УХВАЛА

про залишення позовної заяви без руху

16.08.2019Справа № 910/10894/19

Суддя Господарського суду міста Києва Нечай О.В. розглянувши

позовну заяву Міністерства оборони України

до Консорціуму «Військово-будівельна індустрія», Управління з питань реєстрації Хмельницької міської ради

про визнання права власності, скасування рішення державного реєстратора та зобов`язання внести запис у державний реєстр, -

ВСТАНОВИВ:

Міністерство оборони України звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Консорціуму «Військово-будівельна індустрія» та Управління з питань реєстрації Хмельницької міської ради про визнання права власності, скасування рішення державного реєстратора та зобов`язання внести запис у державний реєстр.

Суд відзначає, що позовну заяву подано без додержання вимог статей 162, 164 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до п. 8 ч. 3 ст. 162 ГПК України позовна заява повинна містити перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви.

Проте, позивачем у своїй позовній заяві не зазначено щодо наявності у нього або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 164 Господарського процесуального кодексу України до позовної заяви додаються документи, які підтверджують, зокрема, сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Позивачем у своєму позові заявлено три вимоги, дві з яких є немайновими, а одна є вимогою про визнання за державою України в особі Міністерства оборони України права власності на нерухоме майно, яке розташоване за адресою: Хмельницька область, м. Хмельницький, вул. Чорновола, 161/1 , а саме 19 об`єктів нерухомості, перелік яких міститься як у тексті позовної заяви, так і в її прохальній частині.

Ціна позову визначається у позовах про визнання права власності на майно або його витребування - вартістю майна (п. 2 ч. 1 ст. 163 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно з ч. 1 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Частиною 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір» визначено, що за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру сплачується 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» встановлено у 2019 році прожитковий мінімум для працездатних осіб з 1 січня 2019 року - 1921 гривня.

Враховуючи вищевикладене, позивач зобов`язаний був визначити і сплатити розмір судового збору за вимогу про визнання права власності на нерухоме майно, виходячи з вартості майна щодо якого виник спір.

При цьому, позивач визначив ціну позову в розмірі 127 214,05 грн, що на його думку, є вартістю майна, право власності на яке позивач просить суд визначити у даному позові.

Крім того, з попереднього орієнтовного розрахунку, який міститься в тексті позову, також вбачається, що позивач поніс такі витрати по сплаті судового збору:

- за майнову вимогу в розмірі 1 921,00 грн, виходячи з ціни позову, визначено позивачем в розмірі 127 214,05 грн (127 214,05 грн * 1,5%);

- за дві немайнові вимоги в розмірі 3 842,00 грн (1 921,00 * 2).

Проте, платіжним дорученням № 248/1041 від 15.07.2019 підтверджується здійснення позивачем оплати судового збору в розмірі 14 690,44 грн, що не співпадає з розрахунком позивача.

За таких обставин, вказана розбіжність не дає суду можливості дійти об`єктивного висновку щодо реальної вартості майна, на яке позивач просить визнати право власності та, відповідно, щодо реального розміру судового збору, який має бути сплачено позивачем для звернення до суду із такої вимогою, виходячи із положень п. 2 ч. 1 ст. 163 Господарського процесуального кодексу України.

Крім того, стаття 164 Господарського процесуального кодексу України встановлює вимоги до документів, що додаються до позовної заяви, та ч. 2 вказаної статті зазначає, що позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Відповідно до ст. 91 Господарського процесуального кодексу України письмові докази, до яких належать і документи, подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством.

Пунктом 5.27 Уніфікованої системи організаційно-розпорядчої документації (Вимоги до оформлювання документів ДСТУ 4163-2003, чинний від 01.09.2003) встановлено, що відмітку про засвідчення копії документа складають зі слів "Згідно з оригіналом", назви посади, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її ініціалів та прізвища, дати засвідчення копії.

Разом з цим, як вбачається з додатків до позовної заяви Міністерства оборони України, в якості "доказів" заявником до позову додано ксерокопії документів які, не є ані оригіналами документів, ані засвідченими у встановленому законом порядку копіями документів (відмітка про засвідчення копії, яка передбачена п. 5.27 ДСТУ 4163-2003, на ксерокопіях відсутня).

Таким чином, додані до позовної заяви документи, суд не може вважати належними та допустимими доказами, в розумінні статті 91 Господарського процесуального кодексу України.

Частиною 1 статті 174 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у ст.ст.162, 164, 172 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

За таких обставин, оскільки заявником не дотримано вимог, встановлених статтями 162, 164 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає за необхідне залишити зазначену позовну заяву без руху та надати заявнику строк для усунення допущених недоліків.

Суд звертає увагу, що відповідно до ч. 3 ст.174 Господарського процесуального кодексу України, якщо позивач усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, вона вважається поданою у день первинного її подання до господарського суду та приймається до розгляду, про що суд постановляє ухвалу в порядку, встановленому статтею 176 цього Кодексу.

Керуючись ст.ст. 162, 164, 174, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

УХВАЛИВ:

1. Залишити позовну заяву Міністерства оборони України без руху.

2. Встановити позивачу строк для усунення недоліків - протягом 7 днів з дня вручення даної ухвали.

3. Встановити Міністерству оборони України спосіб усунення недоліків позовної заяви шляхом:

- надання суду підтвердження вартості об`єктів нерухомого майна, на яке позивач просить суд визнати право власності і, в разі, якщо визначена позивачем ціна позову вочевидь не відповідає дійсній вартості спірного майна, здійснити доплату судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України або надати вмотивовані пояснення щодо іншого, з долученням необхідних доказів;

- зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви;

- подання суду документів в оригіналах або в належним чином засвідчених копіях (відповідно до вимог до оформлювання документів ДСТУ 4163-2003, чинних від 01.09.2003), що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги.

4. Роз`яснити позивачу, що якщо недоліки позовної заяви не будуть усунуті у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається особі, що звернулася із такою заявою.

5. Згідно ч.2 ст.235 Господарського процесуального кодексу України дана ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не підлягає оскарженню.

Суддя О.В. Нечай