номер провадження справи 18/84/19
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.07.2019 Справа № 908/1305/19

м.Запоріжжя Запорізької області

за позовом Сільськогосподарського виробничого кооперативу Вільнянськ (70002, Запорізька область, м. Вільнянськ, вул. Пушкіна, 13-А)

до відповідача Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області (69095, м. Запоріжжя, вул. Українська, 50)

про визнання поновленим договору оренди землі від 03.02.2009 шляхом укладення додаткової угоди,

Господарський суд Запорізької області у складі судді Носівець В.В.

при секретарі судового засідання Непомнящій Н.П.

учасники справи:

від позивача: Курилін В.О., довіреність № ордер ЗП № 052275 від 20.06.2019 ;

від відповідача: Нікогосян Л.В., довіреність № 8-0.62-22/62-19 від 02.01.2019 ;

Розглядаються позовні вимоги Сільськогосподарського виробничого кооперативу Вільнянськ до Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області про визнання поновленим договору оренди землі від 03.02.2009, що зареєстрований ЗРФ Центр ДЗК, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 26.02.2009 за № 03 на той самий строк і на тих самих умовах шляхом укладення додаткової угоди.

Ухвалою суду від 03.06.2019 відкрито загальне позовне провадження у справі № 908/1305/19, присвоєно справі номер провадження 18/84/19, підготовче засідання призначено на 25.06.2019, ухвалою від 25.06.2019 оголошено перерву у судовому засіданні до 29.07.2019.

Від Сільськогосподарського виробничого кооперативу Вільнянськ до Господарського суду Запорізької області 05.07.2019 надійшла відповідь на відзив № б/н від 04.07.2019 (вх. № 08-08/13789/19 від 05.07.209), згідно з якою позивач підтримав доводи викладені позовній заяві.

Ухвалою суду від 22.07.2019 заяву СВК «Вільнянськ» № б/н від 11.07.2019 (вх. № 08-11/138/19 від 11.07.2019) про вжиття заходів забезпечення позову немайнового характеру у справі № 908/1305/19 задоволено, вжиті заходи забезпечення позову шляхом заборони Головному управлінню Держгеокадастру у Запорізькій області до набрання законної сили судовим рішенням у справі № 908/1305/19 вчиняти відповідні дії що земельної ділянки сільськогосподарського призначення площею 11,1510 гектар, кадастровий номер НОМЕР_1 .

Від Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області до суду 19.07.2019 надійшли заперечення у відповідь на відзив № б/н від 18.07.2019 (вх. № 08-08/14851/19 від 19.07.2019) згідно з якими відповідач заперечив проти позову з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву.

Також, 19.07.2019 від відповідача до суду надійшло клопотання № б/н від 12.07.2019 (вх. № 08-08/14861/19 від 19.07.2019) про долучення до матеріалів справи копії Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права від 19.06.2019 індексний номер 170898568. Вказані документи долучені судом до матеріалів справи.

За письмовою згодою учасників справи розгляд справи по суті проведено у судовому засіданні 29.07.2019. В судовому засіданні 29.07.2019 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Представник позивача позовні вимоги підтримав. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на наступне. Вільнянської районною державною адміністрацією Запорізької області (Орендодавець) та Сільськогосподарським виробничим кооперативом «Вільнянськ» (Орендар) 03.02.2009 укладено договір оренди землі (Договір), згідно з яким орендарю передано в строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення площею 11,1510 гектар кадастровий номер: НОМЕР_1 , яка знаходиться на території Максимівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області. Вказаний договір зареєстрований у ЗРФ Центр ДЗК, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 26.02.2009 за № 03. У відповідності до п. 8 договору, термін його дії складає 10 років з моменту набуття чинності договору після державної реєстрації. Після закінчення строку договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк. В цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 30 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію. Враховуючи набрання чинності 01.01.2013 ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності» від 06.09.2012, повноваження щодо розпорядження земельними ділянками сільськогосподарського призначення державної власності за межами населених пунктів передано Головному управлінню Держгеокадастру у Запорізькій області. Керуючись п. 8 договору, 26.12.2018 позивач звернувся до відповідача з листом-повідомленням щодо можливості поновити договір оренди на новий строк. Вказане повідомлення відповідач отримав 27.12.2018. У відповідь на вказане повідомлення, листом від 17.01.2019 відповідач зазначив про відсутність певного переліку недоданих документів до листа позивача та про припинення договору оренди землі. Крім цього, другим листом-повідомленням від 13.03.2019 відповідач повідомив позивача про заперечення у поновленні договору оренди землі посилаючись на ст. 134 ЗК України. Вважає, що листом-повідомленням від 17.01.2019 та листом повідомленням від 13.03.2019 відповідач необґрунтовано відмовив в укладенні додаткової угоди на поновлення договору оренди землі, та як наслідок порушив права позивача при реалізації переважного права на поновлення договору оренди земельної ділянки. Посилаючись на ст. 33 Земельного кодексу України, позивач просив позов задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечив. У відзиві на позов та запереченнях на відповідь на відзив відповідач зазначив, що у договорі оренди землі встановлено розмір орендної плати 250,00 грн. за один гектар на рік. Відповідно до проекту додаткової угоди до договору оренди, позивачем в тому числі пропонується залишити без змін розмір орендної плати, тобто в 100 разів менше ніж законодавчо встановлений мінімальний розмір орендної плати, що суперечить п.288.5 ст. 288 Податкового кодексу України. За результатами проведення земельних торгів, орендна плата могла бути значно більшою. Крім цього, орендарем не надано документів на підтвердження проведення агрохімічної паспортизації земельної ділянки, не надано відомостей щодо належного виконання орендарем своїх обов`язків за умовами договору в частині сплати орендної плати. На підставі викладеного, орендодавець відмовив орендарю як у переважному праві на укладення договору оренди землі на новий строк, згідно ч.ч. 1-5 ст. 33 ЗУ «Про оренду землі», так і в поновленні договору оренди землі на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором відповідно до ч. 6 ст. 33 ЗУ «Про оренду землі». Головним управлінням Держгеокадастру у Запорізькій області дотримано процедуру, встановлену ч. 5 ст. 33 ЗУ «Про оренду землі» та повідомлено про прийняте ним рішення. Враховуючи вищевикладене, відповідач просить суд в задоволенні позову відмовити.

З`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно та повно дослідивши надані учасниками судового процесу докази, суд

ВСТАНОВИВ:

Вільнянською районною державною адміністрацією Запорізької області (Орендодавець) та Сільськогосподарським виробничим кооперативом "Вільнянськ" (Орендар, позивач) 03.02.2009 укладений договір оренди землі, відповідно до якого Орендарю передано в строкове платне користування земельна ділянка сільськогосподарського призначення площею 11,1510 гектар кадастровий номер: НОМЕР_2 0047, яка знаходиться на території Максимівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області (далі - Договір).

Вказаний договір зареєстрований у ЗРФ Центр ДЗК, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 26.02.2009 за № 03.

Пунктом 8 Договору визначено, що термін його дії складає 10 років з моменту набуття чинності договору після державної реєстрації. Після закінчення строку договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк. В цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 30 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію.

01.01.2013 набрав чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності" від 06.09.2012, відповідно до якого райдержадміністрації не наділені повноваженнями щодо розпорядження земельними ділянками сільськогосподарського призначення державної власності за межами населених пунктів. Вищезазначені повноваження передано до центрального органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальних органів. На території Запорізької області дані функції було передано Головному управлінню Держземагентства у Запорізькій області. За таких обставин, у зв`язку із набранням чинності зазначеного вище закону розпорядником земель за Договором оренди землі від 03.02.2009 стало Головне управління Держземагентства у Запорізькій області (відповідач).

Відповідно до п. 2 постанови Кабінету Міністрів України від 14.01.2015 № 5 "Про утворення територіальних органів Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру", згідно із переліком (додаток 2) Головне управління Держземагентства у Запорізькій області було реорганізоване шляхом його приєднання до Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області, яке було зареєстроване в Єдиному державному реєстрі як юридична особа 10.06.2015.

Згідно наказу Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру №135 від 18.06.2015, останнє погодилося із пропозицією ГУ Держгеокадастру у Запорізькій області щодо можливості забезпечення здійснення покладених на ГУ Держгеокадастру у Запорізькій області функцій і повноважень ГУ Держземагентства у Запорізькій області, що припиняється.

Як вбачається з п. 2 Положення про Головне управління Держгеокадастру у Запорізькій області, затвердженого наказом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру № 308 від 17.11.2016 (далі за текстом - Положення), Головне управління у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства, дорученнями Прем`єр - міністра України, наказами Міністерства аграрної політики та продовольства України, його першого заступника та заступників, наказами Держгеокадастру, дорученнями Голови Держгеокадастру та його заступників, актами місцевої державної адміністрації та органів місцевого самоврядування, а також цим Положенням.

З метою реалізації наданого пунктом 8 Договору переважного права на поновлення договору оренди, з урахуванням ч. 2 ст. 33 Закону України "Про оренду землі", ст. 777 Цивільного кодексу України щодо можливості поновити договір оренди на новий строк, виконуючи умови Договору, позивач звернувся до Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області з листом - повідомленням № 82 від 26.12.2018. Вказаний лист-повідомлення відповідач отримав 27.12.2018 за вх. № 7256/0/1-18.

Відповідно до чинного законодавства України, до листа - повідомлення позивачем доданий проект додаткової угоди до договору оренди землі на 1 аркуші в трьох оригінальних примірниках.

З матеріалів справи вбачається, що 17.01.2019 листом-повідомленням № 27-8-0.6-319/2-19 відповідач зазначив, що відповідно до "Стратегії удосконалення управління в сфері використання та охорони земель сільськогосподарського призначення державної власності та розпорядження ними", затвердженою постановою КМУ № 413 від 07.06.2017 "Деякі питання удосконалення управління в сфері використання та охорони земель сільськогосподарського призначення державної власності та розпорядження ними" під час передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності в оренду територіальні органи Держгеокадастру повинні встановлювати строк дії оренди 7 років та розмір орендної плати не нижче 8% нормативної грошової оцінки земельної ділянки. Отже, Головне управління Держгеокадастру у Запорізькій області не погоджується з пропозицією СВК Вільнянськ в частині поновлення договору на 10 років. Відповідно до листа Держгеокадастру № 22-28-0.13-10489/2-17 від 05.07.2017, територіальним органам Держгеокадастру рекомендовано поновлювати договори оренди земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, набутих в оренду на безконкурентних засадах із встановленням максимальної відсоткової ставки орендної плати, визначеної Податковим кодексом України. Однак, відповідач зазначив, що у договорі оренди землі від 03.02.2009 встановлено розмір орендної плати 250,00 грн. за один гектар на рік. Відповідно проекту додаткової угоди до договору оренди землі, СВК "Вільнянськ" пропонується залишити без змін, у тому числі, розмір орендної плати. Однак, за результатами проведення земельних торгів, орендна плата могла б бути значно більшою. Також, зазначено, що орендарем не надано документів на підтвердження проведення агрохімічної паспортизації земельної ділянки, не надано відомостей щодо належного виконання орендарем своїх обов`язків за умовами договору в частині сплати орендної плати. З урахуванням викладених причин, Головне управління Держгеокадастру у Запорізькій області заперечило проти поновлення (продовження) договору оренди землі від 03.02.2009, зареєстрованого 26.02.2009 за №03 та укладення додаткової угоди до нього, у зв`язку з чим договір вважає припиненим 27.02.2019 та просить повернути земельну ділянку.

Другим листом-повідомленням №27-8-0.63-1265/2-19 від 13.03.2019 Головне управління Держгеокадастру у Запорізькій області повідомило СВК "Вільнянськ" про заперечення у поновленні договору оренди землі посилаючись на ст. 134 Земельного кодексу України (земельні торги).

У зв`язку з відмовою Головним управлінням Держгеокадастру у Запорізькій області у поновленні договору оренди землі позивач звернувся до суду з позовом про визнання договору оренди землі від 03.02.2009 поновленим на той саме строк і на тих самих умовах.

На підставі викладеного, предметом розгляду справи є визнання поновленим договору оренди землі від 03.02.2009, що зареєстрований ЗРФ Центр ДЗК, про що у Державному реєстрі вчинено запис від 26.02.2009 за № 03 на той самий строк і на тих самих умовах шляхом укладення додаткової угоди.

Дослідивши у судовому засіданні матеріали справи № 908/1305/19 та додаткові письмові пояснення, заслухавши представників сторін, суд при прийнятті рішення враховує наступне.

За змістом частини 2 статті 792 ЦК відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

Відповідно до ст. 3 Земельного кодексу України, земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Спеціальним законом, який регулює спірні правовідносини сторін, є Закон України № 161-XIV від 06.10.1998 "Про оренду землі".

Відповідно до ст. 2 Закону України "Про оренду землі" відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

Законом України "Про оренду землі" передбачено, що оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності (стаття 1 Закону України "Про оренду землі"). Договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства (стаття 13 Закону України "Про оренду землі").

Підстави і порядок поновлення договору оренди землі врегульовані нормою ст. 33 Закону України "Про оренду землі" (в редакції Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", який набрав чинності з 12.03.2011).

При цьому, конструкція цієї норми містить два випадки поновлення (пролонгації) договору. Зокрема, у частинах 1-5 передбачено переважне право орендаря на укладення договору оренди землі на новий строк і процедура реалізації цього права.

Частинами 1-5 ст. 33 Закону України "Про оренду землі" визначено, що по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов`язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі). Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов`язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі. До листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проект додаткової угоди. При поновленні договору оренди землі його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється. Орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення.

Враховуючи вищевикладене, для застосування ч. 1 ст. 33 Закону України "Про оренду землі" та визнання за орендарем переважного права на поновлення договору оренди необхідно встановити такі юридичні факти: орендар належно виконує свої обов`язки за договором, орендар до закінчення строку дії договору повідомив орендодавця в установлені строки про свій намір скористатися переважним правом на укладення договору на новий строк; до листа-повідомлення орендар додав проект додаткової угоди, орендодавець протягом місяця не повідомив орендаря про наявність заперечень та своє рішення.

Як свідчать матеріали справи та не заперечується представниками сторін, позивач (орендар) 26.12.2018 звернувся до орендодавця з листом-повідомленням вих. №82. У відповідності до приписів діючого законодавства позивачем до листа-повідомлення додано проект додаткової угоди, відповідно до якої орендар просив орендодавця поновити термін дії договору оренди землі від 03.02.2009 площею 11,1510 гектар, зареєстрованого у ЗРФ Центр ДЗК, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 26.02.2009 за №03, на десять років. Всі інші умови вищевказаного договору не зачеплені даною угодою, залишити незмінними.

Також матеріали справи містять листи-повідомлення від 17.01.2019 та 13.03.2019 орендодавця (відповідача у справі) про зазначення своєї позиції та відсутність наміру у подальших господарських відносинах (заперечення), тобто продовження правовідносин на тих самих умовах, що були викладені у договорі від 03.02.2019. Підставами для відмови у поновлені договору оренди землі орендодавцем (лист від 17.01.2019), зокрема, зазначено бажання отримувати більший розмір орендних платежів, оскільки узгоджений сторонами в договорі розмір орендної плати (250,00 грн. за 1 гектар на рік) є значно меншим в порівнянні з розміром земельного податку, встановленого для відповідної категорії земельних ділянок на відповідній території та є порушенням Конституції України, пункту 288.5 статті 288 Податкового кодексу України, суспільних інтересів, справедливості, добросовісності та розумності, а отже розмір орендної плати не повинен бути нижче 8% нормативної грошової оцінки землі, відсутності документів на підтвердження проведення агрохімічної паспортизації земельної ділянки, а також необхідність укладання правочину такої категорії на строк 7 років, що є меншим ніж було узгодження сторонами у договорі від 03.02.2009.

Саме з цих причин, Головне управління заперечило проти поновлення договору оренди землі від 03.02.2009, зареєстрованого 26.02.2009 за №03.

Отже заперечуючи проти поновлення договору оренди землі орендодавець зазначив про свої наміри змінити істотні умови договору, перелік яких визначений ст. 15 ЗУ "Про оренду землі": збільшити розмір орендної плати та зменшити строк дії договору.

Аналізуючи зміст зазначених листів-відповідей суд дійшов висновку, що орендодавець скористався наданим законом правом висловити свою правову позицію щодо заперечення на подальшу пролонгацію правочину на той саме строк і на тих саме умовах із зазначенням об`єктивних причин. В даному випадку, заперечуючи проти продовження дії договору оренди землі на попередніх умовах договору, орендодавець висловив незгоду щодо істотних умов договору.

Позивач в свою чергу не висловив позицію щодо погодження пропозиції орендодавця на збільшення розміру орендної плати та зменшення терміну дії договору.

Листом-повідомленням від 13.03.2019 відповідач повідомив СВК «Вільнянськ» про заперечення у поновленні договору оренди землі посилаючись на ст. 134 ЗК України.

Суд зауважує, що чинне законодавство не містить обмежуючого переліку підстав для відмови орендодавця у подальшій пролонгації договору оренди землі.

Частиною 1 ст. 12 ЦК України унормовано, що особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд.

Виходячи з приписів статей 319, 626 ЦК України, реалізація переважного права на поновлення договору оренди, яка передбачена частиною першою ст. 33 ЗУ "Про оренду землі", можлива лише за умови дотримання встановленої цією нормою процедури та наявності волевиявлення сторін.

З вищевикладеного вбачається, що сторони не дійшли згоди щодо істотних умов договору, тобто відбулося недосягнення домовленості щодо орендної плати, строку дії договору, внаслідок чого переважне право орендаря на укладення договору оренди землі на підставі ч. 1-5 ст. 33 Закону України "Про оренду землі" припиняється.

Тобто, в даному випадку, положення ч. 1-5 ст. 33 Закону України "Про оренду землі" до спірних правовідносин не застосовуються.

Суд погоджується з позицією відповідача, що викладена у листі-повідомленні № 27-8-0.6-319/2-19 від 17.01.2019 стосовно невідповідності нормам чинного законодавства розміру орендної плати (250 грн. у рік за 1 гектар) встановленої в договорі від 03.02.2009 на підставі того, що зазначені умови порушують положення Податкового кодексу, суперечать суспільним інтересам, справедливості, добросовісності та розумності. Також відповідач у вказаному листі зазначав про відсутність відомостей щодо належного виконання орендарем своїх обов`язків за умовами договору в частині сплати орендної плати.

Відповідно до доданих до суду матеріалів позивач доказів надання відповідної довідки про відсутність заборгованості за спірним договором до листа-повідомлення не надав. Згідно листа - повідомлення додатком до нього був лише проект додаткової угоди в трьох примірниках.

Отже на момент звернення з листом-повідомленням до орендодавця позивач не довів належне виконання своїх обов`язків за умовами договору.

Однак обов`язкове виконання цієї умови та подачу такої інформації законодавцем не вимагається, тому в цій частині заперечення відповідача суд оцінює критично та визнає хибними.

Стосовно посилань відповідача на необхідність зменшити строк оренди землі до 7 років, суд зазначає, що умова про строк дії договору є істотною, втім встановлюється за згодою сторін і це є суб`єктивне право сторін за власним бажанням погоджувати дану істотну умову договору.

Щодо посилань відповідача про відсутність документів на підтвердження проведення агрохімічної паспортизації земельної ділянки, суд зауважує, що стосовно цих заперечень суди неодноразово звертали уваги на безпідставність дій орендодавця та невідповідність даної вимоги жодному нормативному акту, тобто дане зауваження є необґрунтованим та протиправним.

Водночас, частиною шостою статті 33 Закону України "Про оренду землі" передбачена інша підстава поновлення договору оренди землі, а саме: у разі якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Судом встановлена наявність заперечень орендодавця протягом встановленого ч. 6 ст. 33 ЗУ "Про оренду землі" строку для надання заперечень щодо подальшої пролонгації договору оренди землі.

Суд дійшов даного висновку з наступних підстав. Відповідно до частини 1 статті 638 ЦК договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації (частина 1 статті 210 ЦК).

За змістом статей 18, 20 Закону України "Про оренду землі" (у редакції, чинній як на час укладення договору оренди, так і на час його державної реєстрації) договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації. Укладений договір оренди землі підлягає державній реєстрації.

Набрання договором чинності є моментом у часі, коли починають діяти права та обов`язки за договором, тобто коли договір (як підстава виникнення правовідносин та письмова форма, в якій зафіксовані умови договору) стає правовідносинами, на виникнення яких було спрямоване волевиявлення сторін.

В даному випадку, договір оренди землі, вимоги щодо визнання поновленим якого є предметом позову СВК "Вільнянськ", укладено сторонами 03.02.2009; за умовами цього договору він набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації (п. 40 договору); договір зареєстровано у ЗРФ центр ДЗК, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 26.02.2009 за № 03; земельна ділянка надана в оренду позивачу на 10 років; речове право (право оренди) на цю земельну ділянку зареєстровано 26.02.2009; строк дії речового права 10 років.

За наведених обставин, строк дії зазначеного договору оренди земельної ділянки розпочав свій перебіг після набрання ним чинності - з моменту його державної реєстрації, тобто з 26.02.2009, а не з моменту його укладення - 03.02.2009, як помилково вважає позивач, а відтак права та обов`язки, на досягнення яких було спрямоване волевиявлення сторін при укладенні цього договору, сторони набули після відповідної державної реєстрації. Тобто спірний договір діяв до 26 лютого 2019 року.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 12.06.2019 у справі № 917/67/18.

Приймаючи до уваги приписи ч. 6 ст.33 ЗУ "Про оренду землі", строк в межах якого орендодавець має право висловити заперечення проти продовження строку дії договору до 27.03.2019.

З матеріалів справи вбачається, що орендодавець в межах встановленого законом місячного строку, а саме 13.03.2019 повторно повідомив орендаря про заперечення у поновленні договору оренди землі. Першого разу, як було зазначено вище, про заперечення проти продовження дії договору оренди землі відповідач повідомив позивача 17.01.2019 саме за результатами розгляду листа-повідомлення останнього від 26.12.2018.

Таким чином, з урахуванням наявності заперечення орендодавця, висловленого в установлений законом строк, положення ч. 6 ст. 33 ЗУ "Про оренду землі" судом не застосовуються.

Відповідно до ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів (ст. 74 ГПК України).

Згідно зі ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст. 77 ГПК України).

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

У Рішенні Конституційного Суду України від 01.12.2004 № 18-рп/2004 (справа про охоронюваний законом інтерес) надано офіційне тлумачення поняття "охоронюваний законом інтерес" як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовленого загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкованого у суб`єктивному праві простого легітимного дозволу, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Отже, захисту підлягає наявне законне порушене право особи, яка звернулася за таким захистом до суду.

Здійснюючи аналіз викладених обставин, оцінюючи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому досліджені наявних у справі доказів, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог, оскільки в даному випадку позивачем не доведений факт протиправної поведінки орендодавця (відповідача у справі) та наявності підстав для застосування до спірних правовідносин положень ст. 33 Закону України "Про оренду землі". Матеріали справи містять належні та допустимі докази втрати позивачем переважного права на поновлення договору оренди землі, внаслідок недосягнення сторонами всіх істотних умов договору та відсутність підстав для укладання договору на той саме строк і на тих саме умовах після спливу строку дії договору внаслідок наявності обґрунтованого заперечення орендодавця.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.

Згідно зі ст. 129 ГПК України, витрати зі сплати судового збору покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 46, 74, 76-80, 129, 233, 236-242 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до п. 17.5 Перехідних положень ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повне рішення оформлено і підписано у відповідності до вимог ст.ст. 240, 241 ГПК України 08.08.2019.

Суддя В.В. Носівець