод, а також іншими необхідними заходами. Пропозиції по зміні договірних величин теплопостачання надаються сторонами не пізніше, ніж за 15 днів до початку кварталу.

Виходячи зі змісту п. 7.2, п.7.3 договору сторони зобов`язуються розглянути претензію іншої сторони, та прийняти необхідні заходи щодо її урегулювання на взаємній основі. Після закінчення 30 днів, з моменту отримання претензії відповідачем та не досягнення згоди, сторони мають право звернутися для вирішення спору до Господарського суду міста Києва.

Згідно з п. 8.1. договору цей договір набуває чинності з дня його підписання та діє до 31.12.2006.

Договір вважається пролонгованим на кожний наступний рік, якщо за місяць до закінчення строку його дії про його припинення не буде письмово заявлено однією із сторін (п. 8.4 договору).

Рішенням Київської міської ради від 24.04.2018 №517/4581 для забезпечення неперервності технологічного процесу виробництва, транспортування та постачання теплової енергії споживачам міста Києва та недопущення виникнення позаштатних ситуацій під час опалювального сезону 2018/2019 років вирішено продовжити дію Угоди щодо реалізації проекту управління та реформування енергетичного комплексу м. Києва від 27.09.2001, укладеної між Київською міською державною адміністрацією та акціонерною енергопостачальною компанією "Київенерго" на підставі рішень Київської міської ради від 21.12.2000 №128/1105, від 21.12.2000 №129/1106, від 21.12.2000 №131/1108 (зі змінами, внесеними додатковими угодами від 25.11.2002, від 28.09.2006, від 29.12.2006, від 30.04.2007, від 07.11.2013, від 30.11.2016, від 19.12.2017 відповідно до рішень Київської міської ради від 28.09.2006 №31/88, від 28.09.2006 №102/159, від 26.04.2007 №474/1135, від 23.10.2013 №274/9762, від 28.07.2016 №854/854, від 20.06.2017 №439/2661, розпорядження Київської міської державної адміністрації від 29.12.2006 №1868) (далі - Угода), щодо:

- користування майном ТЕЦ №5 та ТЕЦ №6, електроенергетичним майном, необхідним для передачі та постачання електричної енергії, майном сміттєспалювального заводу, розташованого на вул. Колекторній, 44 у Дарницькому районі м. Києва (Завод "Енергія"), що є комунальною власністю територіальної громади міста Києва та відповідно до Угоди перебуває у володінні та користуванні ПАТ "Київенерго", до 31 липня 2018 року включно;

- користування іншим майном комунальної власності територіальної громади міста Києва, що відповідно до Угоди перебуває у володінні та користуванні ПАТ "Київенерго", крім майна, зазначеного у підпункті 1.1 пункту 1 цього рішення, до 30 квітня 2018 року включно.

З 01.05.2018 котельні, теплові мережі та пункти, лічильники та інше допоміжне майно перейшло в експлуатацію до Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго", а Публічне акціонерне товариство "Київенерго" з 01.05.2018 припинило діяльність у сфері теплопостачання.

30.09.2018 сторонами складено акт звіряння розрахунків за теплову енергію станом на 01.10.2018, відповідно до якого у позивача наявна переплата за договором №540487 від 27.10.2006 у розмірі 20261,88 грн.

Доводи суду першої інстанції про те, що позивачем не надано суду доказів перерахування вищевказаних коштів на рахунок відповідача, що стало однією із підстав відмови в позові, є помилковими, оскільки підписання відповідачем акту звірки, в якому зазначено розмір заборгованості, свідчить про визнання боржником такого боргу.

Відповідна правова позиція викладена також в постанові Верховного Суду від 05.03.2019 у справі №910/1389/18.

31.07.2018, 25.10.2018, 27.11.2018 позивач звертався до відповідача з претензіями №415 від 31.07.2018, №581 від 25.10.2018, №4/2611-18 від 26.11.2018 відповідно, про повернення грошових коштів в сумі 20261,88 грн., які були ним сплачені як попередня оплата за договором №540487.

Надіслання вказаних претензій підтверджується наявними в матеріалах справи копіями описів вкладення у цінні листи (а.с.33, 35, 37).

Вказані претензії залишені відповідачем без відповіді та виконання.

Відповідно до статті 714 Цивільного кодексу України, за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.

Згідно із ст.693 Цивільного кодексу України, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

В матеріалах справи відсутні докази на підтвердження виконання відповідачем свого обов`язку з постачання теплової енергії за договором №540487.

З викладених позивачем у позовній заяві обставин вбачається, що вимоги заявлено саме про повернення попередньої оплати за постачання теплової енергії за договором №540487. При цьому позивач посилався на положення 1212 ЦК України.

Тобто позивач, при зверненні з позовом у даній справі, послався не на ті норми, якими фактично регулюються спірні правовідносини.

Водночас відсутність посилання в позові на норму права, яка регулює спірні правовідносини (ст. 693 ЦК України), не є підставою для відмови в позові.

Відповідно до висновку Верховного Суду, викладеного в постанові від 23.01.2018 у справі №917/87/17, господарській суди, з`ясувавши у розгляді справи, що сторона або інший учасник судового процесу в обґрунтування своїх вимог або заперечень послався не на ті норми, що фактично регулюють спірні правовідносини, самостійно здійснює правильну правову кваліфікацію останніх та застосовує у прийнятті рішення саме ті норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, оскільки господарські суди розглядають справи за позовами суб`єктів господарської діяльності, які визначають предмет (матеріально-правову вимогу) та підстави (обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, а не самі по собі посилання позивача на певну норму закону) позову.

З огляду на викладене, враховуючи те, що відповідачем не виконано свого обов`язку з постачання теплової енергії за договором №540487, попередня оплата за постачання теплової енергії не повернута, колегія суддів вважає, що позовні вимоги про стягнення з Публічного акціонерного товариства "Київенерго" 20261,88 грн попередньої оплати за постачання теплової енергії за договором №540487 від 27.10.2006 є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Наявні у справі матеріали та встановлені судом апеляційної інстанції обставини свідчать про неповне з`ясування місцевим господарським судом обставин, які мають значення для справи, а також невірне застосування норм матеріального і процесуального права, оскільки в даному випадку відсутні правові підстави для відмови в позові.

Заперечення відповідача наведеного не спростовують та в цілому зводяться до заперечення фактичних обставин справи і невірного тлумачення норм законодавства. З приводу висвітлення всіх заперечень проти апеляційної скарги колегія суддів враховує практику Європейського суду з прав людини, який у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України").

Відповідно до ст. 277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення, зокрема, є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Оскільки за результатами перегляду справи доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження, колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення суду з прийняттям нового рішення про задоволення позовних вимог.

Витрати по сплаті судового збору, понесені при поданні позовної заяви та апеляційної скарги, покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Міськбудінвест" задовольнити.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 27.05.2019 у справі №910/2400/19 скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.

3. Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Київенерго" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Міськбудінвест" 20261,88 грн (двадцять тисяч двісті шістдесят одну гривню 88 коп.) суми попередньої оплати; 1921, 00 грн (одну тисячу двадцять одну гривню) судового збору, сплаченого за подання позовної заяви та 2881,50 грн (дві тисячі вісімсот вісімдесят одну гривню 50 коп.) судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги.

4. Доручити Господарському суду міста Києва видати наказ із зазначенням необхідних реквізитів сторін.

5. Матеріали справи №910/2400/19 повернути Господарському суду міста Києва.

6. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у встановлені Господарським процесуальним кодексом України порядку і строки.

Головуючий суддя Г.П. Коробенко

Судді Т.П. Козир

Г.А. Кравчук