ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"06" серпня 2019 р. Справа № 924/493/19

Господарський суд Хмельницької області у складі судді Яроцького А.М., при секретарі судового засідання Адамчук І.П., розглянувши матеріали справи

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Арис-Юг" м. Київ

до приватного підприємства "Поділля-Транс-Сервіс" м. Хмельницький

про стягнення 38127,04 грн., з яких 32087,05 грн. основний борг, 4565,64 грн. пеня, 1090,95 грн. інфляційні втрати, 383,40 грн. 3% річних

Представники сторін: не з`явились

Процесуальні дії по справі.

На адресу суду надійшла позовна заява товариства з обмеженою відповідальністю "Арис-Юг" м. Київ до приватного підприємства "Поділля-Транс-Сервіс" м. Хмельницький про стягнення 38127,04 грн., з яких 32087,05 грн. основний борг, 4565,64 грн. пеня, 1090,95 грн. інфляційні втрати, 383,40 грн. 3% річних нараховані на підставі договорів №966 та №966/5 від 09.08.2018р.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.05.2019 року вказану позовну заяву передано для розгляду судді Яроцькому А.М.

Після усунення позивачем недоліків позовної заяви ухвалою суду від 24.06.2019 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі для розгляду в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 10:00 год. "16" липня 2019р.

Ухвалою суду від 16.07.2019р. закрито підготовче засідання у справі №924/493/19, призначено справу №924/493/19 до судового розгляду по суті у судовому засіданні на 14:30 год. 06 серпня 2019 р.

У судовому засіданні 06.08.2019р. у задоволенні клопотання відповідача про відкладення розгляду справи на іншу дату від 06.08.2019р. та клопотання представника позивача про продовження строку розгляду справи на 15 днів відмовлено з урахуванням норм ст. 195 ГПК України, якою встановлено обмеження строку розгляду справи по суті за відсутності можливості для продовження останнього судом.

Виклад позицій учасників судового процесу, заяви, клопотання.

Позивач звернувся до суду з вимогою про стягнення 38127,04 грн., з яких 32087,05 грн. основний борг, 4565,64 грн. пеня, 1090,95 грн. інфляційні втрати, 383,40 грн. 3% річних нараховані на підставі договорів №966 та №966/5 від 09.08.2018р.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що на виконання умов вищевказаних договорів згідно акту приймання-передачі магнітно-чіпових карт „ARIS" від 13.08.2018р. позивачем надавались відповідачу послуги по заправці його автотранспорту дизельним пальним на АЗС та додаткові послуги (проїзд автотранспорту по платних дорогах), що підтверджується актом наданих послуг та звірки взаєморозрахунків №ЗкП-000181 (966/5)-З від 31.12.2018р., рахунками-фактури №СФ-т014044 від 19.12.2018р., №СФ-т014308 від 26.12.2018р. Відповідачем виконано умови договору №966 від 09.08.2018р. у повному обсязі, а за договором №966/5 від 09.08.2018р. станом на 31.12.2018р. виникло прострочення зі сплати 32087,05 грн. за надані позивачем послуги, внаслідок чого останнім нараховано на підставі п. 4.2 договору та ст. 625 ЦК України пеню, інфляційні втрати та 3% річних.

В судове засідання 06.08.2019р. представники сторін не з`явились, хоча належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду, що підтверджується судовою повісткою з відміткою про вручення відповідачу ухвали суду від 16.07.2019р. №924/493/19 та розпискою від 16.07.2019р. про повідомлення представника позивача про чергове судове засідання.

Судом враховується, що 05.08.2019р. на адресу суду надійшло клопотання позивача про розгляд справи без участі представника ТОВ "Арис-Юг" та продовження строку розгляду справи на 15 днів у разі подання відповідачем заперечень на позовні вимоги.

До судового засідання 06.08.2019р. через канцелярію суду відповідачем подано клопотання про перенесення судового засідання з метою отримання кваліфікованої допомоги адвоката.

У судовому засіданні 06.08.2019р. у задоволенні клопотання відповідача про відкладення розгляду справи на іншу дату від 06.08.2019р. та клопотання представника позивача про продовження строку розгляду справи на 15 днів відмовлено з урахуванням норм ст. 195 ГПК України, якою встановлено обмеження строку розгляду справи по суті за відсутності можливості для продовження останнього судом.

Беручи до уваги приписи ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, стосовно розгляду спору впродовж розумного строку, норми ч. ч. 1, 3 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України, згідно з якими, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті і суд розглядає справу за відсутності такого учасника, враховуючи той факт, що сторони належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, та те, що у суду є всі необхідні матеріали (докази) для вирішення спору по суті, спір належить вирішити у відсутності представників сторін за матеріалами справи.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

Як стверджує позивач (ТОВ "Арис-Юг"), та не оспорює відповідач у справі, між сторонами виникли правовідносини на підставі договорів про надання послуг №966 та №966/5 від 09.08.2018р., які пов`язані між собою датою укладення та характером спірних правовідносин.

При цьому, позивач у позовній заяві стверджує, що заборгованість по договору №966 у відповідача відсутня, а тому предметом дослідження у цій справі є договір №966/5 від 09.08.2018р.

09.08.2018р. між товариством з обмеженою відповідальністю "Арис-Юг" (комісіонер згідно договору комісії №01/07/2014 від 01.08.2014р. укладеного з ТОВ "Арис-Балтія") та приватним підприємством "Поділля-Транс-Сервіс" (підприємство) укладено договір №966/5, відповідно до умов якого ТОВ "Арис-Юг" від свого імені і за рахунок комітента зобов`язується укладати договори із наданню послуг по заправці автотранспорту підприємства дизельним пальним та отримання додаткових послуг на підставі наданих підприємством пластикових карток "АРИС" за межами митної території України. Підприємство зобов`язується провести комісіонеру оплату за надані послуги.

Відповідно до п. 2.1 договору комісіонер від свого імені і за рахунок комітента зобов`язується: передати підприємству по акту пластикові картки в погодженому асортименті та кількості, на умовах даного контракту та протоколів до нього; забезпечувати заправку дизельним пальним автотранспорт підприємства на автозаправних станціях, вказаних в списку АЗС при пред`явленні пластикової карти "АРИС"; щомісячно проводити з підприємством звірку взаєморозрахунків. Звірка проводиться не пізніше 15 числа місяця, наступного за звітним. Рахунки-фактури на оплату виставляються щонеділі по факсу або в електронному вигляді.

Згідно з п.п. 2.3.1, 2.3.2. підприємство зобов`язано: прийняти від комісіонера по акту пластикові картки; щомісячно проводити з комісіонером звірку взаєморозрахунків з наданням акту звірки з печаткою та підписом уповноваженої особи.

У п.п. 2.3.3, 2.3.4 пункту договору до обов`язків підприємства віднесено приймання від комісіонера і підписання рахунків-фактур, реєстрів і актів прийому-передачі наданих послуг і звіряння взаємних розрахунків, які є підтвердженням факту заправки підприємством дизельного палива по пластикових картах "АRIS" за межами митної території України.

При отриманні рахунку-фактури від комісіонера, підприємство зобов`язане поставити на ньому свою печатку, підпис уповноваженої особи і впродовж 3-х днів з дати його отримання відправити його факсом або поштою комісіонеру на підтвердження того, що підприємство отримало вказаний рахунок-фактуру. Якщо підприємство не відправило комісіонеру рахунок-фактуру в установленому порядку, то такою рахунок-фактура вважається прийнятим підприємством. При отриманні підприємством від комісіонера рахунку-фактури і до нього реєстру, а також акту звіряння взаєморозрахунків і за відсутності пред`явлених заперечень підприємство письмово впродовж 7 (семи) календарних днів з моменту їх отримання, факт заправки підприємства дизельним паливом по пластиковій карті вважається підтвердженим. Відповідно, після закінчення 7 (семи) календарних днів з моменту їх отримання, вказані документи вважаються прийнятими підприємством без претензій до комісіонера і є належними доказами, що підтверджують факт заправки і узгодження усіх істотних умов (ціна, кількість, вид, якість) по відпустці дизельного палива. На протязі трьох днів після отримання актів прийому-передачі наданих послуг і звірки взаємних розрахунків відправити комісіонеру його екземпляр.

Підприємство зобов`язане проводити оплату послуг по заправці автотранспорту та додаткових послуг на умовах передбачених даним договором (п. 2.3.5 до говору).

Сторонами 09.08.2018р. підписано протокол №1 погодження умов розрахунків при обслуговуванні за пластиковими картками до договору №966/5 від 09.08.2018р., яким встановлено строк оплати заправки автотранспорту дизельним пальним та додаткових послуг: передоплата. Моментом сплати є момент поступлення грошових коштів на розрахунковий рахунок комісіонера.

Пунктом 4.2 договору сторони передбачили відповідальність підприємства за порушення строків або умов оплати, передбачених договором або протоколом погодження умов оплати у вигляді сплати комісіонеру пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочення платежу. Пеня нараховується з моменту виникнення прострочення платежу і до моменту повного погашення підприємством заборгованості перед підприємством. Строк позовної давності з оплати нарахованої пені складає 3 роки.

Даний договір діє з моменту підписання до 31 грудня 2018 року (п. 7.1 договору).

Договір №966/5 від 09.08.2018р. та протокол №1 погодження умов розрахунків при обслуговуванні за пластиковими картками від 09.08.2018р. підписано та скріплено відтисками печаток сторін.

За заявкою відповідача для укладення договору по заправці автотранспорту, яка містить прохання виготовити 4 пластикові картки, в подальшому складено акт приймання - передачі пластикових карт "АРИС" №1017, згідно з яким позивачем було передано останні відповідачу.

Позивачем виставлено відповідачу до оплати рахунки - фактури №СФ - т014044 від 19.12.2018р. та №СФ - с014308 від 26.12.2018р. за послуги із заправки автотранспорту надані по ПК «АРИС» за межами на суми 36672,73 грн. та 46090,07 грн. У останніх визначено один день для їх оплати. До рахунків - фактур додано реєстри заправок автомобілів за межами України (Росії).

Відповідачем частково сплачено вартість за послуги із заправки автотранспорту у сумі 50000,00 грн., у зв`язку з чим заборгованість визначено в розмірі 32087,05 грн. з урахуванням сальдо на 01.12.2018р. 675,75 грн., що відображено в двосторонньому акті № ЗкП-000181 (966/5)-З наданих послуг та звірки взаєморозрахунків від 31.12.2018р. та акті звірки взаєморозрахунків за 20.11.2018р. - 20.05.2019р., який підписано та проставлено печатку зі сторони позивача.

Оскільки відповідачем в добровільному порядку заборгованість не сплачена, сплату за договором №966/5 від 09.08.2018р. прострочено, позивач звернувся із позовом до суду про сплату основного боргу, пені, 3% річних та інфляційних втрат.

Норми права, застосовані судом, оцінка доказів, аргументів, наведених учасниками справи, та висновки щодо порушення, невизнання або оспорення прав чи інтересів, за захистом яких мало місце звернення до суду.

Згідно зі ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання іншою особою.

Захист свого особистого немайнового або майнового права та інтересу в суді кожна особа вправі здійснювати шляхом звернення з позовом, предмет якого або кореспондує із способами захисту, визначеними у ст. 16 ЦК України, договором або іншим законом.

Статтею 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч.2 ст.175 Господарського кодексу України майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Згідно зі ст.193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Згідно з частиною першою статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

У відповідності до положень ст. ст. 6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Як вбачається із матеріалів справи, 09.08.2018р. сторонами укладено договір №966/5, відповідно до умов якого позивач згідно з договором комісії № 01/07/2014 від 01.08.2014р. від свого імені і за рахунок відповідача зобов`язується укладати договори із надання послуг по заправці автотранспорту підприємства дизельним пальним та отримання додаткових послуг на підставі наданих підприємством пластикових карток "АРИС" за межами митної території України. Відповідач зобов`язується провести позивачу оплату за надані послуги.

Відповідно до ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

На виконання умов даного договору позивачем згідно акту приймання - передачі пластикових карт "АРИС" №1017 позивачем було передану відповідачу 4 пластикових карти та виставлено відповідачу до оплати рахунки - фактури №СФ - т014044 від 19.12.2018р., №СФ - с014308 від 26.12.2018р. за послуги із заправки автотранспорту надані по ПК «АРИС» за межами на суми 36672,73 грн. та 46090,07 грн.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (ч.1 ст.903 ЦК України).

За змістом ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Невиконання зобов`язання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), стаття 610 ЦК України визначає як порушення зобов`язання.

Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідачем частково сплачено вартість послуг із заправки автотранспорту у сумі 50000,00 грн., у зв`язку з чим заборгованість визначено позивачем в розмірі 32087,05 грн. з урахуванням сальдо на 01.12.2018р., яке становило 675,75 грн.

Докази оплати відповідачем решти заборгованості в сумі 32087,05 грн. за послуги з заправки автотранспорту в матеріалах справи відсутні.

З огляду на доведеність порушення відповідачем основного зобов`язання з своєчасної та повної оплати за послуги позивача із заправки автотранспорту, відсутність в матеріалах справи доказів сплати 32087,05 грн., суд вважає заявлені позовні вимоги в частині стягнення 32087,05 грн. основного боргу правомірними та обґрунтованими.

Враховуючи прострочення сплати відповідачем заборгованості за договором, позивач нарахував до стягнення на підставі п. 4.2 та ст. 625 ЦК України по рахунку-фактурі №СФ-т014308 від 26.12.2018р. 4565,64 грн. пені, 383,40 грн. 3% річних за період з 28.12.2018р. по 21.05.2019р., 1090,95 грн. інфляційних втрат за січень - травень 2019 року.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 230 ГК України, п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня).

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною другою ст. 551 ЦК України визначено, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Сторонами у п. 4.2 договору передбачено відповідальність підприємства за порушення строків або умов оплати, передбачених договором або протоколом погодження умов оплати у вигляді сплати комісіонеру пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочення платежу. Пеня нараховується з моменту виникнення прострочення платежу і до моменту повного погашення підприємством заборгованості перед підприємством. Строк позовної давності з оплати нарахованої пені складає 3 роки.

Частиною 6 ст. 232 Господарського кодексу України визначено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Судом враховується, що у відповідності до ч. 6 ст. 232 ГК України, сторони у договорі №966/5 від 09.08.2018р. визначили період для нарахування пені у випадку прострочення платежів відповідачем до моменту повного погашення підприємством заборгованості перед комісіонером.

При перерахунку заявленої до стягнення пені за вказані у розрахунку періоди, суд дійшов до висновку, що останні обраховано в межах максимального розміру, а тому вимога про стягнення з відповідача 4565,64 грн. пені підлягає задоволенню в повному обсязі.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Провівши перерахунок заявлених до стягнення інфляційних втрат та 3% річних, суд дійшов до висновку, що останні обраховано в межах максимального розміру, а тому вимога про стягнення з відповідача 1090,95 грн. інфляційних втрат та 383,40 грн. 3% річних підлягає задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ст. 73 ГПК доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 74 ГПК України).

Враховуючи, що позивачем підтверджено факт неналежного виконання відповідачем зобов`язань за договором №966/5 від 09.08.2018р., проведено правильний розрахунок позовних вимог та з огляду на відсутність доказів оплати відповідачем визначеного в позові боргу, суд вважає за необхідне задовольнити позов та стягнути з відповідача 32087,05 грн. основного боргу, 4565,64 грн. пені, 1090,95 грн. інфляційних втрат, 383,40 грн. 3% річних.

Відповідно до ст. 129 ГПК України судові витрати покладаються на відповідача у зв`язку з задоволенням позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 129, 232, 233, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов товариства з обмеженою відповідальністю "Арис-Юг" до приватного підприємства "Поділля-Транс-Сервіс" про стягнення 38127,04 грн., з яких 32087,05 грн. основний борг, 4565,64 грн. пеня, 1090,95 грн. інфляційні втрати, 383,40 грн. 3% річних задовольнити.

Стягнути з приватного підприємства "Поділля-Транс-Сервіс" (29000, м. Хмельницький, вул. Курчатова, буд. 66А, ідентифікаційний код 39678494) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Арис-Юг" (02141, м. Київ, вул. О. Мішуги, 10, оф. 213, 214, ідентифікаційний код 31755725) 32087,05 грн. основного боргу, 4565,64 грн. пені, 1090,95 грн. інфляційних втрат, 383,40 грн. 3% річних, 1921,00 грн. відшкодування судового збору.

Видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч. ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (ч. 1 ст. 256 ГПК України).

Апеляційна скарга подається в порядку, передбаченому ст. 257 ГПК України, з урахуванням пп. 17.5 Розділу XI "Перехідні положення" ГПК України.

Рішення складено та підписано 06.08.2019р.

Суддя А.М. Яроцький

Віддруков. 3 прим. (рек. з пов. про вруч.):

1 - для суду;

2 - позивачу (02141, м. Київ, вул. О. Мишуги, 10, оф. 213, 214);

3 - відповідачу (29000, м. Хмельницький, вул. Курчатова, 66А).