РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

01.08.2019Справа № 910/8109/19

Господарський суд міста Києва у складі:

судді: за участю секретаря:Данилової М.В. Бордунової К.Е.
за участю представників сторін: від позивача, Мацегорін А.О., , адвокат; від відповідача, Бондаренко А.В., , адвокат;

за позовомПублічного акціонерного товариства «Азот»
до проАкціонерного товариства «Українська залізниця» стягнення грошових коштів,
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

21 червня 2019 року до Господарського суду міста Києва від Публічного акціонерного товариства «Азот» (позивач) надійшла позовна заява № 501-06/357 від 18.06.2019 року до Акціонерного товариства «Українська залізниця» (відповідач) про стягнення грошових коштів за договором про надання послуг № 10151/ОД-2018 від 15.02.2018 року на суму в розмірі 198 229, 99 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач не виконує належним чином взяті на себе зобов`язання за договором про надання послуг № 10151/ОД-2018 від 15.02.2018 року, зокрема, в порушенням умов зазначеного договору не здійснює своєчасно доставку вантажів, внаслідок чого у відповідача утворилась заборгованість перед позивачем за вказаним правочином.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.06.2019 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи № 910/8109/19 здійснювати у порядку загального позовного провадження. Підготовче засідання у справі № 910/8109/19 призначено на 17.07.2019 року.

09.07.2019 року через відділ діловодства суду від Відповідача надійшов Відзив на позовну заяву б/н від 03.07.2019 року, у якому останній просив суд відмовити Позивачу задоволенні позовних вимог у розмірі 89 3466,62 грн.

09.07.2019 року через відділ діловодства суду від Відповідача надійшло Клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій, у якому Відповідач просив суд зменшити розмір штрафних санкцій на 50%.

19.07.2019 року через відділ діловодства суду від Позивача надійшла Відповідь на відзив.

19.07.2019 року через відділ діловодства суду від Позивача надійшло Заперечення на Клопотання Відповідача про зменшення розміру штрафних санкцій.

В судовому засіданні судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників учасників судового процесу, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:

05.02.2018 року між ПАТ «АЗОТ» (Замовник/Позивач) та АТ «Українська залізниця» Перевізник/Відповідач) було укладено Договір про надання послуг № 10151/ОД-2018 (Договір), предметом якого є здійснення перевезення вантажів, надання вантажного вагону для ввезення, та інших послуг, пов`язаних з організацією перевезення вантажів у внутрішньому та міжнародному сполученнях у вагонах Перевізника, вагонах залізниць інших держав та/або вагонах Замовника і проведення розрахунків за ці послуги (п. 1.1. Договору).

У грудні 2018 року, січні 2019 року та лютому 2019 р. ПАТ «Українська залізниця» до станції призначення Черкаси, здійснювалась доставка порожніх вагонів для навантаження, одержувачем яких був Позивач.

Вантаж було доставлено Відповідачем з простроченням строку його доставки, що підтверджується календарними штемпелями на залізничних накладних.

Відповідно до ч.1, ст. 307 Господарського кодексу України, за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Відповідно до ч.1, ч.3 ст. 313 Господарського кодексу України, Перевізник зобов`язаний доставити вантаж до пункту призначення у строк, передбачений транспортними кодексами, статутами чи правилами. Якщо строк доставки вантажів у зазначеному порядку не встановлено, сторони мають право встановити цей строк у договорі. Розмір штрафів, що стягуються з перевізників за прострочення в доставці вантажу, визначається відповідно до закону.

Пунктом. 5.1 Договору передбачено, що Сторони Договору несуть відповідальність за невиконання плану перевезень згідно із Статутом залізниць України.

Відповідно до ст.116 Статуту залізниць України, за несвоєчасну доставку вантажів і порожніх вагонів, що належать підприємствам, організаціям, установам, громадянам - суб`єктам підприємницької діяльності або орендовані ними, залізниця сплачує одержувачу штраф (якщо не доведе, що

прострочення сталося не з її вини) у розмірі:

10 відсотків провізної плати - за прострочення на дві доби;

20 відсотків провізної плати - за прострочення на три доби;

30 відсотків провізної плати - за прострочення на чотири і більше діб.

Відповідно до інформаційного листа Вищого господарського суду України від 04.04.2012 № 01-06/420/2012 «Про обчислення термінів доставки залізницею вантажів та визначення розміру штрафу за порушення цих термінів», якщо прострочення доставки вантажу допущено залізницею менше, як на дві доби (не більше 48 годин), підстави для нарахування штрафу, передбаченого ст.116 Статуту залізниць України, відсутні.

Згідно зі ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства тощо. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Порушенням зобов`язання, у відповідності до ст. 610 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання, тобто - неналежне виконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, при триманням, завдатком.

Статтею 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Аналогічні положення містяться і в Господарському кодексі України.

Так, ст. 216 ГК України, передбачає відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим кодексом, іншими законами і договором.

Згідно з ч. 1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Стаття 551 ЦК України встановлює, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі, якщо таке збільшення не заборонено законом. Сторони можуть домовитися про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом.

У частині третій ст. 551 ЦК України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Стаття 216 ГК України також встановлює, господарсько-правову відповідальність учасників господарських відносин.

Так, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

При цьому, відповідно до частини 2 ст. 216 ГК України, застосування господарських санкцій повинно гарантувати захист прав і законних інтересів громадян, організацій та держави, в тому числі відшкодування збитків учасникам господарських відносин, завданих внаслідок правопорушення, та забезпечувати правопорядок у сфері господарювання.

Як встановлено частиною 3 ст. 216 ГК України, господарсько-правова відповідальність базується на принципах, згідно з якими:

потерпіла сторона має право на відшкодування збитків незалежно від того, чи є застереження про це в договорі; передбачена законом відповідальність виробника (продавця) за недоброякісність продукції застосовується також незалежно від того, чи є застереження про це в договорі;

сплата штрафних санкцій за порушення зобов`язання, а також відшкодування збитків не звільняють правопорушника без згоди другої сторони від виконання прийнятих зобов`язань у натурі;

у господарському договорі неприпустимі застереження щодо виключення або обмеження відповідальності виробника (продавця) продукції.)

Відповідно до ст. 230 ГК України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. Суб`єктами права застосування штрафних санкцій є учасники відносин у сфері господарювання, зазначені у статті 2 цього Кодексу.

Враховуючи вищезазначене, суд дійшов висновку, що стягненню з Відповідача на користь Позивача підлягає 108 883,37 грн., відповідно до самостійно здійсненого розрахунку штрафних санкцій судом.

Відповідач, у Клопотанні про зменшення розміру штрафних санкцій, просив суд зменшити розмір штрафних санкцій на 50%.

Як встановлено матеріалами справи та не заперечувалось сторонами, Вантаж було доставлено Відповідачем з простроченням строку його доставки.

Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, вважає, що дане клопотання не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до статті 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому, повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні, не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Право суду зменшувати розмір неустойки передбачене також частиною 3 статті 551 Цивільного кодексу України.

Зі змісту зазначених норм вбачається, що вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи із інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначного прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (у тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

Зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

В обґрунтування вказаного клопотання, АТ «Укрзалізниця» зазначає, що матеріали справи не містять доказів того, що Позивач поніс збитки внаслідок затримки доставки вантажу.

Позивач у Запереченні на Клопотання Відповідача про зменшення розміру штрафних санкцій зазначає, що згідно відомостей Балансу (Звіту про фінансовий стан) Позивача за 2018 рік, сума непокритого збитку підприємства сягає 15 812 420 000 грн., що підтверджується матеріалами справи.

Крім того, Позивач має значну заборгованість по невиконаних зобов`язаннях, що підтверджується постановою заступника начальника відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби ГТУЮ у Черкаській області Фесенко Я.М. від 14.01.2019 року про арешт майна боржника в межах суми звернення стягнення 68 380 919,45 грн., а також постановою приватного виконавця Плесюка О.С. від 07.06.2019 року про арешт майна боржника в межах суми звернення стягнення 13 130 565,16 грн., що підтверджується матеріалами справи.

Враховуючи вищезазначене, суд дійшов висновку, що підприємство Позивача наразі знаходиться в скрутному майновому становищі, а тому зменшення розміру штрафних санкцій уданій справі не буде відповідати принципу розумності та справедливості.

Суд ще раз звертає увагу, що Відповідачем не надано доказів на підтвердження обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Підсумовуючи вищезазначене, суд дійшов висновку, що клопотання Відповідача про зменшення штрафних санкцій не підлягає задоволенню.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи вищезазначене, суд дійшов висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог про стягнення з Відповідача грошових коштів, а саме штрафних санкцій у розмірі 108 883,37 грн.

Судові витрати Позивача по сплаті судового збору в сумі 1 633,25 грн., відповідно до положень статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на Відповідача.

Керуючись ст.ст. 73, 86, 129, 219, 233, 236, 238, 241 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» (03680, м. Київ, вул. Тверська, 5, ) на користь Публічного акціонерного товариства «Азот» (юридична адреса: 18014, м.Черкаси, вул. Героїв Холодного Яру, 72; адреса для листування: 18002, м. Черкаси, вул.Смілянська, 2, кв. 32, ) грошові кошти, а саме штрафні санкції у розмірі 108 883,37 грн. (сто вісім тисяч вісімсот вісімдесят три грн. 37 коп.) та судовий збір у розмірі 1 633,25 грн. (тисяча шістсот тридцять три грн. 25 коп.).

3. В решті позовних вимог - відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 14 серпня 2019р.

Суддя М.В. Данилова