СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" серпня 2019 р. Справа № 917/1624/18

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів

головуючого судді: суддів: За участю секретаря судового засідання: від позивача: від відповідача:Чернота Л. Ф. Зубченко І.В., Радіонова О.О. Телеснюк І.В. не з`явились Остроушко ОСОБА_1 (адвокат), довіреність №10-74/6416 від 22.04.2019 року, свідоцтво №469 від 27.06.2006 року про право на заняття адвокатською діяльністю, видане на підставі рішення №5 від 27.06.2006 року Полтавської обласної кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури
розглянувши апеляційну скаргу (вх.№1757П/3) та апеляційну скаргу (вх. №1847П/3) Акціонерного товариства Полтаваобленерго, м. Полтава Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, м. Київ
на рішення Господарського суду Полтавської області
від23.04.2019 року (повне рішення складено 13.05.2019 року)
у справі№917/1624/18 (суддя Д. М. Сірош)
за позовом до проПублічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, м. Київ Акціонерного товариства "Полтаваобленерго", м. Полтава стягнення 45 783 873,03 грн.
В С Т А Н О В И В:

Публічне акціонерне товариство Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулося з позовом №14/4-2026 від 14.12.2018 року до Публічного акціонерного товариства "Полтаваобленерго" про стягнення 3% річних у сумі - 5 317 669,97 грн., інфляційних втрат у сумі - 40466 203,06 грн. за неналежне виконання грошового зобов`язання на підставі договору купівлі - продажу природного газу №294-ПР від 18.02.2014 року та судові витрати, пов`язані з розглядом даної справи у сумі 616 700,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані несвоєчасним здійсненням розрахунків за поставлений природний газ на підставі договору купівлі - продажу природного газу №294-ПР від 18.02.2014 року.

22.01.2019 відповідач надіслав відзив на позов (вх. №21.01.2019), відповідно до якого заперечує проти позову, посилаючись на те, що ПАТ "Полтаваобленерго" розрахувалося за заборгованість перед позивачем, за поставлений природний газ на підставі договору купівлі-продажу природного газу №294-ПР від 18.02.2014, до набрання чинності Законом України Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії. Таким чином, як стверджує відповідач, до спірних правовідносин підлягають застосуванню імперативні приписи частини 3 статті 7 вищевказаного Закону. З огляду на викладене, відповідач вважає, що відсутні правові підстави для нарахування 3% річних та інфляційних втрат на суму сплаченої заборгованості за зобов`язаннями за договором купівлі - продажу природного газу №294-ПР від 18.02.2014.

11.02.2019 від позивача надійшла відповідь на відзив (вх. №1280), в якій позивач зазначає, що обов`язковою умовою реалізації Закону України №1730-VIII від 03.11.2016 є використання природного газу Споживачем для виробництва теплової енергії та електричної енергії, що відповідачем в силу пункту 1.2 договору купівлі - продажу природного газу №294-ПР від 18.02.2014 не доведено. Як стверджує позивач, заборгованість по договору №294-ПР не підпадає під дію зазначеного Закону та не може бути списана, відповідно до Закону.

Рішенням господарського суду Полтавської області від 23.04.2019 року у справі №917/1624/18 позов задоволено частково. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства Полтаваобленерго на користь Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України 3457646,34 грн. - 3% річних та 18324187,07 грн. - інфляційних втрат, 293397,12 грн. - витрат по сплаті судового збору. В решті позовних вимог відмовлено.

Рішення мотивоване, зокрема, з тих підстав, що відповідачем були порушені строки виконання грошових зобов`язань, визначених договором купівлі - продажу природного газу №294-ПР від 18.02.2014 в частині оплати поставленого йому позивачем в червні та липні 2014 року природного газу, за порушення яких позивач відповідно до положень ч. 2 статті 625 Цивільного кодексу України нарахував до стягнення спірні суми інфляційних та річних, проте, відповідно до частини 3 статті 7 Закон України Про заходи, спрямовані на регулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії (Закон України 1730-VIII від 03.11.2016) нараховані позивачем інфляційні та проценти річних підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом, з урахуванням чого до стягнення з відповідача підлягає 3457646,34 грн. 3% річних та 18324187,07 грн. інфляційних втрат, як такі, що нараховані до вступу в силу вказаного Закону (30.11.2016), а щодо решти позовних вимог в позові слід відмовити.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, Публічне акціонерне товариство Полтаваобленерго, м. Полтава 31.05.2019 року звернулось до суду з апеляційною скаргою №10-75/8462 від 31.05.2019 року, в якій останнє просить прийняти дану апеляційну скаргу до провадження; рішення Господарського суду Полтавської області від 23.04.2019 року у справі №917/1624/18 скасувати в частині стягнення з Публічного акціонерного товариства Полтаваобленерго, м. Полтава на користь Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, м. Київ 3 457 646,34 грн. - 3% річних, 18 324 187,07 грн. - інфляційних втрат та 293 397,12 грн. - витрат зі сплати судового збору та прийняти в цій частині нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, м. Київ. В іншій частині рішення Господарського суду Полтавської області від 23.04.2019 року у справі №917/1624/18 просить залишити без змін. Витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги просить покласти на позивача Публічне акціонерне товариство Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, м. Київ.

АТ «Полтаваобленерго» з винесеним рішенням не погоджується, вважає його необґрунтованим та таким, що винесене при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, зроблено висновки, які не відповідають обставинам справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права, зокрема, ч. 1 ст. 277 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідач відзначив, що при розгляді справи №917/1624/18 ПАТ «Полтаваоблеенерго» надало повне пояснення та обґрунтування своєї позиції у відзиві, а саме, ухвалою від 25.08.2016 р. про розстрочення рішення господарського суду у справі №917/494/15, було змінено порядок виконання зобов`язання за договором та фактично строк виконання за договором, а саме в частині розрахунку. Відзначає, що ПАТ «Полтаваобленерго» з наданих доказів з оплати сумлінно та чітко виконувало сплату за договором та не порушувало строків погашення за ухвалою суду від 25.08.2016 р. про розстрочення рішення господарського суду у справі №917/494/15. Тому відповідач вважає, що нарахування 3% річних та інфляційних не має законодавчо обґрунтованих підстав.

Відповідач звертає увагу суду на той факт, що на даний час останній повністю розрахувався з ПАТ «НАК «Нафтогаз України» та надав докази до суду першої інстанції.

Також, апелянт відзначає, що судом першої інстанції незалежно від того, що ПАТ «Полтаваобленерго» звертало увагу суду що направленні позовної заяви по справі №917/1624/18, яка порушена господарським судом Полтавської області, ПАТ «НАК «Нафтогаз України» не надано до суду рішень справи №917/494/15, а також копій первинної бухгалтерської документації, щодо підтвердження розрахунків та суми заявленої в позовній заяві.

Скаржник стверджує, що у підтвердження позиції та спростування доводів позивача подавав і рішення і ухвали по справі №917/494/15, а також, платіжні документи, щодо розрахунку з позивачем та відсутності заборгованості, але вони не були взяті до уваги судом першої інстанції при розгляді даної справи.

При цьому відповідач відзначає, що до набрання чинності Закону України «Про заходи, спрямовані на регулювання заборгованості теплопостачальних та тепло генеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», тобто до 30.11.2016 р., товариство сплатило заборгованість за газ спожитий протягом квітня-червня 2014 року в повному обсязі та частково заборгованість за газ спожитий в липні 2014 року.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.06.2019 року сформовано склад колегії суддів Східного апеляційного господарського суду: головуючий суддя Чернота Л. Ф., судді: Білецька А. М., Пушай В. І.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 11.06.2019 року, керуючись ст.ст. 234, 235, 262, 263 Господарського процесуального кодексу України, було відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Полтаваобленерго, м. Полтава на рішення Господарського суду Полтавської області від 23.04.2019 року у справі №917/1624/18 та встановлено учасникам справи строк до 26.06.2019 року включно для надання суду відзиву на апеляційну скаргу з доказами надсилання його копій та доданих до нього документів іншій стороні у справі.Зазначеною ухвалою запропоновано апелянту надати клопотання про зміну найменування Відповідача у справі №917/1624/18.

21.06.2019 року до канцелярії апеляційного суду від Публічного акціонерного товариства Полтаваобленерго надійшла заява №10-74/9447 від 19.06.2019 року про зміну назви та типу Відповідача з доказами її направлення позивачу у справі. За змістом зазначеної заяви відповідач повідомляє, що відповідно до рішення Загальних зборів від 17.04.2019 року змінено найменування Публічного акціонерного товариства Полтаваобленерго на Акціонерне товариство Полтаваобленерго, а також змінено тип акціонерного товариства з публічного на приватне.

В підтвердження зазначених обставин, Публічним акціонерним товариством Полтаваобленерго, м. Полтава додано до заяви засвідчену належним чином копію Витягу зі Статуту АТ Полтаваобленерго та витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Судова колегія розглянула вищенаведену заяву та долучила її до матеріалів справи. Вважати найменування відповідача - Акціонерне товариство Полтаваобленерго. Суд розглянув клопотання та задовольнив.

Станом на 26.06.2019 року відзив на апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Полтаваобленерго, м. Полтава на адресу суду не надходив.

У подальшому, було надано декілька письмових пояснень та контррозрахунок, які долучені до матеріалів справи.

Разом з тим, не погодившись із рішенням Господарського суду Полтавської області від 23.04.2019 року у даній справі, позивач Публічне акціонерне товариство Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, м. Київ також звернувся до суду з апеляційною скаргою №14/4-773 від 03.06.2019 року, яка надійшла на адресу Східного апеляційного господарського суду 14.06.2019 року.

В зазначеній апеляційній скарзі позивач просить прийняти апеляційну скаргу до апеляційного провадження; рішення Господарського суду Полтавської області від 23.04.2019 у справі №917/1624/18 скасувати в частині відмови у стягненні 22142 015,99 грн. - інфляційних втрат та 1 860 023,63 - 3% річних; прийняти в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, м. Київ задовольнити та стягнути з Публічного акціонерного товариства Полтаваобленерго, м. Полтава 22 142 015,99 грн. - інфляційних втрат та 1 860 023,63 - 3% річних. Також просить відшкодувати за рахунок відповідача понесені позивачем судові витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги та позовної заяви. Одночасно заявником в тексті апеляційної скарги викладено клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Полтавської області від 23.04.2019 року у справі №917/1624/18.

В обґрунтування поданої апеляційної скарги позивач посилався на те, що рішення суду першої інстанції прийняте з порушенням норм матеріального права, ст. 625 Цивільного кодексу України, Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та тепло генеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» та процесуального права, а саме вимог статтей 73,74,77 Господарського процесуального кодексу України, без дослідження усіх істотних обставин справи, при недоведеності обставин цієї справи, які суд першої інстанції визнав встановленими.

Звертав увагу на рішення суду №904/10032/14 від 26.02.2015 яким зафіксовано факт того, що відповідно до п. 2.1 договору купівлі-продажу природного газу №3733 від 30.12.2013 року на користь ПАТ «Полтаваобленерго» від ТОВ «Компанія «Енергоальянс» відбулось постачання природного газу у обсязі 315 000 тис. куб. м. більше того, газ отриманий від ТОВ «Компанія «Енергоальянс» за договором купівлі-продажу природного газу №3733 від 30.12.2013 постачався з 01 січня 2014 року по 31 грудня 2014 року для власних потреб, тобто на такий самий обсяг, період і з тим самим предметом як від стягувача за договором 294-ПР. Відзначає, що природний газ за своїми фізичними властивостями наділений лише родовими ознаками.

Таким чином, позивач стверджує, що усі докази надані до суду є фактичним введенням суду в оману, оскільки відповідач отримав природний газ для власних потреб більше ніж використав, а відсутність індивідуальних ознак товару виключає можливість встановити постачальника газу який використано для виготовлення теплової та електричної енергії, а який для власних потреб.

Відповідно до витягу з протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 14.06.2019 року сформовано склад колегії суддів Східного апеляційного господарського суду: головуючий суддя Чернота Л. Ф., судді: Білецька А. М., Пушай В. І.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 14.06.2019 року, керуючись ст. ст. 119, 234, 235, 256, 262, 263 Господарського процесуального кодексу України, Публічному акціонерному товариству Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, м. Київ поновлено пропущений процесуальний строк для звернення з апеляційною скаргою на рішення Господарського суду Полтавської області від 23.04.2019 року у справі №917/1624/18; відкрито апеляційне провадження у справі №917/1624/18 за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, м. Київ на рішення Господарського суду Полтавської області від 23.04.2019 року та встановлено учасникам справи строк до 26.06.2019 року включно для надання суду відзиву на апеляційну скаргу з доказами надсилання його копії та доданих до нього документів іншій стороні у справі. Зупинено дію рішення Господарського суду Полтавської області від 23.04.2019 року (повне рішення складено 13.05.2019 року) у справі №917/1624/18.

За приписами статті 173 Господарського процесуального кодексу України суд з урахуванням положень частини першої цієї статті може за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи об`єднати в одне провадження декілька справ за позовами: одного й того самого позивача до одного й того самого відповідача; одного й того самого позивача до різних відповідачів; різних позивачів до одного й того самого відповідача. Об`єднання справ в одне провадження допускається до початку підготовчого засідання, а у спрощеному позовному провадженні до початку розгляду справи по суті у кожній із справ. Про об`єднання справ в одне провадження, роз`єднання позовних вимог, про відмову в об`єднанні справ в одне провадження, роз`єднанні позовних вимог суд постановляє ухвалу.

Враховуючи вищенаведене, оскільки у провадженні Східного апеляційного господарського суду в межах однієї справи знаходяться апеляційні скарги Публічного акціонерного товариства Полтаваобленерго, м. Полтава та Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, м. Київ на один і той же процесуальний документ рішення Господарського суду Полтавської області від 23.04.2019 року, з метою повного всебічного та об`єктивного розгляду справи, колегія суддів дійшла висновку, що зазначені апеляційні скарги слід призначити до судового розгляду на "07" серпня 2019 р. о 14:30 год., об`єднавши їх в одне провадження.

Розпорядженням керівника апарату суду від 05.08.2019 року на підставі доповідної записки головуючого судді Черноти Л.Ф. у зв`язку з відпустками судді Білецької А.М. та судді Пушай В.І., які входять до складу колегії суддів проведено повторний автоматизований розподіл судової справи за результатом якого сформовано склад колегії суддів (за наявності): головуючий суддя: Чернота Л.Ф., судді Зубченко І.В., Радіонова О.О.

У судовому засіданні 07.08.2019 року було оголошено перерву до 09.08.2019 року о 10:30 год., про що учасників справи було повідомлено під розписку.

У судовому засіданні 09.08.2019 р. представник позивача наполягав на вимогах, викладених в своїй апеляційній скарзі, просив суд рішення Господарського суду Полтавської області від 23.04.2019 року у справі №917/1624/18 скасувати в частині відмови у стягненні 22 142 015,99 грн. - інфляційних втрат та 1 860 023,63 - 3% річних; прийняти в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, м. Київ задовольнити та стягнути з Публічного акціонерного товариства Полтаваобленерго, м. Полтава 22142 015,99 грн. - інфляційних втрат та 1 860 023,63 - 3% річних. Також просить відшкодувати за рахунок відповідача понесені позивачем судові витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги та позовної заяви.

Відповідач у судовому засіданні 09.08.2019 р. просив залишити апеляційну скаргу позивача без задоволення, підтримав вимоги, викладені за змістом, поданої апеляційної скарги.

Фіксація судового засідання апеляційної інстанції здійснювалась за допомогою технічних засобів у відповідності до вимог ст. ст. 222, 223 Господарського процесуального кодексу України з урахуванням приписів п. 17.7. його Перехідних положень в порядку розгляду апеляційної скарги, встановленому статтею 270 цього Кодексу. Складено протокол судового засідання.

Крім того, в матеріалах справи містяться копії належним чином засвідчених документів, які на думку відповідача суттєво впливають на розгляд справи та не входять до предмета доказування.

У відповідності до частини 4 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Судова колегія, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства та розглянувши матеріали справи в порядку ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, встановила наступне.

18.02.2014 між Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України" (Продавець) та Приватним акціонерним товариством Полтаваобленерго (Покупець) укладено договір купівлі-продажу природного газу №294-ПР (а. с. 19-24 том І), відповідно до пункту 1.1 якого, продавець зобов`язується передати у власність покупцю у 2014 році природний газ, ввезений на митну територію України Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України" за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а покупець зобов`язується прийняти та оплатити цей природний газ на умовах цього договору.

Газ, що продається за цим договором, використовується покупцем виключно для власних потреб. Покупець є кінцевим Споживачем (пункт 1.2 договору).

На виконання умов договору за період з січня по липень 2014 року постачальник передав, а відповідач прийняв у власність природного газу на загальну суму 802601536,50 грн., відповідно до наступних актів приймання-передачі природного газу (а. с. 41-52 том І):

- акт приймання-передачі природного газу від 18.06.2014 за газ, поставлений у січні 2014 року (корегуючий акт від 20.06.2014 за газ, спожитий у січні 2014 року) на загальну суму 148638976,51грн;

- акт приймання-передачі природного газу від 18.06.2014 за газ, поставлений у лютому 2014 року, (корегуючий акт від 20.06.2014 за газ, спожитий у лютому 2014 року) на загальну суму 128177019,92грн;

- акт приймання-передачі природного газу від 18.06.2014 за газ, поставлений у березні 2014, (корегуючий акт від 20.06.2014 за газ, спожитий у березні 2014 року) на загальну суму 110772931,35 грн;

- акт приймання-передачі природного газу від 18.06.2014 за газ, поставлений у квітні 2014 року (корегуючий акт від 20.06.2014 за газ, спожитий у квітні 2014 року) на загальну суму 95304857,76 грн;

- акт приймання-передачі природного газу від 18.06.2014 за газ, поставлений у травні 2014 року на суму 105501742,94 грн;

- акт приймання-передачі природного газу від 30.06.2014 за газ, поставлений у червні 2014 року на суму 102175008,94 грн;

- акт приймання-передачі природного газу від 31.07.2014 за газ, поставлений у липні 2014 року на суму 112030999,08 грн.

Відповідно ст. 712 Цивільного Кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до статтті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу (ст. 663 Цивільного Кодексу України).

Статтею 629 Цивільного кодексу України, встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

У відповідності до вимог ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватися належним чином та в установлений строк, одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається. Статтею 193 Господарського кодексу Українипередбачено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ст. 530 Цивільного кодексу України).

За даною справою Публічне акціонерне товариство Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" просить стягнути з відповідача 5317669,97 грн. - 3% та 40 466 203,06 грн. - інфляційних втрат, з яких:

30 994,42 грн. - 3% нараховані за зобов`язаннями червня 2014 року (з оплати газу, поставленого протягом червня 2014 року ) за період прострочення з 31.10.2015-31.01.2016;

5286675,55 грн. - 3% нараховані за зобов`язаннями липня 2014 року (з оплати газу, поставленого протягом липня 2014 року) за період прострочення з 31.10.2015-16.11.2017);

637382,34 грн. - інфляційних втрат нараховані за зобов`язаннями червня 2014 року (з оплати газу, поставленого протягом червня 2014 року) за період прострочення листопад, грудень 2015 року та січень 2016 року;

39828820,72 грн. - інфляційних втрат нараховані за зобов`язаннями липня 2014 року (з оплати газу, поставленого протягом липня 2014 року) за період прострочення з жовтня 2014 року по жовтень 2017 року, у зв`язку з простроченням грошового зобов`язання, визначеного договором купівлі - продажу природного газу №294-ПР від 18.02.2014.

Щодо нарахування 3% річних та інфляційних нарахувань на заборгованість яку враховано у справі, судова колегія зазначає наступне.

У даній справі, до позовної заяви АТ «НАК «Нафтогаз України» надав розрахунок, однак відповідач стверджує, що нарахування інфляційних починається з суми 175147404,68 грн., а не з заборгованості на 01.10.2015 року в розмірі 112030999,08 грн.

Як вбачається з розрахунку, при визначенні суми боргу з урахуванням інфляційних нарахувань попередніх періодів, тобто з 09.2014 р. по 09.2015 р., що збільшило розмір заборгованості для обчислення інфляційних нарахувань на 63116405,60 грн.

Дослідивши матеріали справи в цій частині, судова колегія дійшла висновку, що позивачем не враховано ту обставину, що інфляційні нарахування на заборгованість за період з 09.2014 р. по 09.2015 р. були предметом розгляду у справі №917/494/15 і були задоволені в розмірі 63044 378,40 грн. (сплачені до моменту винесення рішення у справі №917/1624/18).

Як зазначено вище, відповідач оплату за переданий йому газ, позивачем протягом червня та липня 2014 року здійснював з порушенням строку, встановленого пунктом 6.1. договору.

У зв`язку з порушеннням відповідачем своїх грошових зобов`язань за договором, позивач у данній справі звертався до господарського суду Полтавської області з позовом до відповідача в рамках справи №917/494/15 предметом якого було стягнення119 502826,56 грн. - основного боргу за поставлений газ в період січень-липень 2014 року та нараховані на борг 59 370 852,47 грн. - пені, 3% річних у розмірі 10 817 412,23 та 135 849 244,17 грн.- інфляційних нарахувань.

Рішенням господарського суду Полтавської області від 01.03.2016 у справі №917/494/15 (а. с. 238-244 том І) позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України задоволені частково, стягнуто з відповідача 108 615 673,09 грн. - основного боргу за договором купівлі-продажу природного газу №294-ПР від 18.02.2014, 47496681,47 грн. - пені, 10817412,23 грн. - 3% річних та 135849244,17 грн. - інфляційних.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 22.06.2016 у справі №917/494/15 (а. с. 148-164), залишену без змін Постановою Вищого господарського суду України від 14.12.2016 (а. с. 165-169) рішення господарського суду Полтавської області від 01.03.2016 у справі №917/494/15 змінено в частині суми стягнення пені, 3% річних та інфляційних - стягнуто з відповідача на користь Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 2878600,30 грн. - пені, 5141781,63 грн. - 3% річних та 63044378,40 грн. - інфляційних.

Під час розгляду справи №917/494/15, зокрема, встановлено, що в порушення умов договору купівлі-продажу природного газу №294-ПР від 18.02.2014 відповідач невчасно та не в повному обсязі здійснив оплату за поставлений природний газ у квітні-липні 2014 року (сплатив загалом 683098709,94 грн. повністю за актами січня-березня 2014 без прострочення, за актами квітень-травень 2014 року з простроченням та частково за червень 2014 року), у зв`язку з чим заборгованість на дату звернення до суду з позовними вимогами в рамках справи №917/494/15 складала 119 502 826,56 грн. (залишок заборгованості за актом червня 2014 року та липня 2014 року).

Оплата газу спожитого протягом квітня-червня 2014 року була здійснення до моменту винесення рішення по справі, що зафіксовано в Постанові Харківського апеляційного |господарського суду від "22" червня 2016 року по справі № 917/494/15. Тобто, за квітень і травень 2014р. на момент подачі позову вартість природного газу сплачено повністю. За червень 2014р. вартість природного газу сплачена повністю, у т.ч. з врахуванням платежів здйснених в ході розгляду справи. За липень 2014 р. ПАТ «Полтаваобленерго» спожило природного газу на 112 030 999,08 грн. З урахуванням платежів здійснених під час розгляду справи судом було стягнуто з товариства 108 615 673,09 грн. заборгованості, яка складала вартість природного газу спожитого в липні 2014 р.

Тобто фактичний борг Відповідача враховано судом при винесенні рішення по праві №917/494/15 це газ спожитий в липні 2014р.

Як вже зазначалось, постановою Харківського апеляційного суду від 22.06.2016, якою частково змінено рішення господарського суду Полтавської області від 01.03.2016 визначено в межах, заявленого позивачем періоду за актами квітня-липня 2014 року та враховуючи часткові оплати належні до стягнення з відповідача суми нарахувань на стягувану заборгованість за поставлений природний газ (пеня, 3% річних та інфляційна індексація), а саме: за квітень 2014 року: пеня - 908319,67 грн, 3% річних - 108998,37 грн, інфляційні втрати не стягувалась, за травень 2014 року: пеня - 2893426,65 грн., 3% річних - 347211,20 грн., інфляційні не стягувались, за червень 2014 року: пеня - 695862,50 грн, 3% річних - 1057609,29 грн., інфляційні - 7028878,87 грн., за липень 2014 року: пеня -15288394,70 грн., 3% річних - 3627962,77 грн., інфляційні втрати - 56015499,54 грн. Всього: пеня - 28786003,50 грн., 3% річних - 5141781,63 грн., інфляційні - 63044378,40 грн.

При цьому, апеляційний суд дійшов висновку про необхідність зменшення розміру пені на 90% - до 2878600,30 грн.

Згодом, як вбачається з наявних у матеріалах справи платіжних документів та не заперечується позивачем, відповідач сплатив решту суми заборгованості за поставлений в липні 2014 року природний газ у листопаді 2017 року.

Відповідно до частини 4 статті 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Частиною 2 статтті 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних з простроченої суми, якщо законом або договором не встановлений інший розмір відсотків.

Позивач у розрахунку суми позову зазначив, що ним не нараховано до стягнення в рамках даної справи інфляційні та річні, які стягнуто в рамках справи №917/494/15 за відповідні періоди прострочення, в тому числі нараховані за порушення зобов`язань червня та липня 2014 року.

Статтею 612 Цивільного кодексу України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов`язання у строк, встановлений договором.

Факт несвоєчасного виконання грошового зобов`язання червня та липня 2014 року не заперечується відповідачем у відзиві на позовну заяву (т. 1 а. с. 232), але він наголошує на неврахування позивачем частково сум інфляційних та річних, що стягнуті за цими зобов`язаннями в рамках справи №917/494/15, розстрочення ухвалою суду від 25.08.2016 р. виконання рішення у справі №917/494/15 і відповідно, зміну строків оплат за договором яких відповідач дотримався та на те, що відповідні нарахування підлягають списанню відповідно ч. 3 статтті 7 до Закону України Про заходи, спрямовані на регулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії (Закон України 1730-VIII від 03.11.2016), оскільки ПАТ "Полтаваобленерго" розрахувалося за заборгованість перед позивачем, за поставлений природний газ на підставі договору купівлі-продажу природного газу №294-ПР від 18.02.2014, до набрання чинності зазначеним Законом.

30.11.2016 набрав чинності Закон України Про заходи, спрямовані на регулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії (Закон України 1730-VIII від 03.11.2016), яким визначено комплекс організаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення.

Відповідно до положень частини 3 статті 7 Закону на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

Як правомірно зазначив суд першої інстанції, за змістом норми частини 3 статті 7 Закону вбачається, що підставою для здійснення списання відповідних нарахувань має бути наявність такої сукупності умов:

- базою для відповідних нарахувань має виступати кредиторська заборгованість за спожитий природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії;

- кредитором у правовідносинах щодо такої заборгованості має бути один з визначених Законом Постачальників природного газу (Публічне акціонерне товариство Національна акціонерна компанія Нафтогаз України або Державне підприємство Газ України), а боржником теплопостачальна або теплогенеруюча організація;

- зазначена заборгованість мала бути погашена до 30.11.2016.

Оскільки, як наведено вище, відповідачем сплачено заборгованість за газ, спожитий протягом квітня - червня 2014 року повністю та частково сплачено заборгованість за спожитий природний газ за липень 2014 року до 30.11.2016 (дати набрання чинності Закону), господарський суд першої інстанції правомірно зазначив, що відповідно до вищевказаного Закону підлягає списанню інфляційні та річні, нараховані за зобов`язанннями червня та липня 2014 року за періоди простроченння до 30.11.2016 року.

Як вбачається з матеріалів справи заборгованість за червень 2014 року була сплачена відповідачем до січня 2016 року (за розрахунком позивача, що наданий до позовної заяви), тобто до 30.11.2016 р. А тому, нараховані 3% річних за період з 31.10.2015 по січень 2016 року у сумі 30 994,42 грн. та розмір інфляційних витрат, що нараховані за листопад, грудень 2015 року та січень 2016 року у сумі 637 382,34 грн., колегія суддів приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в цій частині на підставі п. 3 ст. 7 Закону України «Про заходи, спрямовані на регулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії.

Що стосується заборгованості за липень 2014 року, судова колегія зазначає, що кошти були сплачені відповідачем до 30.11.2016 р. частково в розмірі 19 555 952,61 грн. А саме, самостійно відповідачем сплачено кошти за платіжними дорученнями у період з лютого 2016 по червень 2016 року у розмірі 7 572 385,61 грн.

Відповідно до ухвали господарського суду Полтавської області від 25.08.2016 року у справі №917/494/15 про розстрочення виконання рішення суду було надано розстрочку на 30 місяців з частковою сплатою коштів, щомісяця у розмірі 5 991 783,79 грн. Відповідач сплатив за два місяці 11 983 567, 60 грн.

У подальшому, відповідачем кошти сплачено після набрання чинності Закону України «Про заходи, спрямовані на регулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії».

Позивач стверджував про можливість застосування до боргових зобов`язань АТ «Полтаваобленерго» за договором купівлі-продажу природного газу №294-ПР від 18.02.2014 р. Закон України «Про заходи, спрямовані на регулювання заборгованості теплопостачальних та тепло генеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання та водовідведення за спожиті енергоносії», а саме, ст. 7 якою передбачено списання 3% та інфляційних нарахувань, у зв`язку із призначенням природного газу в договорі для власних потреб, а не для виробництва теплової та електричної енергії.

Колегія суддів дійшла висновку, що позиція позивача в даному випадку, не обґрунтована, вважає, що саме у разі фактичних дій з оплати/погашення заборгованості належного суб`єкта до визначеної дати в силу прямої норми ч. 3 ст.7 Закону України 1730-VIII від 03.11.2016 р. відбувається списання визначених у наказі до стягнення нарахувань незалежно від згоди або позиції кредитора, що у повній мірі узгоджується із позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 18.04.2018 р. у справі №908/2113/16, від 07.02.2018 р. у справі №927/1152/16 та від 14.03.2018 р. у справі №904/11460/16.

Як вищенаведено ч. 3 ст. 7 Закону є нормою прямої дії, при цьому застосування її приписів не ставиться в залежність від виконання будь-яких інших умов, окрім погашення боржником заборгованості за отриманий природний газ до набрання чинності Законом. Зокрема, застосування даної норми не потребує включення підприємства до Реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 28.02.2018 у справі №911/3914/14.

Враховуючи викладене та беручи до уваги встановлені судом апеляційної інстанції обставини погашення заборгованості за договором купівлі-продажу природного газу відповідачем до набрання чинності Законом (до 30.11.2016) та поширення на відповідача дії Закону, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що нараховані позивачем суми 3 % річних та інфляційних втрат не підлягають стягненню з відповідача згідно з ч. 3 ст. 7 Закону.

Відтак, колегія суддів відхиляє доводи позивача про те, що для врегулювання питання заборгованості та стягнення, 3% річних та інфляційних нарахувань в порядку, передбаченому Законом, шляхом списання відповідач має набути статусу учасника такої процедури, тобто бути включеним до Реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії.

Таким чином, 3% річних та інфляційні нарахування на заборгованість сплачену до 31.11.2016 року підлягають списанню.

Також, суд апеляційної інстанції, вважає, що доводи позивача, стосовного того, що природний газ, який використовується виключно для власних потреб, є необґрунтованими, з огляду на наступне.

На виконання умов договору, продавець передав у власність покупця природний газ на суму 802 601 536,50 грн., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу.

Як вже зазначалось, 30 листопада 2016 року набув чинності Закон України "Про заходи, спрямовані врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" від 03.11.2016 № 1730-VIII.

Відповідно до преамбули Закону №1730, визначено комплекс організаційних та економічних спрямованих на забезпечення сталого функціонування теплопостачальних та тепологенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення.

Згідно термінів вказаного Закону України №1730 вбачається, що процедура врегулювання заборгованості - спрямовані на зменшення, списання та/або реструктуризацію заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиту електричну енергію шляхом взаєморозрахунків, реструктуризації та списання заборгованості.

Для участі у процедурі врегулювання заборгованості теплопостачальні та теплогенеруючі організації включаються до реєстру, який веде центральний орган виконавчої влади, що забезпечує та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства (частина 1 Закону №1730).

Постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2017 № 93 затверджено Порядок ведення теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь в процедурі врегулювання заборгованості за енергоносії та користування зазначеним реєстром, відповідно до п. 4 якого формування та реєстру здійснюється Мінрегіоном шляхом: збирання та оброблення інформації про підприємства; внесення даних до реєстру та змін до них, а також виключення таких даних з реєстру. Таким чином, для участі у процедурі врегулювання заборгованості теплопостачальні та теплогенеруючі організації, підприємства централізованого водопостачання та водовідведення включаються до реєстру, який веде центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства, а саме Міністерство регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства.

Відповідно до наказу Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово- комунального господарства України №142 від 08.06.2017 р. ПАТ «Полтаваобленерго» включено до теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за енергоносії суб`єктів господарювання.

Отже, норми Закону №1730 розповсюджуються та врегульовують відносини щодо заборгованості саме теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств, за спожиті енергоносії, які використано для потреб забезпечення водопостачання і водовідведення.

Крім того в матеріалах справи міститься копія статуту Акціонерного товариства «Полтаваобленерго» (том 3, а.с. 117-119), з якого вбачається, що метою та предметом діяльності Товариства є задоволення потреб ринку продукції, роботах та послугах товариства, розширення їх асортименту, підвищення конкурентоспроможності, ефективне управління майном, що належить товариству, одержання прибутку, його використання та/або розподіл для розвитку Товариства, забезпечення інтересів акціонерів товариства і задоволення економічних інтересів і соціальних потреб працівників. Товариство може здійснювати будь-яку фінансово-господарську діяльність, якщо інше не передбачено законодавством.

Позивач не довів у розумінні приписів ст. ст. 73, 74, 76, 77 ГПК України, що АТ «Полтаваобленерго» використовувало природний газ, виключно для власних потреб.

Судом встановлено, що з 01.12.2016 р. (дата набрання чинності Законом) по 24.07.2017 р. (дата останньої оплати по ухвалі від 25.08.2016 р. у справі №917/494/15 відповідачем було сплачено 44 262464,00 грн.

За таких обставин суд приходить до висновків щодо задоволення позовних вимог у частині стягнення 3% річних та інфляційних нарахувань на суму боргу 44 262464,00 грн. за період 01.12.2016 р. по 23.07.2017 р.

Здійснивши перерахунки 3% річних та інфляційних втрат, судова колегія встановила наступне.

на заборгованість в розмірі 44 262464,00 грн. сплачену за період 01.12.2016 р. по 23.07.2017 р. розмір 3% річних становить 854 624,39 грн.;

на заборгованість в розмірі 44 262464,00 грн. сплачену за період 01.12.2016 р. по 23.07.2017 р. розмір інфляційних нарахувань становить 4 044 428,53 грн.;

Також, 25.07.2017 р. було проведено залік зустрічних однорідних вимог на суму 753 026,47 грн. Підставою для проведення заліку стала заява про зарахування зустрічних однорідних вимог на суму 753 026,47 грн. №12-85/9258.

Відповідачем було порушено строки належного виконання договору купівлі - продажу природного газу №294-ПР від 18.02.2014р., тому суд приходить до висновків щодо задоволення позовних вимог у частині стягнення 3% річних та інфляційних нарахувань на суму боргу 753 026,47 грн. за період жовтень 2015 р. по липень 2017 р.

Здійснивши перерахунки 3% річних та інфляційних втрат, судова колегія встановила наступне:

на заборгованість в розмірі 753 026,47 грн. розмір 3% річних за період 31.10.2015р. по 25.07.2017р. становить 39 178,01 грн.;

на заборгованість в розмірі 753 026,47 грн. розмір інфляційних нарахувань за період 01.10.2015 р. по 25.07.2017р. становить 186 998,88 грн.

Як зазначає відповідач, у нього відсутня ліцензія на здійснення діяльності з продажу (перепродажу) природного газу, весь отриманий газ був переданий Кременчуцькій ТЕЦ для виробництва теплової та електричної енергії.

Зазначення в пункті 1.2 договору купівлі-продажу природного газу №294-ПР від 18.02.2014 про те, що газ використовується виключно для власних потреб покупця (відповідача) та він є кінцевим споживачем означає, що отриманий природний газ не може та не повинен перепродаватися відповідачем іншим особам, що кореспондується з його твердженнями (не спростованими під час розгляду даної справи) про відсутність відповідної ліцензії. Крім того, твердження позивача ґрунтуються виключно на хибному розумінні поняття для власних потреб, враховуючи відсутність доказів використання підприємством ТЕЦ природного газу в якості сировини або палива для виробництва інших товарів, ніж теплова та електрична енергія.

Крім того, на виконання вимог Закону України «Про державний бюджет України на 2017 рік» було підписано між сторонами договір про організацію взаєморозрахунків від 01.11.2017 р. №6/332в, предметом якого (п. 10) є перерахування 47 459 586 грн. за газ, спожитий відповідачем саме за спірним Договором купівлі-продажу природного газу від 18.02.2014р. №294-ПР.

Зазначені розрахунки були здійснені відповідно до вимог Кабінету Миністрів України від 18.05.2017 року №332.

Тому, у даному випадку, на зазначену суму нарахування 3% річних і інфляційних втрат не здійснюється.

Відповідно до ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. В силу вказаної норми предметом доказування є обставини, які свідчать про дійсні права та обов`язки сторін у справі та складаються з фактів, якими позивач обґрунтовує підстави позову, та фактів, якими відповідач обґрунтовує заперечення проти позову.

Судова колегія дійшла висновку, що позивач по справі не довів обставини та не надав доказів в обґрунтування позовних вимог.

Під час судового засідання як позивачем так і відповідачем було зазначено про не проведення за вказаним договором обумовленого в договорі фінансування. А відтак укладення вказаного договору не створило для сторін жодних прав та обов`язків. Позивач у наданому розрахунку до позовної заяви зазначив фактичне отримання цих коштів (47 459 586, 00 грн.).

В апеляційній скарзі та в судовому засіданні представник АТ «Полтаваобленерго» просив не застосувати положення частини другої статті 625 ЦК України, до суми боргу, яка сплачена згідно з ухвалою суду від 25.08.2016 р. у справі №917/494/15 про розстрочення виконання рішення суду, так як між сторонами судом змінено порядок і строки проведення розрахунків за природний газ, який було поставлений відповідно до умов договору купівлі - продажу природного газу № 294-ПР від 18.02.2014 р.

Судова колегія розглянула апеляційну скаргу в цій частині та відмовила за необгрунтованістю. У даній справі, позивачем не було надано копій первинної бухгалтерської документації, щодо підтвердження розрахунків та суми заявленої в позовній заяві, тому суд апеляційної інстанції зазначає, що оскаржуване рішення винесене з порушенням норм матеріального права.

З огляду на вищевикладене, судова колегія апеляційної інстанції не погоджується з рішенням суду першої інстанції, так як зі змісту рішення не встановлено ані періоду, за який стягнуто кошти, ані сам розрахунок, за яким здійснено стягнення. Крім того, суд першої інстанції розглядаючи справу неповністю з`ясував обставини справи, що призвело до невідповідності висновків, викладених у рішенні, тому наявні підстави для скасування судового рішення у відповідності до вимог ст. 277 Господарського процесуального кодексу України.

На підставі, здійснених судом апеляційної інстанції, розрахунків стягненню підлягає: 3% річних - 893 802,40 грн. (854 624, 39 грн. + 39178,01 грн.), інфляційних втрат у розмірі 4231427,41 грн. (4 044428,53 грн. + 186 998,88 грн.). Загалом 5 125 229,81 грн.

Судова колегія апеляційної інстанції розглянула апеляційні скарги учасників справи в межах вимог статті 269 Господарського процесуального кодексу України.

Виходячи з наведеного, апеляційна скарга позивача підлягає залишенню без задоволення, апеляційна скарга відповідача частковому задоволенню, а рішення господарського суду Полтавської області від 23.04.2019 року у справі №917/1624/18 підлягає скасуванню, з прийняттям нового рішення у відповідній частині. У решті позовних вимог слід відмовити.

Судові витрати підлягають розподілу у відповідності до вимог ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись статями 86, 129, 269, 270, 273, 275, 277, 281 284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Полтаваобленерго", м. Полтава на рішення господарського суду Полтавської області від 23.04.2019 року у справі №917/1624/18 задовольнити частково.

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ на рішення господарського суду Полтавської області від 23.04.2019 року у справі № 917/1624/18 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Полтавської області від 23.04.2019 року у справі №917/1624/18 скасувати.

Прийняти нове рішення.

Стягнути з Акціонерного товариства "Полтаваобленерго" (36022, Полтавська обл., м. Полтава, вул. Старий Поділ, буд. 5; код ЄРПОУ 00131819) на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (місцезнаходження: 01001, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6, ) 5 125 229,81 грн., з яких 893 802,40 грн. - 3% річних та 4231427,41 грн. - інфляційних втрат, 547664,14 грн. витрат зі сплати судового збору за подання позовної заяви.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"(місцезнаходження: 01001, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6, ) на користь Акціонерного товариства "Полтаваобленерго" (36022, Полтавська обл., м. Полтава, вул. Старий Поділ, буд. 5; код ЄРПОУ 00131819) 821496,21 грн. витрат зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги.

Господарському суду Полтавської області видати відповідні накази згідно вимог Закону України "Про виконавче провадження".

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Порядок і строки оскарження передбачені статтями 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

У судовому засіданні 09.08.2019 р. оголошено вступну та резолютивну частину.

Повний текст постанови складено та підписано 14.08.2019 р.

Головуючий суддя Л.Ф. Чернота

Суддя І.В. Зубченко

Суддя О.О. Радіонова