ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 серпня 2019 року Справа № 924/145/19

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Савченко Г.І., суддя Крейбух О.Г. , суддя Демидюк О.О.

секретар судового засідання Соколовська О.В.

за участю представників сторін:

позивача: ОСОБА_1 Д.О.

відповідача: Рачок Р.В.

третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Міністерство аграрної політики та продовольства України - Григорян О.О.

третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - ОСОБА_2 - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Вищого професійного училища №36 на рішення господарського суду Хмельницької області від 10 червня 2019 року у справі №924/145/19 (повний текст складено 10 червня 2019 року, суддя Заверуха С.В.)

за позовом Державного підприємства "Спецагролізинг"

до Вищого професійного училища №36

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Міністерство аграрної політики та продовольства України

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - ОСОБА_2

про стягнення 116466,20 грн. неодержаних доходів

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство "Спецагролізинг" звернулось до господарського суду Хмельницької області з позовною заявою, в якій просить стягнути з Вищого професійного училища №36 (із врахуванням заяви про зменшення позовних вимог від 14 квітня 2019 року) 116466,20 грн. неодержаних доходів.

Рішенням господарського суду Хмельницької області від 10 червня 2019 року у справі №924/145/19 частково задоволено позов Державного підприємства "Спецагролізинг" до Вищого професійного училища №36, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Міністерство аграрної політики та продовольства України, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - ОСОБА_2 про стягнення 116466,20 грн. неодержаних доходів. Присуджено до стягнення з Вищого професійного училища №36 (Хмельницька область, Дунаєвецький район, с.Балин, вул.Центральна, 1А, ідентифікаційний код 26294370) на користь Державного підприємства "Спецагролізинг" (м. Київ, вул. Горького, 11, ідентифікаційний код 37118591) 54244,53 грн. (п`ятдесят чотири тисячі двісті сорок чотири гривні 53 коп.) неодержаних доходів, 894,80 грн. (вісімсот дев`яносто чотири гривні 80 коп.) витрат по оплаті судового збору. В решті позову в частині стягнення 62221,67 грн. відмовлено.

Вказане рішення мотивоване тим, що факт несплати відповідачем за користування майном, свідчить про втрату позивачем майна, яке у спірних правовідносинах підпадає під категорію "виправдане очікування", що є загальновизнаною в т.ч. в практиці визначення Європейського суду з прав людини. Враховуючи встановлений судом факт набуття (зберігання) відповідачем майна комбайна зернозбирального КЗС-812 СХ зав. № 340, рік випуску 2010 без достатньої правової підстави, враховуючи редакцію статті 207 Господарського кодексу України (на час укладання договору фінансового лізингу), суд прийшов до висновку про часткове задоволення позову та стягнення з відповідача 54244,53 грн. неодержаних доходів. В решті позову в частині стягнення 62221,67 грн. неодержаних доходів відмовлено з підстав необґрунтованості.

Не погоджуючись з прийнятим судом першої інстанції рішенням, відповідач - Вище професійне училище №36 звернулося до Північно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Хмельницької області від 10 червня 2019 року по справі №924/145/19 та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ДП "Спецагролізинг" відмовити в повному обсязі. Із зазначеним рішеннями суду першої інстанції апелянт не погоджується з підстав необгрунтованості, неправильності встановлення обставин, які мають значення для справи, неправильної оцінки доказів, невідповідності висновків обставинам справи, неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Зокрема, апелянт зазначає, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази підтвердження вартості комбайна КЗС-812 СХ зав. №340, 2010 р.в. станом на 26 травня 2015 року саме в сумі 582331 грн. (відповідний договір купівлі-продажу, експертна оцінка тощо). Договір фінансового лізингу №14/2015 від 25 травня 2015 року, в якому була зазначена така вартість майна, був визнаний недійсним згідно постанови Київського апеляційного господарського суду від 13 вересня 2018 року по справі №910/3104/18. Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, які пов`язані з його недійсністю, відповідно нарахування будь-яких сум на підставі інформації, яка міститься в договорі, визнаному недійсним, чи додатках до нього, є безпідставним та необгрунтованим. Крім того, свідоцтво про реєстрацію машини (бланк серії НОМЕР_1 ), який долучено позивачем в матеріали справи, не містить інформації про те, що комбайн КЗС-812 СХ зав. №340, 2010 р.в. є сільськогосподарською технікою вітчизняного виробництва, а відповідно до інформації, розміщеної в мережі інтернет виробником комбайна КЗС-812 є завод "Гомсельмаш", країна виробник Білорусь.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 08 липня 2019 року у справі №924/145/19 апеляційну скаргу Вищого професійного училища №36 на рішення господарського суду Хмельницької області від 10 червня 2019 року у справі №924/145/19 залишено без руху. Встановлено скаржнику десятиденний строк з дня вручення даної ухвали для усунення недоліків апеляційної скарги та надання суду відповідних доказів (докази сплати судового збору в сумі 1539,5 грн.).

19 липня 2019 року від Вищого професійного училища №36 надійшла заява про усунення недоліків апеляційної скарги до якої додано квитанцію №0.0..1 від 17 липня 2019 року про сплату 197 грн. судового збору та квитанцію №0.0..1 від 17 липня 2019 року про сплату 1342,5 грн. судового збору.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 24 липня 2019 року у справі №924/145/19 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Вищого професійного училища №36 на рішення господарського суду Хмельницької області від 10 червня 2019 року у справі №924/145/19 та призначено дату судового засідання на 13 серпня 2019 року.

29 липня 2019 року від Державного підприємства "Спецагролізинг" надійшла заява про участь особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції з проханням доручити її проведення Голосіївському районному суду м.Києва.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 29 липня 2019 року у справі №924/145/19 заяву ДП "Спецагролізинг" про участь особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції по справі №924/145/19 задоволено. Доручено Голосіївському районному суду м.Києва проведення судового засідання в режимі відеоконференції у справі №924/145/19.

Судове засідання 13 серпня 2019 року проводилось в режимі відеоконференції з Голосіївським районним судом м.Києва у відповідності до статті 197 ГПК України.

Безпосередньо в судовому засіданні представник відповідача повністю підтримав вимоги і доводи викладені у апеляційній скарзі. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_2 підтримав вимоги апеляційної скарги відповідача.

Представник позивача та третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог не предмет спору на стороні позивача проти апеляційної скарги заперечили.

Відповідно до статті 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів, заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши надану судом юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, вважає, що у задоволенні вимог апеляційної скарги слід відмовити, рішення місцевого господарського суду - залишити без змін.

При цьому колегія суддів виходила з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 25 травня 2015 року між Державним підприємством "Спецагролізинг" (лізингодавець) та Вищим професійним училищем №36 (лізингоодержувач) укладено договір фінансового лізингу №14/2015, відповідно до пункту 1.1. якого лізингодавець передає лізингоодержувачу у користування на визначений договором строк предмет лізингу (предмет лізингу або майно), вказаний у додатку №1 (специфікація предмета лізингу), а лізингоодержувач сплачує за це лізингові платежі на умовах договору.

Відповідно до пункту 1.2. договору оплата лізингових платежів проводиться лізингоодержувачем на рахунок лізингодавця відповідно до графіку сплати лізингових платежів, який є невід`ємною частиною договору (додаток № 2, графік).

Згідно пункту 2.1. договору строк користування лізингоодержувачем предметом лізингу (строк лізингу) становить 60 (шістдесят) місяців з моменту підписання сторонами акту приймання-передачі предмету лізингу (акт) при умові належної сплати лізингоодержувачем лізингових платежів за користування предметом лізингу відповідно до умов цього договору.

Як встановлено пунктом 2.2. договору, в разі дострокового розірвання цього договору або в разі закінчення строку користування предметом лізингу лізингоодержувач зобов`язаний повернути предмет лізингу лізингодавцю. При достроковому припиненні дії договору сторони укладають акт повернення предмету лізингу.

У відповідності до пункту 4.3. договору загальна вартість предмету лізингу на момент укладення договору складає 582331,00 грн.

Згідно пункту 4.4. договору винагорода (комісія) лізингодавцю за майно, що передається на умовах фінансового лізингу, становить 5 (п`ять) відсотків річних невідшкодованої вартості на початок кожного календарного місяця на весь термін дії договору.

Пунктом 5.3. договору передбачено, що приймання лізингоодержувачем майна в лізинг оформляється шляхом складання акту, який сторони зобов`язуються підписати в день фактичної передачі майна. Акт підписується повноважними представниками сторін і скріплюється печатками сторін у 2 (двох) автентичних примірниках.

Цей договір набирає чинності з дати його укладення та діє до повного виконання сторонами прийнятих на себе зобов`язань (пункт 18.8 договору).

Відповідно до акта приймання-передачі майна від 25 травня 2015 року до договору фінансового лізингу №14/2-15 від 25 травня 2015 року лізингодавець (Державне підприємство "Спецагролізинг") передав у лізинг лізингоодержувачу (Вище професійне училище №36), а лізингоодержувач прийняв майно, що відповідає специфікації (додаток №1 до договору фінансового лізингу №14/2015 від 25 травня 2015 року) у користування наступне майно: комбайн зернозбиральний КЗС-812 СХ зав. №340, рік випуску 2010 з жаткою та транспортним візком у кількості 1 шт. за ціною 582331,00 грн.

Згідно додатку №2 до договору фінансового лізингу №14/2015 від 25 травня 2015 року (графік сплати лізингових платежів) лізингоодержувач за період з 30 червня 2015 року по 30 грудня 2019 року мав оплатити повну вартість предмета лізингу.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 13 вересня 2018 року у справі №910/3104/18, яка залишена без змін постановою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 13 листопада 2018 року, рішення господарського суду міста Києва від 04 червня 2018 року у справі №910/3104/18 скасовано. Прийнято нове рішення, яким позов задоволено. Визнано недійсним договір фінансового лізингу №14/2015 від 25 травня 2015 року, укладений між Державним підприємством "Спецагролізинг" та Вищим професійним училищем №36.

Рішенням господарського суд Хмельницької області від 15 січня 2019 року у справі №924/1039/17 заяву Вищого професійного училища №36 с.Балин Хмельницької області про перегляд за нововиявленими обставинами рішення господарського суду Хмельницької області від 21 березня 2018 року у справі №924/1039/17 задоволено. Скасовано рішення господарського суду Хмельницької області від 21 березня 2018 року у справі №924/1039/17 та ухвалено нове рішення. У задоволенні позову Державного підприємства "Спецагролізинг" до Вищого професійного училища №36 с.Балин Хмельницької області про стягнення 461798,4 грн., з яких 221285,8 грн. заборгованості зі сплати відшкодування частини вартості предмету лізингу, 46101,2 грн. заборгованості зі сплати комісії, 139260,51 грн. пені, 7263 грн. 3% річних, 36241,27 грн. інфляційних втрат, 11646,62 грн. штрафу відмовлено.

Відповідно до акта повернення майна №1 від 05 квітня 2017 року до договору №14/2015 від 25 травня 2015 року Вище професійне училище №36 (лізингоодержувач) повертає, а Державне підприємство "Спецагролізинг" (лізингодавець) приймає наступне майно: комбайн зернозбиральний КЗС-812 СХ зав. №340, рік випуску 2010, з жаткою та транспортним візком (пункт 1). Згідно пункту 2 акта повернення майна №1 від 05 квітня 2017 року. Даний акт приймання-передачі є невід`ємною частиною договору №14/2015 від 25 травня 2015 року. Акт підписаний в.о. директора Державного підприємства "Спецагролізинг" В.П. ОСОБА_3 . У вищевказаному акті стоїть відмітка за підписом ОСОБА_4 , що ним прийнято комбайн, технічний стан хороший.

Відповідно до договору поставки №1 від 22 грудня 2010 року, погодженого Заступником Міністра аграрної політики І.В. Якубовичем 22 грудня 2010 року, укладеного між ДП "Спецагролізинг" (покупець) та ТОВ НВП "Білоцерківмаз" (постачальник), сторонами у пункті 1.1. передбачено, що постачальник передає у встановлені договором строки зернозбиральні комбайни КЗС-812СХ у кількості 120 штук, щодо яких немає обмежень надання їх в лізинг та включених Конкурсною комісією з питань визначення пріоритетів забезпечення основними фондами сільськогосподарських товаровиробників на умовах фінансового лізингу до переліку техніки, племінних нетелів та корів, закупівля яких фінансується за рахунок коштів Державного бюджету України (товар).

Сторонами укладено додаток №1 до договору поставки від 22 грудня 2010 року - Специфікація товару, що поставляється згідно з договором поставки №1 від 22 грудня 2010 року, у якому зазначено, зокрема: найменування продукції, що поставляється - комбайн зернозбиральний КЗС-812СХ повнокомплектний з: молотаркою самохідною (1 од.), жниваркою 6 м (1 од.), візком для перевезення жниварки (1 од.), системою GPS (1 од.); виробник - "Білоцерківмаз"; відпускна ціна за одиницю - 998000,00 грн.

Актом приймання-передачі продукції до договору поставки від 22 грудня 2010 року постачальник (ТОВ НВП "Білоцерківмаз") передав у власність покупця (ДП "Спецагролізинг"), а покупець прийняв товар, що відповідає специфікації (додаток №1 до договору поставки від 22 грудня 2010 року) у кількості 120 штук на загальну ціну 119760000,00 грн.

Вважаючи, що права позивача порушені діями відповідача щодо користування майном - комбайном зернозбиральним КЗС-812 СХ зав. № 340, заявник звернувся до господарського суду Хмельницької області з позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача 116466,20 грн. неодержаних доходів, посилаючись при цьому на пункт 5 Порядку використання коштів, передбачених у державному бюджеті для фінансової підтримки заходів в агропромисловому комплексі при умовах фінансового лізингу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 липня 2010 року №648, зважаючи на вартість майна в сумі 582331 грн.

Враховуючи вищевикладені обставини справи, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Згідно з частиною 1 статті 175 Господарського кодексу України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до статті 22 Цивільного кодексу України зазначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Відповідно до вимог статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про:

1) повернення виконаного за недійсним правочином;

2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння;

3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні;

4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Характерною особливістю кондикційних зобов`язань є те, що підстави для їх виникнення мають широкий спектр: зобов`язання можуть виникати як з дій, так і з подій, причому з дій як сторін зобов`язання, так і третіх осіб, з дій як запланованих, так і випадкових, як правомірних, так і неправомірних. Крім того, у кондикційному зобов`язанні не має правового значення, чи вибуло майно з володіння власника за його волею чи всупереч його волі, чи є набувач добросовісним або недобросовісним.

Кондикційне зобов`язання виникає за умов набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого) та набуття чи збереження майна відбулося без правової підстави, або підстава, на основі якої майно набувалося, згодом відпала. Ознаки, характерні для кондиції, свідчать про те, що пред`явлення кондиційної вимоги можна визнати належним самостійним способом захисту порушеного права власності, якщо: 1) річ є такою, що визначена родовими ознаками, в тому числі грошовими коштами; 2) потерпілий домагається повернення йому речі, визначеної родовими ознаками (грошових коштів) від тієї особи (набувача), з якою він не пов`язаний договірними правовідносинами щодо речі.

Суб`єктами в кондикційному зобов`язанні є, з одного боку, власник майна (титульний володілець), який у зобов`язанні має право вимоги та виступає кредитором, а з іншого, - набувач майна, який виступає боржником.

Кондикція - позадоговірний зобов`язальний спосіб захисту права власності або іншого речового права, який може бути застосований самостійно. Кондикція також застосовується субсидіарно до реституції та віндикації як спосіб захисту порушеного права у тому випадку, коли певна вимога власника (титульного володільця) майна не охоплюється нормативним урегулюванням основного способу захисту права, але за характерними ознаками, умовами та суб`єктним складом підпадає під визначення зобов`язання з набуття або збереження майна без достатньої правової підстави.

У постанові Верховного Суду України від 22 січня 2013 року у справі № 5006/18/13/2012 викладено правову позицію, згідно з якою аналіз статті 1212 Цивільного кодексу України дає підстави для висновку, що цей вид позадоговірних зобов`язань породжують такі юридичні факти: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо такі відпали.

Отже, спірні правовідносини, які виникли між сторонами кваліфікуються як бездоговірні та безделіктні.

Сам факт несплати відповідачем за користування майном, свідчить про втрату позивачем майна, яке у спірних правовідносинах підпадає під категорію "виправдане очікування", що є загальновизнаною в т.ч. в практиці визначення Європейського суду з прав людини.

Очевидно, що такий стан речей не відповідає загальним засадам справедливості, добросовісності, розумності, закріпленим пунктом 6 частини 1 статті 3 Цивільного кодексу України.

Колегією суддів встановлено, що постановою Київського апеляційного господарського суду від 13 вересня 2018 року у справі №910/3104/18, яка залишена без змін постановою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 13 листопада 2018 року, визнано недійсним договір фінансового лізингу №14/2015 від 25 травня 2015 року, укладений між Державним підприємством "Спецагролізинг" та Вищим професійним училищем №36.

Відповідно до частини 4 статті 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Отже, факти, встановлені у постанові Київського апеляційного господарського суду від 13 вересня 2018 року по справі №910/3104/18 та підтверджені Верховним Судом від 13 листопада 2018 року, мають преюдиціальне значення, оскільки пов`язані з даною справою.

У відповідності до статті 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до частини 1 статті 236 Цивільного кодексу України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

Частиною 1 статті 216 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Аналогічні положення містяться у статті 208 Господарського кодексу України.

Стаття 216 Цивільного кодексу України формує загальне правило, відповідно до якого недійсний правочин не спричиняє юридичних наслідків для сторін, чи то будь-яких інших осіб, крім тих, що пов`язані з його недійсністю, тобто, застосування реституції, яка полягає в тому, що кожна сторона недійсного правочину має повернути іншій стороні все, що вона одержала на виконання такого правочину. Таким чином, наведена стаття встановлює, що основним наслідком недійсності правочину за ЦК України, є двостороння реституція.

Тобто, за змістом статті 216 Цивільного кодексу України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. Способами захисту прав при цьому є двостороння реституція або, у разі її неможливості, - відшкодування вартості того, що одержано (частина 1), відшкодування заподіяних збитків та моральної шкоди (частина 2).

Одностороння реституція чинним законодавством не передбачена. Правовими наслідками недійсності правочину є двостороння реституція - у разі недійсності правочину кожна зі сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, відшкодувати вартість того, що одержано, за умовами, дійсними на момент відшкодування.

Отже, застосування зазначених правових наслідків засвідчує факт повернення сторін у первісний стан.

З дослідженого місцевим судом та встановленого апеляційною інстанцією вбачається, що актом повернення майна №1 від 05 квітня 2017 року до договору №14/2015 від 25 травня 2015 року Державним підприємством "Спецагролізинг" (лізингодавець) прийнято комбайн зернозбиральний КЗС-812 СХ зав. № 340, рік випуску 2010, з жаткою та транспортним візком.

Місцевим судом правомірно не прийнято до уваги посилання позивача на недопустимість та неналежність акта про повернення майна з огляду на наступне.

Первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення (стаття 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні").

Відповідно до частин 1 та 2 статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Вказаний перелік обов`язкових реквізитів кореспондується з пунктом 2.4. Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, згідно якого первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складається документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції (у натуральному та/або у вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Згідно пункту 2.5. Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку документ має бути підписаний особисто, а підпис може бути скріплений печаткою. Електронний підпис накладається відповідно до законодавства про електронні документи та електронний документообіг.

При цьому, слід зазначити, що вимоги Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" щодо правильності оформлення первинних документів, передбачають наявність в документах такого реквізиту, як "інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції" лише альтернативно такому обов`язковому реквізиту, як особистий підпис особи, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Аналогічні висновки містяться у постанові Верховного Суду України від 19 квітня 2016 року у справі №21-4985а15.

Судами встановлено, що акт повернення майна містить такі реквізити як дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції (в даному випадку акт підписано в.о. директора ДП "Спецагролізинг" В.П. Полшковим). При цьому з аналізу пункту 2.5. Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку вбачається, що скріплення підпису печаткою є правом, а не обов`язком.

Одночасно враховується, що згідно статуту Державного підприємства "Спецагролізинг" управління підприємством здійснюється його директором, який призначається уповноваженим органом управління (пункт 10.2 статуту). Директор підприємства діє без довіреності від імені підприємства (пп. 10.5.1 статуту). Директор підприємства несе відповідальність за виконання покладених на нього завдань, що визначені статутом, формування та виконання фінансових планів, дотримання державної і фінансової дисципліни, ефективне використання та збереження державного майна та коштів, які знаходяться у віданні підприємства, дотримання законодавства України (підпункт 10.5.6. статуту). Директор несе персональну відповідальність за організацію господарської діяльності та бухгалтерського обліку підприємства, забезпечення фіксування фактів здійснення всіх операцій у первинних документах, збереження оброблених документів, регістрів і звітності протягом встановленого терміну, але не менше трьох років (пункт 10.7. статуту).

Як вбачається колегією суддів, акт підписаний в.о. директора Державного підприємства "Спецагролізинг" В.П. Полшковим. При цьому, згідно витягу за № з ЄДР юридичних осіб ОСОБА_5 станом на 05 квітня 2017 року (дата акту) був керівником (виконуючим обов`язки) позивача, підписантом та особою, яка має право вчиняти дії від імені юридичної особи без довіреності. А тому відсутні підстави вважати акт повернення майна №1 від 05 квітня 2017 року недопустимим, неналежним та недостовірним доказом.

Крім того, Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо використання печаток юридичними особами та фізичними особами - підприємцями" доповнено текст статті 58-1 Господарського кодексу України відповідно до якої суб`єкт господарювання має право використовувати у своїй діяльності печатки; використання суб`єктом господарювання печатки не є обов`язковим; наявність або відсутність відбитка печатки суб`єкта господарювання на документі не створює юридичних наслідків.

Звертаючись з позовом до суду Державне підприємство "Спецагролізинг" просить стягнути з відповідача 116466,20 грн. неодержаних доходів за період з 2015 року по 2018 рік. Підставою для стягнення вказаної суми відповідач визначає, з поміж іншого Порядок використання коштів, передбачених у державному бюджеті для фінансової підтримки заходів в агропромисловому комплексі на умовах фінансового лізингу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 липня 2010 року №648.

Зі змісту пункту 1 Порядку вбачається, що цей Порядок визначає механізм використання коштів, передбачених у державному бюджеті Мінагрополітики за програмою "Фінансова підтримка заходів в агропромисловому комплексі на умовах фінансового лізингу" (бюджетні кошти), для забезпечення суб`єктів господарювання (лізингоодержувачі) племінними нетелями та коровами, а також вітчизняною сільськогосподарською технікою і обладнанням (техніка). Головним розпорядником бюджетних коштів і відповідальним виконавцем бюджетної програми є Мінагрополітики, одержувачем бюджетних коштів - державне підприємство "Спецагролізинг" (лізингодавець).

Відповідно до пункту 5 вищевказаного Порядку лізингоодержувачі відповідно до умов договору фінансового лізингу вносять плату (лізингові платежі), що складається із сум відшкодування частини вартості предмета лізингу та сум винагороди лізингодавця за техніку, племінних нетелей та корів, що передаються на умовах фінансового лізингу, яка становить 5 відсотків річних невідшкодованої вартості предмета лізингу.

Колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду, щодо визначення вартості майна комбайна зернозбирального КЗС-812 СХ саме в сумі 582331,00 грн., оскільки вказана вартість зазначена в акті приймання-передачі майна від 25 травня 2015 року ціна якого становила 582331,00 грн.

Не приймаються до уваги доводи апелянта про неправомірність нарахування будь-яких сум на підставі інформації, яка міститься в договорі, визнаному недійсним, оскільки договір фінансового лізингу визнаний недійсним з підстав відсутності державної процедури закупівлі, а щодо вартості предмета лізингу сторони не заперечували. Окрім того, на час укладання даного правочину існувала редакція статті 207 Господарського кодексу України, згідно якої у разі якщо за змістом зобов`язання воно може бути припинено лише на майбутнє, таке зобов`язання визнається недійсним і припиняється на майбутнє.

Разом з цим судами встановлено, що Вище професійне училище №36 користувалося комбайном зернозбиральним КЗС-812 СХ зав. № 340, рік випуску 2010, з жаткою та транспортним візком у період з 25 травня 2015 року (акт приймання-передачі майна) по 05 квітня 2017 року (акт повернення майна).

Зважаючи на вищевикладене, місцевим судом правильно визначено, що правомірною до стягнення є сума в розмірі 54244,53 грн. (582331,00 грн. * 5% / 365 днів * 680 днів (період з 26 травня 2015 року по 04 квітня 2017 року).

За таких обставин, враховуючи встановлений судом факт набуття (зберігання) відповідачем майна комбайна зернозбирального КЗС-812 СХ зав. № 340, рік випуску 2010 без достатньої правової підстави, враховуючи зазначене вище законодавство, в т.ч. редакцію ст. 207 ГК України (на час укладання договору фінансового лізингу), місцевий господарський суд прийшов до правильного висновку про часткове задоволення позову та стягнення з відповідача 54244,53 грн. неодержаних доходів. В решті позову в частині стягнення 62221,67 грн. неодержаних доходів правомірно відмовлено.

Доводи апелянта, що комбайн зернозбиральний КЗС-812 СХ виготовлений на заводі "Гомельмаш" та не є сільськогосподарською технікою вітчизняного виробництва, а відтак на дані правовідносини не поширюється Порядок використання коштів, передбачених у державному бюджеті для фінансової підтримки заходів в агропромисловому комплексі на умовах фінансового лізингу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 липня 2010 року №648, спростовуються наявними в матеріалах справи доказами, а саме договором поставки №1 від 22 грудня 2010 року, погоджений заступником Міністра аграрної політики І.В. Якубовичем 22 грудня 2010 року та укладеного між ДП "Спецагролізинг" (покупець) та ТОВ НВП "Білоцерківмаз" (постачальник), Специфікацію товару, що поставляється згідно з договором поставки №1 від 22 грудня 2010 року, актом приймання-передачі продукції до договору поставки від 22 грудня 2010 року. При цьому належних, допустимих, достовірних доказів в підтвердження факту виробництва комбайну іноземним підприємством апелянтом не надано.

Таким чином, доводи відповідача, викладені у апеляційній скарзі, є безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Місцевим господарським судом повністю з`ясовані обставини, що мають значення для справи. Висновки, викладені у рішенні місцевого господарського суду, відповідають обставинам справи. Судом не порушені та правильно застосовані норми матеріального та процесуального права.

За таких обставин підстав для зміни, скасування рішення місцевого господарського суду не вбачається.

Керуючись ст. ст. 269, 270, 275, 276, 280, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Вищого професійного училища №36 на рішення господарського суду Хмельницької області від 10 червня 2019 року у справі №924/145/19 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Хмельницької області від 10 червня 2019 року у справі №924/145/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у строк та в порядку, встановленому статтями 287-289 ГПК України.

Справу №924/145/19 повернути до господарського суду Хмельницької області.

Повний текст постанови складений "14" серпня 2019 р.

Головуючий суддя Савченко Г.І.

Суддя Крейбух О.Г.

Суддя Демидюк О.О.