Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" серпня 2019 р. м. Житомир Справа № 906/372/19

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Соловей Л.А.

при секретарі судового засідання: Сидорчук О.В.,

за участю представників сторін:

від позивача: Тимофеєв А.В., ордер № 45724 від 10.04.19;

від відповідача: не з`явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Житомирі справу

за позовом Фізичної особи - підприємця Гринюка Ігоря Миколайовича (м.Житомир)

до Фізичної особи - підприємця Савицького Василя Петровича (м.Житомир)

про стягнення 131857,50грн

Фізична особа-підприємець Гринюк Ігор Миколайович звернувся до Господарського суду Житомирської області з позовом про стягнення з Фізичної особи-підприємця Савицького Василя Петровича 131857,50грн заборгованості, яка виникла на підставі договору оренди від 19.01.18, з яких: 111581,00грн основного боргу, 4687,54грн інфляційних, 1300,33грн 3% річних та 14288,63грн пені.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов договору оренди нежитлового приміщення від 19.01.18 в частині сплати орендних платежів.

Ухвалою від 23.04.19 господарським судом, зокрема, позовну заяву прийнято до розгляду за правилами загального позовного провадження зі стадії відкриття провадження у справі та призначено підготовче засідання.

Ухвалою суду від 15.07.19 закрито підготовче провадження та призначено справу №906/372/19 до судового розгляду по суті.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві, просив позов задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився. Ухвали Господарського суду Житомирської області від 23.04.19, від 27.05.19, від 18.06.19 та 15.07.19, які направлялась відповідачу на юридичну адресу ( АДРЕСА_1 ), зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, повернулась до суду без вручення адресату з відміткою органу зв`язку "за незапитом".

Відповідно до пункту 4 частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.

За змістом пунктів 116, 117 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 № 270, у разі невручення рекомендованого листа з позначкою "Судова повістка" з поважних причин рекомендований лист разом з бланком повідомлення про вручення повертається за зворотною адресою не пізніше ніж через п`ять календарних днів з дня надходження листа до об`єкта поштового зв`язку місця призначення із зазначенням причин невручення. Поштові відправлення повертаються об`єктом поштового зв`язку відправникові у разі, зокрема, закінчення встановленого строку зберігання.

Згідно з частинами 3, 7 статті 120 Господарського процесуального кодексу України виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень. Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Отже, у разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою, тобто повідомленою суду стороною, і повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії.

Водночас суд зазначає, що за змістом статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом. Усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі.

З урахуванням наведеного відповідач не був позбавлений права та можливості ознайомитись з ухвалами Господарського суду Житомирської області від 23.04.19, від 27.05.19, від 18.06.19 та 15.07.19, у справі № 906/372/19 у Єдиному державному реєстрі судових рішень.

Приймаючи до уваги, що відповідач у строк, встановлений 178 Господарського процесуального кодексу України, не подав до суду відзив на позов, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами, за висновками суду, у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи, 19.01.18 між Фізичною особою-підприємцем Гринюком Ігорем Миколайовичем та Фізичною особою-підприємцем Савицьким Василем Петровичем укладено договір оренди, за умовами якого орендодавець здає, а орендар приймає в оренду нежилі приміщення 1-го поверху будинку №8 по вулиці Великій Бердичівській, м.Житомир , загальною площею 81,4 кв.м. (приміщення 27 інвентаризаційної справи №3420 будинку за адресою Велика Бердичівська 8 в місті Житомирі ) (п.1.1 договору).

Розділом 2 договору визначено строк його дії, а саме: початок оренди: 01.02.18; кінець оренди: 31.12.19.

Оплата по договору розпочинається 15.02.18 або днем початку роботи з населенням розміщеного в приміщенні закладу, в залежності від того, що наступить раніше (п.3.1 договору).

Пунктом 3.2 договору передбачено, що оплата по договору здійснюється орендарем орендодавцю:

А) у розмірі 10000,00грн в місяць, починаючи від 15.02.18;

Б) у розмірі 12000,00грн в місяць, починаючи від 01.06.18.

01.03.18 між орендодавцем та орендарем укладено додаткову угоду №1 до договору оренди від 19.01.18 (а.с.17), якою сторони погодили змінити умови щодо розміру орендної плати та викласти її в наступній редакції:

Орендна плата за цим договором складається з двох частин-постійної частини та динамічної частини.

Розмір постійної частини орендної плати складає:

- 10000,00грн за повний місяць оренди починаючи від 15.02.18;

- 12000,00грн за повний місяць оренди починаючи від 01.06.18.

Динамічна частина орендної плати за цим договором погоджується сторонами щомісячно на підставі додаткової угоди до договору про погодження динамічної частини орендної плати та зазначається у рахунку окремим рядком. Розмір динамічної частини залежить від обсягу споживання орендарем всіх комунальних та всіх експлуатаційних послуг щодо орендованого приміщення. Загальна сума орендної плати на місяць визначається шляхом додавання погодженої суми динамічної частини орендної плати до постійної частини орендної плати.

Додатковою угодою №2 від 01.06.18 до договору оренди від 19.01.18 сторони погодили на період з 01.06.18 по 31.08.18 змінити умови щодо розміру постійної частини орендної плати та викласти її в наступній редакції (п.3.2 договору): розмір постійної частини орендної плати складає 9500,00грн за повний місяць оренди.

Згідно п.3.4 договору орендна плата здійснюється орендарем на підставі виставлених орендодавцем рахунків не пізніше 7 календарних днів з моменту отримання рахунків. Рахунок за поточний місяць оренди виставляється на початку цього поточного місяця.

Відповідно до підпункту d пункту 5.2 договору оренди, дія договору достроково припиняється по ініціативі орендаря в разі письмового попередження орендодавця про закінчення терміну оренди завчасно за три календарних місяці та здачі приміщення орендодавцю. Строк цього трьох місячного терміну до закінчення оренди починається першим днем місяця, наступного після того місяця, в якому це письмове попередження було доручено орендодавцю.

Протоколом передачі приміщення від 02.02.18 підтверджується, що орендодавець здав, а орендар прийняв в оренду згідно укладеного між сторонами договору оренди від 19.01.18 нежилі приміщення 1-го поверху будинку №8 по вулиці Великій Бердичівській, місто Житомир загальною площею 81,4 м.кв. (а.с.19).

На підтвердження факту користування відповідачем орендованим майном в період з лютого 2018 по березень 2019 року, позивачем долучено до матеріалів справи копії актів наданих послуг від 28.02.18, від 31.03.18, від 30.04.18, від 31.05.18, від 30.06.18, від 31.07.18, 31.08.18, 30.09.18, 31.10.18, 30.11.18, від 31.12.18, від 31.01.19, від 28.02.19, рахунків на оплату №18017 від 14.02.18, №18030 від 14.03.18, №18043 від 16.04.18, №18055 від 15.05.18, №18065 від 15.06.18, №18075 від 16.07.18, №18086 від 14.08.18, №18097 від 17.09.18, №18108 від 17.10.18, №18119 від 15.11.18, №18130 від 19.12.18, №18131 від 21.01.19, №18141 від 15.02.18 на загальну суму 184754,00грн (а.с.132-181). Частина зазначених актів наданих послуг та рахунків підписані представниками обох сторін, решта - підписані позивачем в односторонньому порядку.

Як зазначає позивач, орендар неодноразово порушував умови договору в частині своєчасної сплати орендних платежів, сплатив лише 73173,00грн орендних платежів (а.с.126-131), а після 31.07.18 припинив оплачувати такі послуги.

16.11.18 відповідач вручив позивачу повідомлення про дострокове закінчення договору, в якому повідомив про свій намір достроково припинити договір оренди від 19.01.18 та всіх змін та додатків до нього згідно п.5.2 d) вищевказаного договору (а.с.20).

26.12.18 позивач надіслав на адресу відповідача претензію, в якій просив протягом 10 банківських днів з дати отримання претензії сплатити наявну заборгованість з орендної плати у розмірі 85522,00грн, підписати акти виконаних робіт та протоколи погодження динамічної частини орендної плати (а.с.21-24). Однак відповідач вимогу позивача залишив без відповіді та задоволення.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на те, що внаслідок неналежного виконання відповідачем договірних зобов`язань, дію вказаного вище договору достроково припинено на підставі п.п d п.5.2 договору оренди з 01.03.19, проте заборгованість з орендної плати за період 01.07.18 по 01.03.19 у розмірі 111581,00грн залишилась несплаченою.

За вказаних обставин, позивач звернувся до Господарського суду Житомирської області з позовною заявою про стягнення з відповідача заборгованості на підставі договору оренди 19.01.18.

Виходячи з принципу повного, всебічного та об`єктивного розгляду всіх обставин справи, суд визнає вимоги позивача такими, що не підлягають задоволенню частково, враховуючи наступне:

Підставою звернення до суду, за твердженням позивача, став факт неналежного виконання відповідачем зобов`язань щодо оплати орендних платежів на підставі договору оренди від 19.01.18.

Частинами 1 та 2 статті 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України передбачено, що однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Судом встановлено, що укладений між сторонами договір за своїм змістом та правовою природою є договором найму (оренди).

Відповідно до ч. 1 статті 283 ГК України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. Аналогічна норма закріплена й у частині 1 статті 759 ЦК України, відповідно до якої за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Як вбачається із матеріалів справи, на виконання умов договору позивач передав, а відповідач в свою чергу прийняв в оренду нежитлове приміщення 1-го поверху будинку №8 по вулиці Великій Бердичівській, м.Житомир , загальною площею 81,4 кв.м., про що свідчить протокол передачі приміщення в оренду від 01.02.18.

Частина 1 статті 762 ЦК України встановлено, що плата за користування майном справляється з наймача.

Згідно з частиною 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Як зазначено вище, умовами договору, зокрема, п.3.4 договору передбачено, що оплата здійснюється орендарем на підставі в и с т а в л е н и х орендодавцем рахунків не пізніше 7 календарних днів з моменту о т р и м а н н я рахунків.

Тобто, відповідно вищевказаного пункту договору, підставою для сплати орендних платежів є фактичне отримання орендарем рахунків на оплату.

З матеріалів справи вбачається, що за період липень 2018 - лютий 2019 відповідачу нарахована орендна плата на загальну суму 115670,00грн.

Як встановлено судом, відповідач здійснив часткове погашення боргу за вказаний період на суму 4089,00грн.

Як зазначає позивач, станом на час звернення позивача з позовом, у відповідача існує заборгованість по орендній платі в розмірі 111581,00грн.

В свою чергу судом враховано, що не всі рахунки на оплату виставлялись відповідачу відповідно до п.3.4 договору оренди. Так, з матеріалів справи вбачається, що відповідачем отримано наручно рахунки на оплату №18097 від 17.09.18 за вересень 2018 року на суму 14694,00грн, №18108 від 17.10.18 за жовтень 2018 року на суму 14877,00грн, №18119 від 15.11.18 за листопад 2018 року на суму 18855,00грн, про що свідчать підписи ФОП Савицького В.П. (а.с.158, 162, 166); частина рахунків, а саме: №18075 від 16.07.18 за липень 2018 року на суму 13589,00грн, №18086 від 14.08.18 за серпень 2018 року на суму 12662,00грн, №18130 від 19.12.18 за грудень 2018 року на суму 14934,00грн не виставлялась ФОП Савицькому В.П. , а були надіслані засобами поштового зв`язку.

Таким чином, відповідачем фактично отримано рахунків на оплату за період з липня по грудень 2018 року включно, на загальну суму 85522,00грн.

Матеріали справи не містять, а позивачем не надано доказів одержання відповідачем рахунків №18131 від 21.01.19 за січень 2019 року на суму 12779,00грн та №18141 від 15.02.19 лютий 2019 року на суму 13280,00грн (доказів надсилання їх поштою, або надання уповноваженому представнику під розпис чи іншим способом, що свідчить про вручення), отримання яких відповідно до умов п.3.4 договору є підставою для сплати орендних платежів.

Отже, з урахуванням умов договору оренди від 19.01.18, у відповідача відсутня підстава для оплати рахунку №18131 від 21.01.19 на суму 12779,00грн та рахунку №18141 від 15.02.19 за лютий 2019 року, разом на суму 26059,00грн.

З огляду на вказане суд вважає необґрунтованою вимогу позивача про стягнення з відповідача заборгованості з орендної плати у розмірі 26059,00грн за січень-лютий 2019 року.

Враховуючи наведене, суд вважає позовні вимоги в частині стягнення орендних платежів підлягають задоволенню частково на суму 85522,00грн (111581-00грн-26059,00грн) за період з липня по грудень 2018 року.

Вимога в частині стягнення 26059,00грн заборгованості з орендної плати необґрунтована та задоволенню не підлягає.

Крім того, позивач відповідно до п.8.5 договору за порушення строків оплати нарахував відповідачу пеню у розмірі 14288,63грн.

Згідно п.3 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Частиною 3 ст.549 ЦК України передбачено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Наведені норми свідчать, що за порушення грошового зобов`язання боржник на вимогу кредитора, зобов`язаний сплатити неустойку (штраф, пеню).

Пунктом 8.5 договору оренди сторони встановили, що в разі несвоєчасних або неповних оплат орендної плати, фактичних витрат згідно розділу 3 цього договору чи відшкодування згідно розділу 8 цього договору орендар сплачує орендодавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діє на момент нарахування пені від несвоєчасно сплаченої суми чи несвоєчасного відшкодування за кожен календарний день затримки, враховуючи день оплати чи відшкодування.

Дослідивши поданий представником позивача розрахунок пені (а.с.123-125), суд встановив, що позивачем не враховано той факт, що частина рахунків на оплату, а саме: №18075 від 16.07.18, №18086 від 14.08.18, №18130 від 19.12.18 не виставлялась відповідачу, відповідно до умов договору оренди, а була направлена разом із претензією від 26.12.18.

Таким чином, дату виникнення зобов`язання по сплаті вищевказаних рахунків слід обраховувати з претензії, яка була направлена на адресу відповідача 26.12.18. та у відповідності до ст.530 ЦК України, враховуючи семиденний строк, який встановлений ст.530 ЦК України, 3 дні на пересилку кореспонденції та святкові дні, суд вважає, що пеню по вищевказаних рахунках слід обраховувати з 09.01.19 .

Згідно розрахунку, здійсненого господарським судом, розмір пені, яка підлягає до стягнення, становить 9643,77грн. В позові в частині стягнення 4644,86грн пені слід відмовити.

Позивач також просить суд стягнути з відповідача за порушення грошового зобов`язання за період з 01.08.18 по 10.04.19 3% річних у розмірі 1300,33грн та інфляційні в сумі, 4687,54грн, що обраховані з серпня 2018 по березень 2019 року.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання , на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом ч.2 ст.625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції а також 3% річних є правом кредитора, яким останній наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу.

При здійсненні нарахування інфляційних та 3% річних позивач також не врахував, що до моменту пред`явлення відповідачу претензії від 26.12.18 у останнього не існувало обов`язку оплатити орендні платежі згідно рахунків №18075 від 16.07.18, №18086 від 14.08.18, №18130 від 19.12.18.

Відповідно до розрахунку, здійсненого господарським судом за допомогою інформаційно-пошукової системи "Ліга", розмір 3% річних становить 912,28грн, інфляційних нарахувань 3154,04грн; вимоги в частині стягнення 388,05грн 3% річних та 1533,50грн інфляційних необґрунтовані та задоволенню не підлягають.

Згідно зі ст.86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно ст.ст. 13, 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести належними і допустимими доказами ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч.1 ст. 76 ГПК України).

Відповідач доказів сплати заборгованості не надав, доводів позивача не спростував.

За таких обставин, позовні вимоги обґрунтовані, заявлені відповідно до вимог чинного законодавства, підтверджуються належними доказами, наявними в матеріалах справи, та підлягають задоволенню на суму 99232,09грн, з яких: 85522,00грн основного боргу, 9643,77грн пені, 912,28грн 3% річних та 3154,04грн інфляційних витрат. Позові відмовити в частині стягнення 26059грн основного боргу, 4644,86грн пені, 1533,50грн інфляційних та 388,05грн 3% річних необґрунтовані та задоволенню не підлягають.

Розглядаючи вимогу про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 8000,00грн, суд зазначає наступне.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою (ч.1 ст.16 ГПК України).

Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (ч.2 ст.16 ГПК України).

Відповідно ч.3 ст.123 ГПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Пунктом 1 частини 1 статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" визначено, що адвокат - це фізична особа, яка здійснює адвокатську діяльність на підставах та в порядку, що передбачені цим Законом.

Так, у матеріалах справи міститься копія свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії ЖТ №000975, видане 25.10.16 Тимофеєву Андрію Володимировичу (а.с.65).

Відповідно до п.4 ч.1 ст.1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги (ч.1 ст.26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").

Відповідно до частини 3 статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Відповідно до частин 1-4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

В обґрунтування заявленого розміру витрат на правову допомогу, представником позивача подано ордер серії ЖТ №45724 на надання правової допомоги адвокатом Тимофеєвим Андрієм Володимировичем, укладений 16.11.18 між адвокатом - Тимофеєвим Андрієм Володимировичем та клієнтом - Гринюком Ігорем Миколайовичем договір №37 про надання правничої допомоги та додаток №1 до договору №37 від 16.11.18 про надання правничої допомоги від 01.04.19 ( а.с.64,193-194).

Пунктом 1.1 договору про надання правничої допомоги №37 сторони погодили, що адвокат зобов`язується надавати правничу допомогу клієнту за його окремими дорученнями.

Додатком №1 до договору про надання правничої допомоги №37 визначено, що адвокат зобов`язується надати правничу допомогу клієнту щодо стягнення заборгованості з орендної плати, яка виникла за договором оренди від 19.01.18, що укладений між Фізичною особою-підприємцем Гринюк Ігорем Миколайовичем та Фізичною особою-підприємцем Савицьким Василем Петровичем .

Відповідно до п.2 додатку розмір витрат за надання правничої допомоги встановлюється з розрахунку 1000,00грн за 1 (одну) годину роботи адвоката, витрачену на надання такої допомоги, та зазначається в актах прийняття-передання виконаних робіт.

01.08.19 між клієнтом та адвокатом складено акт прийняття-передання виконаних робіт, у якому визначено перелік робіт, наданих адвокатом клієнту, а саме:

- консультація адвоката - 1 год;

- підготовка позовної заяви про стягнення заборгованості з орендної плати (аналіз норм матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини, аналіз судової практики, складання тексту позовної заяви, підготовка додатків до позовної заяви, копіювання позовної заяви з додатками у відповідності до кількості учасників та направлення її засобами поштового зв`язку учасникам справи та до Господарського суду Житомирської області - 4 год;

- представництво в судовому засіданні 27.05.19 - 1 год;

- представництво в судовому засіданні 15.07.19 - 1 год;

- представництво в судовому засіданні 01.08.19 - 1 год.

Вартість послуг, що підлягає сплаті замовником виконавцю, становить 8000,00грн (а.с.195).

На підтвердження понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу адвоката до матеріалів справи долучено квитанцію до прибуткового касового ордера №10 від 01.08.19, відповідно до якої ФОП Гринюк Ігорем Миколайовичем сплачено адвокату Тимофеєву Андрію Володимировичу гонорар у розмірі 8000,00грн (а.с.196).

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 цього Закону).

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом, і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має право втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

Водночас, для включення всієї суми гонорару та фактичних витрат у відшкодування за рахунок відповідача має бути встановлено, що позов підлягає задоволенню, такі витрати позивача були необхідними, а розмір є розумний, виправданий, що передбачено у ст.126 ГПК України та у ст.30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність".

Як зазначено вище, відповідно до акту прийняття-передання виконаних робіт, вартість послуг складає 8000грн.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідачем не заявлено клопотання про зменшення розміру витрат на оплату правничої допомоги, водночас, при вирішенні питання про розподіл витрат, пов`язаних з наданням правничої допомоги адвокатом, судом враховано факт часткового задоволення позовних вимоги, а тому, враховуючи норми ст.126, ст.129 ГПК України, витрати на правову допомогу адвоката підлягають стягненню з відповідача у розмірі 6020,57грн, тобто пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Судовий збір, відповідно до п.3 ч.4 ст. 129 ГПК України, покладається на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 123, 129, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позов Фізичної особи-підприємця Гринюка Ігоря Миколайовича до Фізичної особи-підприємця Савицького Василя Петровича про стягнення 131857,50грн задовольнити частково.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Савицького Василя Петровича ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) на користь Фізичної особи-підприємця Гринюка Ігоря Миколайовича ( АДРЕСА_3 , код НОМЕР_2 ):

- 85522,00грн основного боргу;

- 9643,77грн пені;

- 3154,04грн інфляційних;

- 912,28грн 3% річних;

- 1488,48грн судового збору;

- 6020,57грн витрат на оплату послуг адвоката.

3. В позові відмовити в частині стягнення 26059грн основного боргу, 4644,86грн пені, 1533,50грн інфляційних та 388,05грн 3% річних.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено: 08.08.19

Суддя Соловей Л.А.

Віддрукувати: 3 прим.

1- в справу

2,3- сторонам (рек. з повід)