номер провадження справи 18/98/19
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.08.2019 справа № 908/1421/19

м.Запоріжжя Запорізької області

Господарський суд Запорізької області у складі головуючого судді Носівець В.В.,

розглянувши матеріали справи № 908/1421/19

за позовом товариства з додатковою відповідальністю "Експрес Страхування" (01004, м. Київ, вул. Велика Васильківська, 15/2)

до відповідача приватного акціонерного товариства "Українська акціонерна страхова компанія "АСКА" (69005, м. Запоріжжя, вул. Перемоги, 97-А)

про стягнення 85462,81 грн.,

Без виклику представників сторін

Заявлено позовні вимоги про стягнення 85462,81 грн., які складаються з 80828,68 грн. страхового відшкодування, 3451,60 грн. інфляційних втрат та 1182,53 грн. 3% річних. В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на приписи ст.ст. 993, 1166, 1187, 1188, 1191 ЦК України, ст. 27 Закону України "Про страхування". Підставою для звернення з позовом до суду позивач зазначив несплату відповідачем шкоди (в порядку регресу), завданої особою, винною у ДТП, відповідальність якої застраховано відповідачем.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.06.2019 справу № 908/1421/19 передано на розгляд судді Носівець В.В.

Ухвалою суду від 12.06.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі № 908/1421/19, присвоєно справі номер провадження 18/98/19, на підставі ст. 252 ГПК України ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. ч. 2, 5, 7 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач - разом з позовом або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву.

Клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін суду від сторін не надходило.

Тридцятиденний термін наданий сторонам на вчинення процесуальних дій, строк вчинення яких обмежений тридцятьма днями з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться, сплив 12.07.2019, тому суд вважає за можливе розглянути вказану справу по суті.

Згідно ст. 248 ГПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Шістдесят днів з дня відкриття провадження у даній справі спливає 12.08.2019 (з урахуванням того, що останній день процесуального строку припадає на вихідний).

Враховуючи приписи ч. 4 ст. 240 ГПК України, у зв`язку з розглядом справи без повідомлення (виклику) учасників справи, рішення прийнято без його проголошення - 12.08.2019.

Підставою для звернення з позовом до суду є несплата відповідачем шкоди, завданої особою, винною у ДТП, відповідальність якої застраховано відповідачем. Спричинення шкоди сталося внаслідок скоєння 02.08.2018 дорожньо-транспортної пригоди в місті Дніпро за участю автомобіля KIA, RIO державний номер НОМЕР_1 та автомобіля MAZDA, 626 державний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1 . Відповідно до постанови Індустріального районного суду м. Дніпропетровська, дана дорожньо-транспортна пригода сталася з вини ОСОБА_1 Позивачем, на підставі Страхового акту від 05.09.2018 виплачено 81828,68 грн. за відновлювальний ремонт пошкодженого транспортного засобу за договором добровільного страхування наземного транспорту № 202.17.2370395 від 15.09.2017. Цивільно-правова відповідальність власника наземного транспортного засобу MAZDA, 626 державний номер НОМЕР_2 застрахована в ПрАТ «Українська акціонерна страхова компанія АСКА», що підтверджується полісом обов`язкового страхування №АМ/002922523. Позивач звернувся до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування у сумі 80828,68 грн., проте відповідачем заяву позивача залишено без задоволення. Отже, позивач має право на страхове відшкодування в тій частині, що страхувальник мав до особи, відповідальної за заподіяну шкоду за вирахуванням франшизи, а саме на суму 80828,68 грн. Позивач, враховуючи невиконання грошового зобов`язання з виплати страхового відшкодування, нарахував та просить стягнути з відповідача, окрім страхового відшкодування, також 3451,60 грн. інфляційних втрат та 1182,53 грн. 3% річних. Посилаючись на ст.ст. 993, 1166, 1187, 1188, 1191 ЦК України, ст. 27 Закону України "Про страхування", позивач просив позов задовольнити.

Позивач належним чином повідомлений про розгляд справи в суді, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення повноважному представнику позивача 05.07.2019 за адресою місцезнаходження.

Згідно зі ст. 93 ЦК України місцезнаходження юридичної особи визначається місцем її державної реєстрації, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до відомостей (за безкоштовним запитом) з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, адресою місцезнаходження приватного акціонерного товариства «Українська акціонерна страхова компанія АСКА» є: 69005, м. Запоріжжя, вул. Перемоги, 97-А.

Ухвала суду від 12.06.2019 про відкриття провадження у справі направлена відповідачу на адресу, вказану в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, яка співпадає з відомостями, зазначеними в позові, та отримана повноважним представником відповідача 18.06.2019, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення № 332 від 13.06.2019.

Судом вжиті всі заходи щодо належного повідомлення відповідача про розгляд справи у суді, строки вчинення відповідних дій.

Ухвалою господарського суду Запорізької області про відкриття провадження у справі № 908/1421/19 від 12.06.2019 відповідачу запропоновано подати відзив у строк до 05.07.2019. Відзив на адресу суду від відповідача не надійшов.

Згідно ст. 165 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Відповідно до ч. 8 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України, при розгляді справи у порядку спрощеного провадження, суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Наявні матеріали справи дозволяють розглянути справу по суті.

Розглянувши та дослідивши матеріали справи у судовому засіданні без виклику учасників справи, суд

ВСТАНОВИВ:

Згідно довідки Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області №681454 02.08.2018 по проспекту Слобожанський, Е/П 446 у м. Дніпро сталась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу MAZDA, 626 державний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_1 , транспортного засобу KIA RIO державний номер НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_2 , та транспортного засобу CITROEN, BERLINGO державний номер НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_3 .

Постановою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 30.08.2019 у справі № 202/4909/18 встановлено, що о 13 год. 17 хв. 02.08.2018 в м. Дніпро по пр-ту Слобожанський біля ЕО 446, водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом MAZDA, 626 державний номер НОМЕР_2 , не врахував дорожньої обстановки, недотримався безпечної дистанції та безпечного інтервалу, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем KIA RIO державний номер НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_2 , внаслідок чого автомобіль KIA RIO став некерований та здійснив зіткнення з автомобілем CITROEN, BERLIN державний номер НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_3 ; автомобілі отримали механічні пошкодження, завдані матеріальні збитки, що вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії БД № 179519 від 02.08.2018.

Зазначеною постановою винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, визнано ОСОБА_1 та застосовано до нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу.

Власником транспортного засобу KIA RIO державний номер НОМЕР_1 , 2017 року випуску, згідно з свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 є ОСОБА_2 .

Згідно з договором № 202.17.2370395 від 15.09.2017 добровільного страхування наземних транспортних засобів, які є предметом застави (далі - договір) на момент ДТП автомобіль KIA RIO державний номер НОМЕР_1 був застрахований ОСОБА_2 у ТДВ «Експрес Страхування» (позивач).

Відповідно до п. 8.5.2 частини В договору при настанні страхового випадку страховик бере на себе зобов`язання здійснити виплату страхового відшкодування в межах страхової суми або відмовити у виплаті страхового відшкодування у випадках передбачених умовами даного договору.

Згідно п.п. 7, 8 частини А договору страховим випадком є, зокрема, ДТП (безумовна франшиза у цьому випадку складає 0,50% від страхової суми).

Пунктом 9 частини А договору встановлено строк дії договору - з 19.09.2017 по 18.09.2020.

Відповідно до ст. 16 Закону України "Про страхування" договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

За приписами ст. 8 зазначеного Закону страхова компанія при настанні страхового випадку зобов`язана здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Відповідно до ст. 988 ЦК України страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.

Відповідно до частини 1 статті 25 Закону України "Про страхування" здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

Судом встановлено, що страхувальник ( ОСОБА_2 ) 06.08.2018 звернувся до позивача з повідомленням про настання події, що має ознаки страхового випадку, та заявою на виплату страхового відшкодування за договором добровільного страхування транспортного засобу (арк.с. 25-27).

З метою визначення вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля, KIA RIO державний номер НОМЕР_1 ПП «Аеліта» проведено його огляд та оформлено рахунок № 2430 від 20.08.2018, згідно якого вартість ремонту складає 83874,43 грн.

ТДВ «Експрес Страхування» 05.09.2018 складено страховий акт № 3.18.1679-1, відповідно до якого зазначене вище ДТП визнано страховим випадком, страхове відшкодування до виплати складає 81828,68 грн. (83874,43 грн. - 2045,75 грн. франшиза), яке належить перерахувати ПП «Аеліта» згідно рахунку № 2430 від 20.08.2018 та страховому акту № 3.18.1679-1 від 05.09.2018 (арк.с. 30).

Сума страхового відшкодування в розмірі 81828,68 грн. перерахована 05.09.2018 на рахунок ПП «Аеліта», що підтверджується платіжним дорученням № 12020 (арк.с. 31).

Так, статтею 993 ЦК України встановлено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Тобто у таких правовідносинах відбувається передача (перехід) права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика. Нового зобов`язання із відшкодування збитків при цьому не виникає, оскільки відбувається заміна кредитора: потерпілий (страхувальник) передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. Отже, страховик виступає замість потерпілого.

Особою, відповідальною за завдані збитки, може бути як безпосередній заподіювач шкоди, так і страхова компанія, відповідальна за останнього.

Вказана стаття, яка дублює положення ст. 27 Закону «Про страхування», надає страховикові право звернутися з вимогою до особи, відповідальної за завдані страхувальнику збитки. Такий перехід права вимоги до страховика в науці та практиці цивільного права отримав назву суброгація.

Суброгація допускається тільки у договорах майнового страхування. Якщо страхові виплати спрямовані на покриття збитків, що виникли у зв`язку із завданням шкоди здоров`ю страхувальника, право вимоги до винної особи до страховика не переходить.

Право вимоги страховик отримує тільки в разі, якщо він виплатив страхове відшкодування. Позивачем було здійснено виплату страхового відшкодування в розмірі 81828,68 грн.

Матеріалами справи підтверджується, що цивільно-правова відповідальність власника легкового транспортного засобу MAZDA, 626 державний номер НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_4 , застрахована в ПрАТ «Українська страхова компанія АСКА» (відповідач у справі), що підтверджується полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АМ/002922523 (згідно роздруківки з бази МТСБУ), який є діючим станом на 02.08.2018. Встановлений ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну - 100000,00 грн., розмір франшизи - 1000,00 грн.

Судом встановлено, що позивач звертався до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування вих. № 5760/3.18.1679 від 13.11.2018, згідно з якою позивач просив відповідача сплатити суму в розмірі 80828,68 грн. відшкодування в порядку регресу. Заява отримана відповідачем 19.11.2018, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Внаслідок невиконання відповідачем зобов`язань щодо відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, позивач за захистом порушених прав звернувся з позовом до суду.

Статтею 1192 Цивільного кодексу України передбачено, що з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Відповідно до ч.1 ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно зі ст. 1187 Цивільного кодексу України джерелом підвищеної небезпеки, зокрема, є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок.

Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", який є спеціальним законом та регулює правовідносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів передбачено, що настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми.

Правила відшкодування шкоди заподіяної третій особі встановлені ст. 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", згідно з п. 22.1 якої у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Крім того, Закон України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" обмежує розмір шкоди, що підлягає відшкодуванню страховиком особи, яка завдала шкоду, зокрема, сумою франшизи (ст. 12), вартістю відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленого законодавством (ст. 29).

Таким чином, відповідач як страховик відповідальності винної у ДТП особи на підставі спеціальної норми - ст. 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів" здійснює відшкодування витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленого законодавством, а різницю між реальними збитками і відновлювальним ремонтом пошкодженого транспортного засобу з урахування зносу на підставі ст. 1194 ЦК України відшкодовує особа, яка завдала збитків.

Відновлювальний ремонт (або ремонт) - комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності КТЗ чи його складника(ів) та відновлення їхніх ресурсів. Ремонт здійснюється методами відновлення чи заміни складових частин (п. 1.6 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092).

Відповідно до Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, збільшення від нуля до одиниці коефіцієнту зносу деталей автомобіля впливає на зменшення вартості його відновлювального ремонту, та при наявності коефіцієнту зносу деталей автомобіля при встановлення вартості його відновлювального ремонту застосування такого коефіцієнту є обов`язковим.

Пунктами 7.38, 7.39 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів встановлено, що значення Ез (коефіцієнт фізичного зносу) приймається таким, що дорівнює нулю для нових складників та для складників КТЗ, строк експлуатації яких не перевищує: 5 років - для легкових КТЗ виробництва країн СНД; 7 років - для інших легкових КТЗ; 3 роки - для вантажних КТЗ, причепів, напівпричепів та автобусів виробництва країн СНД; 4 роки - для інших вантажних КТЗ, причепів, напівпричепів та автобусів; 5 років - для фототехніки.

Винятком, стосовно використання зазначених вимог є: а) якщо КТЗ експлуатуються в інтенсивному режимі (фактичний пробіг щонайменше вдвічі більший за нормативний); б) якщо складові частини кузова, кабіни, рами відновлювали ремонтом або вони мають корозійні руйнування чи пошкодження у вигляді деформації; в) якщо КТЗ експлуатувалося в умовах, визначених у пункті 4 таблиці 4.1 додатка 4.

Як встановлено судом, транспортний засіб KIA RIO державний номер НОМЕР_1 2017 року випуску, тобто строк експлуатації зазначеного автомобіля станом на момент ДТП не перевищував 7 років, а доказів того, що застрахований транспортний засіб підпадає під критерії, визначені п. 7.39 Методики, матеріали справи не містять. Отже, коефіцієнт фізичного зносу приймається таким, що дорівнює нулю.

Проаналізувавши норми чинного законодавства, оцінивши докази, суд дійшов висновку, що до позивача, який сплатив страхове відшкодування за договором страхування транспортного засобу, перейшло право вимоги, в порядку суброгації, з відповідача сплаченого страхового відшкодування, у межах фактичних витрат, оскільки відповідальність власника транспортного засобу MAZDA, 626 державний номер НОМЕР_2 , застрахована ПрАТ «Українська акціонерна страхова компанія АСКА» (відповідач).

Тобто, позивач отримав право вимоги потерпілої особи після виплати останній страхового відшкодування.

Позивачем сплачене страхове відшкодування в сумі 81828,68 грн. Франшиза встановлена полісом № АМ/002922523 в розмірі 1000,00 грн., ліміт відповідальності - 100000,00 грн. Таким чином, до стягнення з відповідача належить сума шкоди в розмірі 80828,68 грн.

За прострочення виплати страхового відшкодування в період з 27.11.2018 по 23.05.2019 позивач нарахував та просить стягнути з відповідача 3451,60 грн інфляційних втрат та 1182,53 грн 3% річних.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Слід зазначити, що з виконанням страховиком на підставі договору добровільного майнового страхування свого обов`язку з відшкодування на користь потерпілого завданої йому внаслідок ДТП шкоди відповідно до приписів статті 512 ЦК України відбувається фактична заміна кредитора у таких зобов`язаннях: у деліктному зобов`язанні винуватця; у зобов`язанні страховика за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ здійснити відшкодування завданої шкоди, адже відповідні права потерпілого як кредитора переходять до страховика за договором добровільного майнового страхування.

В такому випадку перехід прав кредитора від потерпілого до страховика за договором добровільного майнового страхування не зумовлює виникнення нових зобов`язань винуватця та страховика за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ, а відбувається виключно заміна кредитора як сторони у вже існуючих правовідносинах (в існуючих зобов`язаннях з відшкодування завданої шкоди: деліктному зобов`язанні винуватця; зобов`язанні страховика за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ).

Відтак, у силу приписів статі 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора (потерпілого) у відповідному зобов`язанні саме на тих умовах, які існували в останнього, що в цьому випадку полягає в набутті права отримати відшкодування завданої шкоди шляхом виконання страховиком за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ узятих на себе зобов`язань виключно за умови подання йому у визначений законодавством строк заяви про здійснення страхової виплати (відшкодування) та пов`язаного з цим ризику, який полягає у можливості реалізації страховиком наданого йому положеннями підпункту 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» права на відмову у виплаті страхового відшкодування в разі неподання заяви про страхове відшкодування впродовж установлених строків.

При цьому, закріплюючи в положеннях указаної норми відповідні правові наслідки, законодавець не ставив їх настання в залежність від суб`єкта звернення із заявою до страховика за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ про здійснення страхового відшкодування, а навпаки, презюмував те, що з відповідною заявою має звернутися потерпілий або інша особа, яка має право на отримання відшкодування, що закріплено в положеннях статті 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Вказана правова позиція узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 05.06.2018 у справі № 910/7449/17.

Пунктом 36.2 статті 36 Закону України від 01.07.2004 № 1961-IV "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" встановлено, що страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний:

- у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його;

- у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

З матеріалів справи вбачається, що відповідач отримав заяву позивача про виплату страхового відшкодування 19.11.2018. Відповідач не надав відповіді на заяву позивача та не виплатив страхове відшкодування. Останнім строком для прийняття рішення щодо цієї заяви є 18.02.2019 (через 90 днів з дня отримання заяви), отже прострочка починається з 19.02.2019 (а не як вказано позивачем 27.11.2018). Обов`язок страховика виплатити страхове відшкодування за наявності відповідних правових підстав для цього є грошовим зобов`язанням страховика. Тому в разі прострочення виконання даного зобов`язання до страховика може бути застосовано відповідальність за порушення грошового зобов`язання, визначена статтею 625 Цивільного кодексу України.

Отже, позивач обґрунтовано пред`явив до стягнення з відповідача 3% річних та інфляційні втрати. Однак у зв`язку з невірним визначенням першого дня прострочки, суд здійснив перерахунок 3 % річних. За розрахунком суду за період з 19.02.2019 по 23.05.2019 на суму заборгованості, що задовольняється судом в розмірі 80828,68 грн, 3% річних складають 624,48 грн. У стягненні 558,05 грн 3 % річних суд відмовляє.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача інфляційних втрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 3.2 Постанови пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок включаються й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Виходячи із законодавчих приписів про те, що найменшим періодом нарахування інфляційних втрат є місяць, інфляційні втрати підлягають нарахуванню за період березень - квітень 2019 року. За розрахунком суду інфляційні втрати підлягають стягненню у розмірі 1543,02 грн, у стягненні 1908,58 грн інфляційних втрат суд відмовляє.

Відповідно до ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Суд, на підставі п. 37.1.4 ст. 37 "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", також враховує ту обставину, що позивач звернувся до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування, яка отримана останнім 19.11.2018, в той час як ДТП сталася 02.08.2018. Однак, як було зазначено вище, відповідач жодним чином не надав відповіді на таку заяву, проти неї не заперечив, відшкодовувати страхову виплату не відмовився. Також відповідач не скористався наданим йому законом правом відповідно до ст.ст. 73, 74 ГПК України, не надав суду доказів сплати шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, проти позову не заперечив.

Таким чином, дослідивши матеріали справи та надані учасниками справи докази, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, а саме: в частині стягнення з відповідача 80828,68 грн. страхового відшкодування, 624,48 грн 3% річних та 1543,02 грн інфляційних втрат. В решті заявлених вимог (558,05 грн 3% річних та 1908,58 грн інфляційних втрат) суд відмовляє в позові через необґрунтованість.

Судові витрати на підставі статті 129 Господарського процесуального кодексу України розподіляються між сторонами спору пропорційно розміру задоволених позовних вимог і покладаються на відповідача в розмірі 1865,56 грн.

Керуючись ст.ст. 74, 76-80, 129, 233, 236-242, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з приватного акціонерного товариства «Українська акціонерна страхова компанія АСКА» (69005, м. Запоріжжя, вул. Перемоги, 97-А, ідентифікаційний код 13490997) на користь товариства з додатковою відповідальністю "Експрес Страхування" (01004, м. Київ, вул. Велика Васильківська, 15/2, ідентифікаційний код 36086124) 80828,68 грн. (вісімдесят тисяч вісімсот двадцять вісім грн. 68 коп.) шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, 624,48 грн (шістсот двадцять чотири грн. 48 коп.) 3% річних, 1543,02 грн (одну тисячу п`ятсот сорок три грн 02 коп) інфляційних втрат та 1865,56 грн. (одну тисячу вісімсот шістдесят п`ять грн. 56 коп.) судового збору. Видати наказ.

3. В іншій частині позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до п. 17.5 Перехідних положень ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повне рішення оформлено і підписано у відповідності до вимог ст.ст. 240, 241 ГПК України 14.08.2019.

Суддя В.В. Носівець