ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 серпня 2019 року Справа № 906/57/19

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Юрчук М.І., суддя Крейбух О.Г. , суддя Тимошенко О.М.

розглянувши в порядку письмового провадження (без повідомлення учасників справи) апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення господарського суду Житомирської області, ухваленого 06.05.19р. суддею Вельмакіною Т.М. у м.Житомирі, повний текст складено 11.05.19р. у справі №906/57/19

за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

до Військової частини НОМЕР_1

про стягнення 1560,86 грн.

ВСТАНОВИВ:

1. Процесуальне рішення, яке оскаржується у суді апеляційної інстанції.
Рішенням господарського суду Житомирської області від 06.05.2019р. у справі №906/57/19 у задоволенні позову Публічному акціонерному товариству "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" про стягнення із Військової частини НОМЕР_1 1560,86грн, з яких: 792,20грн пені; 62,43грн 3% річних; 706,23грн інфляційних - відмовлено.

2. Короткий зміст рішення суду першої інстанції.
2.1. Рішення суду першої інстанції про мотивоване тим, що предметом спору є стягнення неустойки, інфляційних нарахувань та 3% річних, нарахованих на основну заборгованість за спожитий протягом жовтня-листопада 2014 року природний газ, яка була у повному обсязі погашена відповідачем 11.03.2015 року.

2.2. 30 листопада 2016 року набрав чинності Закон України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії".

2.3. Застосуванню до даних спірних правовідносин підлягають положення ч. 3 ст. 7 Закону, які імперативно встановлюють, що неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних на заборгованість теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом, не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

2.4. Додаткові умови для списання сум пені, інфляційних нарахувань та відсотків річних при відсутності кредиторської заборгованості на день набрання чинності Законом, не вимагаються. Тобто, вищевказаний Закон не передбачає подання будь яких додаткових документів для списання чи не нарахування неустойки, інфляційних нарахувань та процентів річних, а лише визначає одну підставу, зокрема погашення основної заборгованості до набрання чинності вказаним Законом.

3. Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу; короткий зміст вимог апеляційної скарги.
3.1. Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду першої інстанції, позивач - Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" - звернувся до Північно-західного апеляційного господарського суду через господарський суд Житомирської області з апеляційною скаргою, відповідно у якій просить поновити Акціонерному товариству "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" строк на подання апеляційної скарги на рішення господарського суду Житомирської області від 06.05.2019р. у справі №906/57/19 та прийняти апеляційну скаргу до провадження; скасувати рішення господарського суду Житомирської області від 06.05.2019р. у справі №906/57/19 повністю; ухвалити нове рішення по справі, яким вимоги Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" про стягнення 1560,86 грн. задоволити у повному обсязі; судові витрати покласти на відповідача по справі.

3.2. Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції порушено та неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

3.3. В оскаржуваному рішенні господарським судом Житомирської області не враховано аргументів та доказів позивача, не зазначено мотивів такого неврахування, чим порушено вимоги ст. ст. 7, 86, 238 ГПК України, що призвело до ухвалення незаконного рішення.

3.4. Господарський суд Житомирської області, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, посилається на ч.3 ст.7 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії».

3.5. Виходячи з аналізу положень ст.3 Закону, учасниками процедури врегулювання заборгованості (яка включає у себе і списання заборгованості) є теплопостачальні та теплогенеруючі підприємства, включені до реєстру.

3.6. Апелянт акцентує увагу суду другої інстанції, що матеріали справи №906/57/19 не містять належних доказів включення відповідача до реєстру. Таким чином списання заборгованості є неправомірним, а відмова у задоволенні позовних вимог - незаконною.

3.7. Також скаржник вважає, що при ухваленні оскаржуваного рішення місцевий господарський суд дійшов хибного висновку щодо того, що виконання частини 3 статті 7 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» не потребує включення відповідача до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості.

3.8. Оскільки матеріали справи № 906/57/19 не містять доказів включення відповідача до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості, то застосування ч.3 ст.7 Закону є неправомірним.

3.9. При ухваленні оскаржуваного рішення господарським судом Житомирської області порушено норми процесуального права, а саме ст. ст. 236, 238 ГПК України, якими визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим; містити мотивовану оцінку кожного аргументу. Крім того, Господарським судом Житомирської області неправильно застосовано норми матеріального права, зокрема статті 1-3, 7 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», що у відповідності до статті 277 ГПК України є підставами для його скасування.

4. Відзив на апеляційну скаргу, заяви та клопотання, які надійшли від учасників апеляційного провадження, заяви про відводи та самовідводи.
4.1. На адресу суду 26.06.2019р. від Військової частини НОМЕР_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу, відповідно у якому просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення господарського суду Житомирської області від 12.06.2019р. у справі №906/57/19 за безпідставністю, а судове рішення залишити без змін

4.2. Інших заяв, клопотань до початку розгляду апеляційної скарги від учасників провадження у даній справі не надійшло.

4.3. До початку розгляду даної апеляційної скарги по суті, ні під час її розгляду від учасників провадження у даній справі заяв про відвід складу суду чи судді колегії не заявлялося. Суддями колегії самовідводи не заявлялися.

5. Межі перегляду справи в суді апеляційної інстанції.
Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції (стаття 269 ГПК України).

6. Законодавство, яке застосоване апеляційним судом при розгляді апеляційної скарги.
6.1. Під час розгляду апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення господарського суду Житомирської області від 12.06.2019р. у справі №906/57/19 Північно-західний апеляційний господарський суд застосував:

Господарський процесуальний кодекс України, в редакції чинній з 15 грудня 2017 року (далі по тексту постанови також - ГПК України);

Цивільний кодекс України (далі по тексту постанови також - ЦК України);

Господарський кодекс України (далі по тексту постанови також - ГК України);

Закон України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" (далі по тексту постанови також - Закон №1730-VIII);

Порядок ведення реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії, та користування зазначеним реєстром, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2017 №93 (далі по тексту постанови також Порядок №93);

Закон України "Про судовий збір".

6.2. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина 4 ст.236 ГПК України).

7. Розгляд апеляційної скарги по суті.
7.1. Північно-західний апеляційний господарський суд, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши наявні матеріали справи, перевіривши повноту встановлення обставин справи та їх юридичну оцінку, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, зазначає наступне.

7.2. Як вбачається із матеріалів справи, позивачем пред`явлено позов про стягнення на його користь з відповідача 1560,86 грн., з яких: 792,20 грн. пені; 62,43 грн. 3% річних; 706,23 грн. інфляційних, за неналежне виконання зобов`язань по договору купівлі-продажу природного газу №2534/14-ТЕ(Т)-10 від 28.04.2014.

7.3. 28.04.2014 року між ПАТ НАК "Нафтогаз України" (продавець, позивач) та Військовою частиною НОМЕР_1 (покупець, відповідач) укладено договір купівлі-продажу природного газу №2534/14-ТЕ(Т)-10 (а.с. 14-19), за умовами якого продавець зобов`язався передати у власність покупцю у 2014 році природний газ, ввезений на митну територію України продавцем за кодом згідно з УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а покупець зобов`язався прийняти і оплатити цей природний газ на умовах цього договору. Газ, що продається за цим договором, використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням, релігійними організаціями, національними творчими спілками та їх регіональними осередками (крім обсягів, що використовуються для виробничо-комерційної діяльності).

7.3.1. Умовами пунктів 3.3, 3.4 договору сторони узгодили, що приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу. Обсяг використання газу покупцем у відповідному місяці поставки встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показів комерційного вузла/вузлів обліку газу покупця. Не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, покупець зобов`язується надати продавцеві підписані та скріплені печатками покупця та газотранспортного підприємства три примірники акта приймання-передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Продавець не пізніше 8-го числа зобов`язується повернути покупцеві та газотранспортному підприємству по одному примірнику оригіналу акта, підписаний уповноваженим представником та скріплений печаткою, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта. Акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами.

7.3.2. Відповідно до п.4.1 договору, кількість газу, яка подається покупцеві, визначається за показами комерційних вузлів обліку газу покупця.

7.3.3. Згідно з пунктом 6.1 договору, оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

7.3.4. Пунктом 7.2 договору передбачено, що у разі невиконання покупцем пункту 6.1 цього договору він зобов`язується сплатити продавцю (крім суми заборгованості) пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

7.3.5. У пункті 9.3 договору сторони погодили, що строк у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, штрафів, пені, відсотків річних, інфляційних нарахувань, встановлюється тривалістю у 5 років.

7.3.6. Договір набуває чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін і діє в частині реалізації газу до 31 грудня 2014 року, а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення (пункт 11 Договору).

7.3.7. Додатковою угодою №1 до даного договору сторони внесли зміни до договору в частині ціни на газ та його обсягу (а.с.20).

7.4. На виконання умов договору продавець передав у власність покупця протягом жовтня-листопада 2014 року природний газ на загальну суму 13325,04грн., що підтверджується підписаними сторонами актами приймання-передачі природного газу (а.с.21, 22) та не заперечувалось відповідачем.

7.5. Відповідач провів оплату за отриманий природний газ. Разом з тим, матеріалами справи підтверджено, що за поставлений природний газ покупець розрахувався з простроченням виконання грошового зобов`язання, а саме 11.03.15р. (а.с.61, 62).

7.6. Оскільки відповідач за поставлений газ розрахувався з порушенням встановлених договором строків оплати, позивач нарахував відповідачу пеню в сумі 792,20 грн., 3 % річних у сумі 62,43 грн. та втрати від інфляції в сумі 706,23 грн.

7.7. Вважаючи, що його право було порушене, позивач звернувся до господарського суду за захистом порушеного права в цій частині (пункт 7.6. цієї постанови).

7.8. За результатами розгляду позовних вимог у задоволенні позову позивачу НАК було відмовлено. Підстави такої відмови судом апеляційної інстанції наведені у пунктах 2.1.-2.4. цієї постанови.

8. Висновок апеляційного суду за результатами розгляду скарги, відхилення доводів апелянта.
8.1. Оцінивши в сукупності матеріали справи, проаналізувавши вимоги чинного законодавства, що регулює спірні правовідносини, врахувавши доводи і обґрунтування апеляційної скарги, Північно-західний апеляційний господарський суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції у даній справі без змін, виходячи з наступного.

8.2. За змістом ч.1 ст.13, ч.1, 2 ст.14 Цивільного кодексу України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. Цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї.

8.3. Статтями 11, 509 ЦК України встановлено, що підставою виникнення цивільних прав і обов`язків (зобов`язань), які мають виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, договору є договір.

8.4. Договірні умови позивачем були виконані у повному обсязі (п.7.4. цієї постанови), а відповідачем була допущена затримка у розрахунках, що не може свідчити про належність виконання зобов`язання відповідачем (п.7.5. цієї постанови).

8.5. Відповідно до ст.ст.525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших правових актів, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічний припис містить п.п.1, 7 ст.193 Господарського кодексу України.

8.6. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором (частина 2 статті 193 Господарського кодексу України).

8.7. Якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 ЦК України).

8.8. Згідно зі ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

8.9. Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

8.10. Відповідно до ст.ст.610, 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки. Неустойкою (штрафом, пенею) згідно з ст.549 ЦК України є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

8.11. Згідно положень ст.12 Господарського кодексу України держава для реалізації економічної політики, виконання цільових економічних та інших програм і програм економічного та соціального розвитку застосовує різноманітні засоби і механізми регулювання господарської діяльності. Зокрема, засобами регулюючого впливу держави на діяльність суб`єктів господарювання є регулювання цін і тарифів; надання інвестиційних, податкових та інших пільг; надання дотацій, компенсацій, цільових інновацій та субсидій. Умови, обсяги, сфери та порядок застосування окремих видів засобів державного регулювання господарської діяльності визначаються цим Кодексом, іншими законодавчими актами, а також програмами економічного і соціального розвитку. Встановлення та скасування пільг і переваг у господарській діяльності окремих категорій суб`єктів господарювання здійснюється відповідно до цього Кодексу та інших законів.

8.12. Із змісту укладеного сторонами договору купівлі-продажу природного газу №2534/14-ТЕ(Т)-10 від 28.04.2014р. вбачається, що газ, який продається за цим договором, використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням, релігійними організаціями, національними творчими спілками та їх регіональними осередками (крім обсягів, що використовуються для виробничо-комерційної діяльності).

8.13. 30 листопада 2016 року набрав чинності Закон України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", який визначає комплекс організаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення.

8.13.1. Відповідно до статті 1 Закону №1730-VIII, заборгованістю, що підлягає врегулюванню відповідно до цього Закону, зокрема, є кредиторська заборгованість перед постачальником природного газу теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.

8.13.2. Відповідно до ст. 2 вказаного Закону його дія поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії.

8.13.3. Частиною першою статті 3 Закону №1730-VIII передбачено, що для участі у процедурі врегулювання заборгованості теплопостачальні та теплогенеруючі організації, підприємства централізованого водопостачання та водовідведення включаються до реєстру, який веде центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства.

8.14. Постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2017 №93 затверджено Порядок ведення реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії, та користування зазначеним реєстром, який визначає механізм формування, ведення реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії, а також користування його даними.

8.15. Відповідно до пункту 14 Порядку у реєстрі відображаються дані про підприємства, зокрема, зазначаються дані про обсяг кредиторської заборгованості, що підлягає врегулюванню згідно із Законом; обсяг не відшкодованої станом на 01.01.2016 заборгованості з різниці в тарифах, підтверджений протоколами територіальних комісій з питань узгодження заборгованості з різниці в тарифах; обсяг нарахувань із сплати неустойки (штрафу, пені), інших штрафних, фінансових санкцій, а також інфляційних нарахувань і процентів річних, що підлягають стягненню на підставі рішення суду, на заборгованість за спожитий природний газ, електричну енергію, теплову енергію, централізоване водопостачання і водовідведення, що утворилася в період до 01.07.2016р.

8.16. Згідно з ч. 3 ст. 7 Закону №1730-VIII, яка окремо регулює списання неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за енергоносії, централізоване водопостачання та водовідведення, передбачено, що на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом (тобто до 30.11.2016), неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

8.17. Помилковим є твердження апелянта, що незважаючи на відсутність заборгованості за поставлений природний газ на день набрання Законом №1730-VIII чинності, нарахування сум пені, 3% річних та інфляційних втрат здійснюється незалежно від наявності чи відсутності такої заборгованості, оскільки боржник не зареєстрований у Реєстрі теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії (далі також - Реєстр).

8.18. Адже частина третя статті 7 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" від 03.10.2016 є нормою прямої дії. При цьому застосування її приписів не ставиться у залежність від виконання будь-яких інших умов, окрім погашення боржником заборгованості за отриманий природний газ до набранням чинності Законом. Зокрема, застосування даної норми не потребує включення підприємства до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості, і застосування процедури, передбаченої статтями 1, 2, 3 Закону, за умови погашення заборгованості до набрання чинності цим Законом.

8.19. Отже, для правильного застосування положень Закону №1730-VIII, судом повинно бути встановлено, відбулося чи не відбулося погашення основної заборгованості за отриманий природний газ до набрання чинності Законом від 03.10.2016р., а саме до 30.11.2016р.

8.20. Якщо заборгованість погашено до набрання чинності Законом №1730-VIII, тоді положення статей 1, 2, 3 вказаного Закону не застосовуються. Відтак не потребує доведення доказ включення підприємства до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості, а неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних, нараховані на заборгованість, яка є предметом регулювання цього Закону, не нараховуються, а нараховані підлягають списанню у зв`язку з припиненням зобов`язань щодо їх сплати на підставі частини третьої статті 7 Закону №1730-VIII.

8.21. Аналогічна правова позиція та висновки щодо застосування ч.3 ст.7 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" викладені Верховним Судом у постановах від 29.01.2018 №904/10745/16, 07.02.2018 №927/1152/16, 22.03.2018 №914/123/17, 23.07.2018 №904/10294/17.

8.22. Апеляційним господарським судом встановлено, що предметом спору є стягнення неустойки, інфляційних нарахувань та 3% річних, нарахованих на основну заборгованість за спожитий протягом жовтня-листопада 2014 року природний газ, яка була у повному обсязі погашена відповідачем 11.03.2015 року.

8.23. Згідно Свідоцтва про реєстрацію військової частини як суб`єкта господарської діяльності (а.с.67), Військовій частині НОМЕР_1 (відповідач у даній справі) дозволені ряд видів господарської діяльності, серед яких постачання пари та гарячої води.

8.24. Згідно з п. 1.2 договору купівлі-продажу природного газу, газ, що продається за цим договором, використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням, творчими спілками, релігійними організаціями.

8.25. За наведених обставин, та, з урахуванням приписів норм Закону №1730-VIII, на заборгованість, допущену відповідачем при виконанні умов Договору (п.7.3. цієї постанови) позивачем не повинна була нараховуватися неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних, а нараховані підлягали списанню.

8.26. Інших доказів в обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянтом не наведено.

8.27. Як визначено ст.73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

8.28. Відповідно до ст.74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

8.29. Північно-західний апеляційний господарський суд вважає, що суд першої інстанції - господарський суд Житомирської області - ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

8.30. За таких обставин апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України слід залишити без задоволення, а рішення господарського суду Житомирської області від 12.06.2019р. у справі №906/57/19 - без змін.

9. Повноваження суду апеляційної інстанції.
9.1. Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

9.2. З огляду на зазначені правові положення та встановлені обставини справи суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що доводи, викладені апелянтом у апеляційній скарзі є необґрунтованими, у зв`язку з чим відсутні підстави для скасування оскаржуваного рішення.

9.3. У відповідності до ст. 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

10. Розподіл судових витрат.
10.1. Як вбачається із матеріалів справи Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" за подання апеляційної скарги на рішення господарського суду Житомирської області від 06.05.2019р. у справі №906/57/19 сплатило платіжним дорученням №7004842 від 24.05.19р. судовий збір у сумі 2881,50 грн. - в порядку та розмірі, визначеному Законом України "Про судовий збір".

10.2. За змістом статті 129 ГПК України за результатами розгляду апеляційної скарги здійснюється розподіл судових витрат.

10.3. Витрати по сплаті судового збору за розгляд апеляційної скарги покладаються на апелянта.

Керуючись ст. ст. 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" від 22.05.19р. залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Житомирської області від 06 травня 2019 року у справі №906/57/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Справу №906/57/19 повернути господарському суду Житомирської області.

Головуючий суддя Юрчук М.І.

Суддя Крейбух О.Г.

Суддя Тимошенко О.М.