ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Кіровоградської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 серпня 2019 рокуСправа № 912/1759/19
Господарський суд Кіровоградської області у складі судді Бестаченко О.Л., за участю секретаря судового засідання Боруш С.М., розглянув у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження справу № 912/1759/19

за позовом Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", 01601, м. Київ, вул. Б.Хмельницького, буд. 6,

до відповідача: Квартирно-експлуатаційного відділу м. Кропивницький, 25006, м. Кропивницький, пров. Училищний, буд. 8,

про стягнення 4 238,09 грн,

представники:

від позивача - Орел С.С., довіреність від 05.06.2019 № 14-258;

від відповідача - участі не брали.

У судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

До Господарського суду Кіровоградської області надійшла позовна заява Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", яка містить вимоги до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Кропивницький про стягнення 4 238,09 грн, у тому числі: 3 669,40 грн пені, 297,55 грн - 3% річних, 271,15 грн інфляційних втрат, з покладанням на відповідача витрат по сплаті судового збору.

В обґрунтування вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем Договору постачання природного газу №155/16-ТЕ(Т)-18 від 29.02.2016 в частині своєчасної оплати за поставлений природний газ.

Ухвалою від 26.06.2019 відкрито провадження у справі № 912/1759/19; постановлено справу № 912/1759/19 розглядати за правилами спрощеного позовного провадження; судовий розгляд призначено на 24.07.2019 на 12:00; сторонам встановлено строк для подання заяв по суті справи.

19.07.2019 на електрону адресу господарського суду (з КЕП) надійшли письмові пояснення Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" від 19.07.2019 № 14/4-2084в, в яких позивачем зазначено, що на його адресу не надходило жодних заяв по суті стосовно спірних відносин з боку КЕВ м. Кропивницький.

23.07.2019 до господарського суду надійшов відзив Квартирно-експлуатаційного відділу м. Кропивницький від 19.07.2019 № 1226, в якому відповідач не визнає усі позовні вимоги Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України".

В обґрунтування своєї позиції відповідач зазначає, відповідно до п. 3.5 Договору від 29.02.2016 № 155/16-ТЕ(Т)-18 Акт є підставою для остаточних розрахунків між сторонами. В той час, без подання відповідного Акту, неможливо було зареєструвати бюджетні фінансові зобов`язання та відповідно здійснити оплату за отриманий газ. Оскільки, у 2016 органи Казначейської служби керувалися чинними на той час Методичними рекомендаціями щодо переліку підтвердних документів для реєстрації бюджетних зобов`язань, бюджетних фінансових зобов`язань та проведення платежів, затвердженим наказом від 29.04.2013 № 68 Державної казначейської служби України, якими було передбачено, що для реєстрації бюджетних зобов`язань, бюджетних фінансових зобов`язань та проведення платежів надаються підтвердні документи. Для оплати природного газу на стадії реєстрації бюджетних зобов`язань та бюджетних фінансових зобов`язань необхідно було подати договір та акт виконаних робіт (Акт приймання-передачі природного газу). Крім того, прострочення відповідачем за зобов`язаннями лютого 2016 виникло не раніше 01.04.2016, а не 15.03.2016, як зазначає позивач у своєму розрахунку пені, 3 % за зобов`язаннями лютого 2016. Так, Акт приймання - передачі природного газу, спожитого у лютому 2016 було підписано постачальником 29.02.2016, а отримано споживачем 01.04.2016, що підтверджується відбитком вхідного реєстраційного штампу (вх. № 515). За викладених обставин, відповідач вважає, що позивач повинен внести відповідні зміни до розрахунку пені, 3 % річних за зобов`язаннями лютого 2016.

24.07.2019 господарський суд розпочав розгляд справи по суті.

Господарським судом в судовому засіданні 24.07.2019 встановлено, що відзив Квартирно-експлуатаційного відділу м. Кропивницький від 19.07.2019 № 1226 надійшов до суду з порушенням строку, встановленого судом в ухвалі від 26.06.2019 про відкриття провадження у справі № 912/1759/19.

Разом з тим, присутнім представником відповідача заявлено усне клопотання про продовження строку на подання відзиву та прийняття його до розгляду.

Відповідно до ст. 113 Господарського процесуального кодексу України строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом.

Положеннями ст. 114 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд має встановлювати розумні строки для вчинення процесуальних дій. Строк є розумним, якщо він передбачає час, достатній, з урахуванням обставин справи, для вчинення процесуальної дії, та відповідає завданню господарського судочинства.

Згідно з ст. 118 Господарського процесуального кодексу України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 251 Господарського процесуального кодексу України відзив подається протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Позивач має право подати до суду відповідь на відзив, а відповідач - заперечення протягом строків, встановлених судом в ухвалі про відкриття провадження у справі.

За нормами ч. ч. 1, 2 ст. 119 Господарського процесуального кодексу України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

Господарським судом в судовому засіданні 24.07.2019 поновлено строк на подання відзиву Квартирно-експлуатаційного відділу м. Кропивницький від 19.07.2019 № 1226 та прийнято його до розгляду.

В судовому засіданні 24.07.2019 протокольною ухвалою на підставі ст. 216 Господарського процесуального кодексу України оголошено перерву в судовому засіданні по розгляду справи № 912/1759/19 до 10:30 год. 13.08.2019.

30.07.2019 до господарського суду від Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" надійшла відповідь на відзив, в якій позивач просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі та зазначає про хибні доводи відповідача стосовно того, що обов`язок з остаточної оплати за отриманий природний газ виникає за умови наявності у підприємства підписаного обома сторонами акта приймання-передачі газу.

12.08.2019 до господарського суду від Квартирно-експлуатаційного відділу м. Кропивницький надійшли заперечення на відповідь на відзив, у яких вказано, що позивачем невірно визначено нарахування пені, 3% річних, в зв`язку з чим, позивач повинен внести відповідні зміни до розрахунку пені, 3 % річних за зобов`язаннями лютого 2016. Крім того, відповідач просить взяти до уваги той факт, що незважаючи на наявність обов`язку сплатити за отриманий природний газ, фактично Квартирно-експлуатаційний відділу м. Кропивницький не мав такої можливості, оскільки Державна Казначейська Служба не проводила такі платежі за відсутності підписаного обома сторонами договору актів приймання-передачі природного газу. Також, позивачем не надано доказів на виконання п. 3.5 Договору щодо направлення примірника оригіналу акт приймання-передачі природного газу, який в свою чергу є підставою для остаточних розрахунків між сторонами.

13.08.2019 господарський суд продовжив розгляд справи по суті.

Представник відповідача в судове засідання 13.08.2019 не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про дату, місце та час проведення судового засідання.

За правилами частини 1 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

З підстав викладеного та враховуючи належне повідомлення учасників справи про дату, час і місце судового засідання, господарський суд здійснює розгляд справи за відсутності представника відповідача та за наявними у справі матеріалами.

Представником позивача позовні вимоги підтримано в повному обсязі.

В судовому засіданні 13.08.2019 судом досліджено докази у справі.

Розглянувши матеріали справи та оцінивши подані докази, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

29.02.2016 між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (Постачальник) та Квартирно-експлуатаційним відділом м. Кіровоград (Споживач) укладено договір постачання природного газу № 155/1617-ТЕ (Т)-18 (далі - Договір) (а.с. 15-21).

Згідно постанови Кабінету Міністрів України від 06.03.2019 № 226 "Деякі питання акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" перейменовано в АТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України".

Відповідно до пункту 1.1. Договору, постачальник зобов`язується передати у власність споживачеві у 2016 році природний газ - код за ДК 016:2010-06.20.1; код за ДК 021:2015-09123000-7 (природний газ; Natural gas), а споживач зобов`язується прийняти та оплатити цей газ, на умовах цього договору.

За умовами п. 1.2. Договору газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню.

Відповідно до п. 2.1. Договору постачальник передає споживачу з 01 лютого 2016 по 31 березня 2016 (включно) газ обсягом до 44 тис куб. метрів, у тому числі за місяцями (тис.куб.м.), згідно наведеної у п. 2.1. таблиці.

Згідно з п. 3.1. Договору постачальник передає споживачу газ на газорозподільних станціях (ГТС) ПАТ "Укртрансгаз" або у точці балансового розмежування (для об`єктів, які безпосередньо приєднані до магістральних трубопроводів ПАТ "Укртрансгаз").

Право власності на газ переходить від постачальника до споживача в пунктах приймання-передачі. Після переходу права власності на газ споживач несе всі ризики і бере на себе відповідальність, пов`язану з правом власності на природний газ.

Відповідно до п. 4.1. Договору кількість газу, яка передається споживачу, визначається за показами комерційних вузлів обліку газу у відповідності до вимог, встановлених Кодексом газорозподільних систем, який затверджений постановою НКРЕКП від 30.09.2015р. № 2494 та Кодексом газотранспортної системи, який затверджений постановою НКРЕКП від 30.09.2015р. №2493.

В розділі 5 Договору узгоджено ціну газу.

Так, згідно пункту 5.2. договору ціна за 1000 куб. м газу в період з 01.01.2016 по 31.03.2016 (включно) для підприємств, які приєднані до газорозподільних мереж, становить 1 770,74 грн, крім того, податок на додану вартість - 20 %.

До ціни газу додається тариф на транспортування природного газу магістральними трубопроводами ПАТ "Укртрансгаз"- 174,90 грн, крім того ПДВ - 20 %, всього з ПДВ - 2 334,77 грн.

Пунктом 5.4. Договору передбачено, що загальна вартість цього договору становить 85 608,16 грн, кім того, ПДВ - 17121,65 грн, разом з ПДВ - 102 729,88 грн.

Згідно з умовами п. 6.1. Договору оплата за газ здійснюється споживачем виключно коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 14 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

За змістом розділу 12 Договору, Договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками, поширює дію на відносини, що фактично склалися між сторонами з 01.02.2016 і діє в частині реалізації газу до 31.03.2016 (включно), а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.

Договір постачання природного газу від 29.02.2016 № 155/16-ТЕ(Т)-18 підписано повноважними представниками сторін та скріплено печатками.

На виконання умов договору позивач протягом періоду з лютого 2016 по березень 2016 включно поставив, а відповідач прийняв природний газ на загальну суму 15 740 206,80 грн, що підтверджується наступними актами приймання - передачі природного газу:

- від 29.02.2016 на суму 60 358,41 грн;

- від 31.03.2016 на суму 46 889,15 грн;

Вказані акти підписані та скріплені печатками сторін без зауважень та заперечень до них.

Між тим, як повідомляє позивач, відповідач розрахувався за поставлений природний газ з порушенням встановлених договором строків, що є порушенням зобов`язання, у зв`язку з чим позивач нарахував пеню в розмірі 3 669,40 грн, 271,15 грн інфляційних втрат та 297,55 грн 3% річних, які просить стягнути згідно поданого позову.

При вирішенні спору у даній справі господарський суд враховує наступне.

Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 598 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зокрема, стаття 599 Цивільного кодексу України передбачає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до положень ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Правовими наслідками порушення грошового зобов`язання є нарахування процентів річних від простроченої суми та інфляційних втрат. Так, згідно частини другої наведеної норми боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідач заперечуючи позовні вимоги зазначає, що у 2016 році органи Казначейської служби керувались Методичними рекомендаціями щодо переліку підтвердних документів для реєстрації бюджетних зобов`язань, бюджетних фінансових зобов`язань та проведення платежів, затвердженими наказом Державної казначейської служби України № 68 від 29.04.2013, якими передбачено, що до органів Казначейства на стадії реєстрації бюджетних зобов`язань, бюджетних фінансових зобов`язань та проведення платежів надаються підтвердні документи, передбачені законодавством, в залежності від сутності платежу. Для оплати природного газу на стадії реєстрації бюджетних зобов`язань та бюджетних фінансових зобов`язань необхідно було подати договір та акт виконання робіт (акт приймання - передачі природного газу), без якого неможливо зареєструвати бюджетні фінансові зобов`язання та, відповідно, здійснити оплату.

Проте, акт приймання - передачі природного газу, спожитого у лютому 2016, підписано позивачем 29.02.2016, а отримано відповідачем лише 01.04.2016, що підтверджено відбитком вхідного реєстраційного штампу. Тому, у зв`язку з простроченням кредитором повернення акта, оплату проведено 07.04.2016, отже, прострочення боржника виникло не раніше 01.04.2016. Квартирно-експлуатаційний відділ м. Кропивницький без актів приймання - передачі природного газу не мав можливості зареєструвати бюджетні фінансові зобов`язання та, відповідно, здійснити оплату.

Господарський суд враховує, що акти приймання-передачі газу, які складені відповідачем та підписані обома сторонами, скріплені їх печатками, датовані останнім днем кожного місяця поставки газу, в них вказані передані позивачем та прийняті відповідачем в кожному місяці обсяги та вартість газу. На момент настання строку оплати вартості газу сторони договору не заперечували обсяги чи вартість газу, який отримано відповідачем за актами приймання-передачі природного газу в період з лютого 2016 року по березень 2016 року, за таких обставин, доводи про те, що у зв`язку з неповерненням позивачем актів, остаточний строк проведення розрахунків щодо оплати відповідачем вартості газу, встановлений п. 6.1 договору, не настав, та про те, що у позивача не виникло право вимагати у відповідача здійснення остаточного розрахунку за фактично переданий газ, необґрунтовані.

В той час, господарський суд зазначає, що споживач був обізнаний про момент набуття ним права власності на газ (перехід газу через пункти приймання-передачі), а також про кількість газу, яка продається за показами комерційних вузлів обліку газу та пов`язане з цим виникнення обов`язку щодо оплати вартості товару (пункти 3.1, 4.1 договору), а тому відповідач мав усі дані щодо фактичних щомісячних обсягів отриманого природного газу для проведення розрахунків з постачальником.

Враховуючи зазначене, несвоєчасне повернення позивачем актів приймання-передачі природного газу не є відкладальною умовою в розумінні ст. 212 Цивільного кодексу України та не є простроченням кредитора в силу ст. 613 Цивільного кодексу України, тобто наявність або відсутність актів не звільняє відповідача від обов`язку сплатити вартість фактично поставленого йому природного газу відповідно до п. 6.1 договору.

Аналогічну правову позицію викладено в постанові Верховного Суду від 17.04.2018 у справі №918/1395/15.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, відповідач є бюджетною установою і відповідно до ст. 43 Бюджетного кодексу України фінансується з Державного бюджету України органом Держказначейства.

Організаційні взаємовідносини між органами Державної казначейської служби та розпорядниками бюджетних коштів, одержувачами бюджетних коштів в процесі обслуговування державного бюджету за видатками регламентуються Бюджетним кодексом України, Указом Президента України від 13.04.2011 № 460/2011 "Про Положення про Державну казначейську службу України", наказами Міністерства Фінансів України від 24.12.2012 №1407 "Про затвердження Порядку казначейського обслуговування державного бюджету за витратами", від 02.03.2012 №309 "Про затвердження Порядку реєстрації та обліку бюджетних зобов`язань розпорядників бюджетних коштів та одержувачів бюджетних коштів в органах Державної казначейської служби України".

Відповідно до вимог Бюджетного кодексу України та Порядку казначейського обслуговування державного бюджету за витратами, Порядку реєстрації та обліку бюджетних зобов`язань розпорядників бюджетних коштів та одержувачів бюджетних коштів в органах Державної казначейської служби України, Казначейство України здійснює реєстрацію та облік бюджетних зобов`язань розпорядників бюджетних коштів і відображає їх у звітності про виконання бюджету. Розпорядники бюджетних коштів після отримання товарів, робіт і послуг, відповідно до умов взятого бюджетного зобов`язання, приймає рішення про їх оплату та надає доручення на здійснення платежу органу Казначейства України. Органи Казначейства здійснюють платежі на підставі платіжних доручень, до яких додаються документи що підтверджують отримання товарів та надання послуг. Перелік підтвердних документів для реєстрації бюджетних зобов`язань, бюджетних фінансових зобов`язань та проведення платежів визначається Методичними рекомендаціями щодо переліку підтвердних документів для реєстрації бюджетних зобов`язань та оплати рахунків, затверджених наказом ДКСУ від 29.04.2013 № 68. Відповідно до Переліку, підставою для реєстрації бюджетних зобов`язань, бюджетних фінансових зобов`язань та проведення платежів по КЕКВ 2274 "Оплата природного газу" є належним чином оформлені договір, рахунок (у разі здійснення попередньої оплати), акт наданих послуг/ виконаних робіт.

Однак, відповідачем не надано суду доказів вчасного надання споживачем постачальнику підписаних та скріплених печатками двох примірників акта приймання-передачі відповідно до п. 3.5. Договору.

Господарський суд не розцінює як допустимий та достатній доказ невиконання позивачем п. 3.5. Договору відбиток штампу вхідної кореспонденції Квартирно-експлуатаційного відділу м. Кропивницький (м. Кіровограда) від 01.04.2019 № 515 на акті приймання-передачі природного газу за лютий 2016 року (а.с. 46), оскільки він підтверджує лише дату внутрішньої реєстрації отриманого документу одержувачем (споживачем), а не дату отримання Акта приймання-передачі природного газу від 29.02.2019. Відповідачем також не надано суду інших доказів, які б підтверджували звернення до Державної казначейської служби з метою проведення оплати за використаний природний газ, відмов казначейства у реєстрації бюджетних зобов`язань, звернень до постачальника щодо невчасного повернення актів приймання-передачі природного газу, тощо.

Окрім того, умови Договору не передбачають відповідальності постачальника у разі порушення ним вимог п. 3.5. Договору.

Укладаючи Договір від 29.02.2016 № 155/1617-ТЕ (Т)-18 відповідач був вільний у визначенні умов договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 618 та ч. 1 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник відповідає за порушення зобов`язання іншими особами, на яких було покладено його виконання (стаття 528 цього Кодексу), якщо договором або законом не встановлено відповідальність безпосереднього виконавця.

Враховуючи все вищевикладене, господарський суд відхиляє заперечення відповідача щодо позовних вимог.

Вирішуючи даний спір господарський суд керувався ст. 13, 14 Господарського кодексу України, відповідно до яких судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Виходячи з положень статей 524, 533, 625 Цивільного кодексу України, грошовим є зобов`язання, яке виражається в грошових одиницях України (грошовому еквіваленті в іноземній валюті), тобто будь-яке зобов`язання зі сплати коштів.

Інфляційні нарахування на суму боргу та сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), які передбачені ст. 625 Цивільного кодексу України, не є штрафними санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні від боржника компенсації (плати) за користування утримуваними коштами, належними до сплати кредиторові.

Кредитор вправі вимагати, в тому числі в судовому порядку, сплати боржником сум інфляційних нарахувань та процентів річних як разом зі сплатою суми основного боргу, так і окремо від неї. Період нарахування вказаних платежів законодавством не обмежений та здійснюється протягом всього часу існування прострочки виконання грошового зобов`язання.

Отже, кредитор вправі вимагати стягнення з боржника в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних до повного виконання грошового зобов`язання.

Суд перевірив розрахунок 3% річних (а.с. 11-12) та вважає його обґрунтованим, а суму нарахованих 3% річних у розмірі 297,55 грн такою, що підлягає задоволенню у повному обсязі.

Нарахування інфляційних втрат здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому до розрахунку мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

При вирішенні питання щодо стягнення інфляційних втрат в розмірі 271,15 грн, згідно розрахунку позивача (а.с. 11-12) суд враховує, що інфляційні втрати не є штрафними санкціями, а входять до складу грошового зобов`язання, відповідно, нарахування інфляційних втрат за наступний період обґрунтовано здійснено позивачем з урахуванням збільшення суми боргу на індекс інфляції попереднього місяця.

Аналогічну правову позицію викладено в постанові Верховного Суду від 17.07.2018 у справі № 904/10242/17.

Враховуючи викладене, господарський суд дійшов висновку, що розрахунок інфляційних втрат відповідає зазначеним нормам законодавства та, відповідно, вимога про стягнення з відповідача 271,15 грн інфляційних втрат, нарахованих за зобов`язаннями березня 2016 підлягає задоволенню.

В силу вимог частини другої статті 193, статей 216, 218 Господарського кодексу України порушення зобов`язання є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим кодексом, іншими законами або договором.

У сфері господарювання, згідно з частиною 2 статті 217, частиною 1 статті 230 Господарського кодексу України, застосовуються господарські санкції, зокрема, штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до частин 1, 3 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі (стаття 547 Цивільного кодексу України).

У п. 8.2 Договору сторони узгодили, що у разі невиконання споживачем умов п. 6.1. цього договору він зобов`язується сплатити постачальнику, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

За розрахунком позивача підлягає стягненню пеня за загальний період з 15.03.2016 по 06.04.2016 та з 15.04.2016 по 14.10.2016, розрахована за кожним актом окремо, у загальному розмірі 3 669,40 грн.

Перевіркою виконаного позивачем розрахунку пені порушень норм чинного законодавства та умов договору судом не встановлено.

За вказаних обставин, відповідач неналежним чином виконав свої майново-господарські зобов`язання перед позивачем з оплати поставленого природного газу, чим порушив умови укладеного із позивачем договору та вищевказані приписи чинного законодавства, тому позовні вимоги позивача про примусове стягнення з відповідача пені, 3% річних та інфляційних втрат є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Судовий збір за правилами статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладається на відповідача.

Керуючись ст.ст. 74, 76, 77, 129, 233, 236-241, 327 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Квартирно-експлуатаційного відділу м. Кропивницький (25006, м. Кропивницький, пров. Училищний, буд. 8; ідентифікаційний код 08541051) на користь Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01601, м. Київ, вул. Б.Хмельницького, буд. 6; ідентифікаційний код 20077720) борг у загальній сумі 4 238,09 грн, у тому числі: пеню у сумі 3 669,40 грн, три проценти річних у сумі 297,55 грн, інфляційні втрати у сумі 271,15 грн, а також 1 921,00 грн судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повідомити учасників справи про відсутність у суду технічної можливості надавати інформацію про веб-адресу судового рішення у Єдиному державному реєстрі судових рішень, одночасно з врученням (надсиланням/видачею) копії повного або скороченого такого рішення до затвердження Положення про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему та початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи.

Ознайомитись з електронною копією судового рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень можна за його веб-адресою: http://reyestr.court.gov.ua.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення в порядку передбаченому Господарським процесуальним кодексом України. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Копії рішення направити Акціонерному товариству "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01601, м. Київ, вул. Б.Хмельницького, 6); Квартирно-експлуатаційному відділу м. Кропивницький (25006, м. Кропивницький, пров. Училищний, буд. 8)

Повне рішення складено 16.08.2019.

Суддя О.Л. Бестаченко