СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" серпня 2019 р. Справа № 5023/5847/11

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Плахов О.В., суддя Мартюхіна Н.О., суддя Шутенко І.А.

при секретарі Голозубовій О. І.

за участю представників:

від апелянта - Тараніна О.В. - на підставі договору про надання правової допомоги б/н від 29.07.2019р., ордеру Серії ХВ №1785, ОСОБА_1 (особисто);

від кредитора ТОВ "Фінансова компанія "Поліс" - Синявська Х.Ю. - на підставі Ордеру Серії КС№560201 від 25.12.2019р.;

ліквідатора - Корольов В.В. - на підставі свідоцтва від 11.07.2013р. №942,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу ОСОБА_2 , м.Харків, (вх.№37Х/2) на ухвалу господарського суду Харківської області від 13.12.2018р. у справі №5023/5847/11 (суддя Усатий В.О., постановлену в м.Харків о 10:31год., повний текст ухвали складено - 17.12.2018р.)

за заявою Фізичної особи - підприємця Ринського Владислава Леонідовича, м. Харків

про визнання банкрутом

ВСТАНОВИЛА:

Постановою господарського суду Харківської області від 20.07.2011р. у справі №5023/5847/11 Фізичну особу - підприємця Ринського Владислава Леонідовича визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру, призначено ліквідатора.

09.08.2016р. ліквідатором банкрута арбітражним керуючим Корольовим Вадимом В`ячеславовичем подано до господарського суду Харківської області заяву про визнання права власності та витребування майна з чужого незаконного володіння (вх.№26308), в якій просив суд визнати за Ринським В.Л. право власності на нежитлові приміщення 1-го поверху №47-1,47-2,47-3 в літ.А-5, загальною площею 80,1кв.м., що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 ; витребувати від ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 нежитлові приміщення 1-го поверху №47-1,47-2,47-3 в літ.А-5, загальною площею 80,1кв.м., що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою господарського суду Харківської області від 10.11.2016р. у даній справі задоволено заяву ліквідатора ФОП Ринського В.Л. арбітражного керуючого Корольова В.В.; визнано за Ринським Владиславом Леонідовичем право власності на нежитлові приміщення 1-го поверху № 47-1, 47-2, 47-3 в літ. А-5, загальною площею 80,1 кв.м., що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 ; витребувано від ОСОБА_2 на користь Ринського Владислава Леонідовича нежитлові приміщення 1-го поверху № 47-1, 47-2, 47-3 в літ. А-5, загальною площею 80,1 кв.м, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 23.02.2017р. скасовано ухвалу господарського суду Харківської області від 10.11.2016р. у справі №5023/5847/11 та прийнято нове рішення, яким заяву ліквідатора ФОП Ринського В.Л. арбітражного керуючого Корольова В.В. задоволено; визнано за Ринським Владиславом Леонідовичем право власності на нежитлові приміщення 1-го поверху №47-1, 47-2, 47-3 в літ. А-5, загальною площею 80,1 кв.м., що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 ; витребувано від ОСОБА_2 на користь Ринського Владислава Леонідовича нежитлові приміщення 1-го поверху № 47-1, 47-2, 47-3 в літ. А-5, загальною площею 80,1 кв.м., що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

Постановою Вищого господарського суду України від 04.07.2017р. скасовано ухвалу господарського суду Харківської області від 10.11.2016р. та постанову Харківського апеляційного господарського суду від 23.02.2017р. у справі №5023/5847/11; справу № 5023/5847/11 в частині розгляду заяви ліквідатора Корольова В.В. №29/1-5023/5847 від 02.08.2016р. передано на новий розгляд до господарського суду Харківської області в іншому складі суду.

Після повернення матеріалів справи з суду касаційної інстанції, ухвалою господарського суду Харківської області від 29.12.2017р. у даній справі було призначено до розгляду заяву ліквідатора банкрута арбітражного керуючого Корольова Вадима В`ячеславовича про визнання права власності та витребування майна з чужого незаконного володіння (вх.№26308 від 09.08.2016р.).

19.03.2018р. ліквідатором банкрута подано до господарського суду Харківської області заяву про залишення без розгляду заяви про визнання права власності та витребування майна з чужого незаконного володіння (вх.№7282), у зв`язку зі зміною характеристик спірних приміщень.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 10.04.2018р. у даній справі відмовлено ліквідатору у задоволенні заяви (вх.№7282 від 19.03.2018р.) про залишення без розгляду заяви ліквідатора (вх.№26308 від 09.08.2016р.) про визнання права власності та витребування майна з чужого незаконного володіння; закрито провадження з розгляду заяви ліквідатора (вих.№29/1-5023/5847 від 02.08.2016р., вх.№26308 від 09.08.2016р.) про визнання права власності та витребування майна з чужого незаконного володіння.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 26.06.2018р. залишеною без змін постановою Верховного Суду від 17.10.2018р. задоволено апеляційну скаргу ОСОБА_2 та апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Поліс"; скасовано ухвалу господарського суду Харківської області від 10.04.2018р. у справі №5023/5847/11; направлено справу на розгляд до господарського суду Харківської області.

Після повернення матеріалів справи до місцевого господарського суду, 29.11.2018р. ліквідатором боржника було подано до місцевого господарського суду уточнення до заяви про визнання права власності та витребування майна з чужого незаконного володіння (вх. № 33489 від 29.11.2018р.), в яких ліквідатор просив суд:

- визнати за Ринським Владиславом Леонідовичем право власності нежитлові приміщення 1-го поверху № 1, 2, 3 в літ. "А-5", загальною площею 81,3 кв. м., які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101;

- витребувати від ОСОБА_2 на користь Ринського Владислава Леонідовича нежитлові приміщення 1-го поверху № 1, 2, 3 в літ. "А-5", загальною площею 81,3кв. м., які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 13.12.2018р. у даній справі відмовлено ОСОБА_2 в задоволенні клопотання про відкладення розгляду заяви (вх. № 34748 від 12.12.2018р.); відмовлено в задоволенні клопотання адвоката Сасіна А.О., як представника ОСОБА_2 , про відкладення розгляду заяви (вх. № 34751 від 134.12.2018 р.); задоволено заяву ліквідатора про визнання права власності та витребування майна з чужого незаконного володіння (вх.№ 26308 від 09.08.2016р.); визнано за Ринським Владиславом Леонідовичем право власності на нежитлові приміщення 1-го поверху № 1,2,3 в літ. А-5, загальною площею 81,3кв.м, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер нерухомого майна: 101; постановлено витребувати від ОСОБА_2 на користь Ринського Владислава Леонідовича нежитлові приміщення 1-го поверху № 1,2,3 в літ. А-5, загальною площею 81,3 кв.м, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер нерухомого майна: 101.

Відповідні висновки суду мотивовані обґрунтованістю поданої ліквідатором заяви про витребування майна банкрута з посиланням на положення статей 330, 387, 286, 388 Цивільного кодексу України, а також правову позицію викладену у постановах Верховного Суду України від 14.10.2014р. у справі №923/318/13, від 11.06.2014р. у справі №6-52цс14, від 02.11.2016р. у справі №6-2161цс16, відповідно до якої, у разі коли відчуження майна мало місце два і більше разів після недійсного (нікчемного) правочину, це майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного чи нікчемного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених частиною 1 статті 388 Цивільного кодексу України, а отже, у такому випадку діюче законодавство не пов`язує можливість витребування майна у добросовісного набувача з обставинами щодо наявності у відчужувача за подальшим договором права відчужувати це майно.

ОСОБА_2 з ухвалою суду першої інстанції не погодилась та звернулась до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу господарського суду Харківської області від 13.12.2018р. у справі №5023/5847/11 та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні заяви ліквідатора про визнання за Ринським Владиславом Леонідовичем права власності на нежитлові приміщення 1-го поверху № 1,2,3 в літ. А-5, загальною площею 81,3 кв.м, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер нерухомого майна: 101 та витребування даних приміщень від ОСОБА_2 .

В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт посилається на те, що при постановленні оскаржуваної ухвали було порушено як норми матеріального права так і процесуального права. Зокрема, щодо порушення місцевим господарським судом норм процесуального права апелянт звертає увагу суду на порушення засад рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом та засад змагальності сторін закріплених статтею 13 Господарського процесуального кодексу України.

Апелянт зазначає, що 13.12.2018р. відбулось судове засідання у справі №5023/5847/11, під час проведення якого вирішувалось питання про витребування нерухомого майна, ОСОБА_2 усвідомлювала важливість особистої присутності та можливості надати свої пояснення з приводу предмета розгляду, але у зв`язку із об`єктивними обставинами, а саме хворобою, не могла взяти участі у судовому засіданні, про що завчасно, (12.12.2018р.) було подано відповідне клопотання через канцелярію суду.

Окрім цього, представник ОСОБА_2 - ОСОБА_4 , також не зміг взяти участь у судовому розгляді та надати свої пояснення з приводу предмета розгляду у зв`язку з тим, що за годину до початку судового засідання виникла термінова необхідність його присутності під час проведення слідчих дій у кримінальному провадженні, про що також, за пів години до початку судового засідання, суд був попереджений шляхом подання (через канцелярію) клопотання про відкладення розгляду справи. Однак, вказані клопотання були проігноровані судом і в результаті розгляду справи, в цей же день, господарським судом Харківської області було постановлено оскаржувану ухвалу.

На думку апелянта, у зв`язку із відмовою в задоволенні клопотання про відкладення розгляду справи, її було позбавлено процесуальних прав на захист, що потягло за собою неповне з`ясування обставин справи, що мають істотне значення для справи.

Щодо порушення норм матеріального права, апелянт посилається на те, що господарським судом першої інстанції було невірно розтлумачено та застосовано норму статті 388 Цивільного кодексу України, правову позицію Верховного Суду України викладену у постанові від у справі №6-52цс14, яка взагалі не відноситься до спірних правовідносин, не встановлено дійсні обставини вибуття майна з володіння власника, а саме незалежність такого вибуття від волі власника, що є важливою підставою для витребування майна в добросовісного набувача у розумінні статті 388 Цивільного кодексу України

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 08.01.2019р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу господарського суду Харківської області від 13.12.2018р. у справі №5023/5847/11; встановлено учасникам провадження у справі про банкрутство строк до 28.01.2019р. для подання відзиву на апеляційну скаргу з доказами його надсилання та призначено справу до розгляду на 07.02.2019р.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Східного апеляційного господарського суду від 29.01.2019р. у справі №5023/5847/11 у зв`язку із відпусткою судді Бородіної Л.І., для розгляду справи сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Плахов О.В., суддя Мартюхіна Н.О., суддя Шутенко І.А.

01.02.2019р. кредитором ТОВ "Фінансова Компанія" Поліс" подано до апеляційного господарського суду відзив на апеляційну скаргу (вх.№1093), в якому просить суд апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, ухвалу господарського суду Харківської області від 13.12.2018р. у справі №5023/5847/11 залишити без змін.

У зв`язку із неможливістю проведення судового засідання 07.02.2018року з огляду на знаходження судді-доповідача Плахова О.В. на лікарняному, та відсутністю підстав для здійснення повторного автоматизованого розподілу даної справи, визначених частиною 9 статті 32 Господарського процесуального кодексу України, судовою колегією було призначено розгляд справи на 25.02.2019р.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Східного апеляційного господарського суду від 13.02.2019р. у зв`язку із відпусткою судді Шутенко І.А., для розгляду справи №5023/5847/11 сформовано колегією суддів у складі: головуючий суддя Плахов О.В., суддя Геза Т.Д., суддя Мартюхіна Н.О.

Ухвалою-повідомленням Східного апеляційного господарського суду від 14.02.2019р. в порядку статті 120 Господарського процесуального кодексу України учасників справи було повідомлено про призначення справи до розгляду на 25.02.2019р.

25.03.2019 ліквідатором боржника арбітражним керуючим Корольовим В.В. подано до апеляційного господарського суду письмові пояснення на апеляційну скаргу (вх.№3015).

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 25.02.2019 оголошено в судовому засіданні перерву до 25.03.2019.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 25.03.2019р. зупинено апеляційне провадження у справі №5023/5847/11 до закінчення перегляду Верховним Судом у складі палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду судового рішення у справі №Б-19/207-09.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Східного апеляційного господарського суду від 26.06.2019р. у зв`язку із відпусткою судді Гези Т.Д., для розгляду справи №5023/5847/11 визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя Плахов О.В., суддя Шутенко І.А., суддя Мартюхіна Н.О.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 26.06.2019р. поновлено провадження у справі №5023/5847/11 та розгляд справи призначено на 29.07.2019р.

У зв`язку із неможливістю проведення судового засідання 29.07.2018року з огляду на знаходження судді-доповідача Плахова О.В. у відпустці, та відсутністю підстав для здійснення повторного автоматизованого розподілу даної справи, визначених частиною 9 статті 32 Господарського процесуального кодексу України, судовою колегією було призначено розгляд справи на 07.08.2019р.

Ухвалою-повідомленням Східного апеляційного господарського суду від 31.07.2019р. в порядку статті 120 Господарського процесуального кодексу України учасників справи було повідомлено про призначення справи до розгляду на 07.08.2019р.

07.07.2019р. кредитором ТОВ "Фінансова Компанія" Поліс" подано до апеляційного господарського суду додаткові письмові пояснення (вх.№7423), в яких просить суд відмовити в задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_2 , ухвалу господарського суду Харківської області від 13.12.2018р. у справі №5023/5847/11 залишити без змін.

07.07.2019р. апелянтом подано до апеляційного господарського суду додаткові пояснення до апеляційної скарги (вх.№7428), в яких просить суд застосувати до даного спору положення закону про сплив позовної давності; скасувати ухвалу господарського суду Харківської області від 13.12.2018р. у справі №5023/5847/11 та прийняти нове рішення, яким відмовити ліквідатору боржника в задоволенні в повному обсязі.

07.07.2019р. ліквідатором боржника арбітражним керуючим Корольовим В.В. було подано до апеляційного господарського суду заяву про визнання поважними причин пропуску позовної давності в порядку частини 5 статті 267 Цивільного кодексу України (вх.№7431).

У судовому засіданні Східного апеляційного господарського суду 07.08.2019р. представник апелянта підтримав вимоги апеляційної скарги, просив її задовольнити, скасувати ухвалу господарського суду Харківської області від 13.12.2018р. у справі №5023/5847/11 та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні заяви ліквідатора про визнання за Ринським Владиславом Леонідовичем права власності на нежитлові приміщення 1-го поверху № 1,2,3 в літ. А-5, загальною площею 81,3 кв.м, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер нерухомого майна: 101 та витребування даних приміщень від ОСОБА_2 .

Представник кредитора ТОВ "Фінансова компанія "Поліс" заперечив проти вимог апеляційної скарги, просив відмовити в її задоволенні, ухвалу господарського суду Харківської області від 13.12.2018р. у справі №5023/5847/11 залишити без змін.

Ліквідатор боржника арбітражний керуючий Корольов В.В. також заперечив проти вимог апеляційної скарги, просив відмовити в її задоволенні, ухвалу господарського суду Харківської області від 13.12.2018р. у справі №5023/5847/11 залишити без змін.

Враховуючи, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи по суті, учасники провадження у справі про банкрутство про дату, час і місце розгляду апеляційної скарги повідомлені завчасно належним чином, з метою дотримання процесуальних строків розгляду апеляційної скарги, а також зважаючи на те, що явка представників сторін судом апеляційної інстанції обов`язковою не визнавалась, а участь в засіданні суду є правом, а не обов`язком сторони (стаття 42 Господарського процесуального кодексу України), колегія суддів вважає за можливе розглянути скарги в даному судовому засіданні за наявними у матеріалах справи доказами.

Дослідивши матеріали справи, викладені в апеляційних скаргах доводи апелянтів, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, відповідно до статті 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду встановила наступне.

Постановою господарського суду Харківської області від 20.07.2011р. у справі №5023/5847/11 Фізичну особу - підприємця Ринського Владислава Леонідовича визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру, призначено ліквідатора.

Як вбачається з матеріалів справи, боржник був власником нерухомого майна, а саме:

"нежитлові приміщення першого поверху №47 - 1, 47 - 2, 47 - 3 в літ. "А - 5" заг. пл. 80,1кв.м., які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі договору купівлі-продажу від 08.07.2007р. та рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 25.07.2011р. у справі №2-5794".

15.10.2011р. між колишнім ліквідатором ФОП Ринського В. Л. арбітражним керуючим Шинкарчуком А .В. та гр. ОСОБА_16 був укладений договір купівлі-продажу вищезазначених нежитлових приміщень (т.5 а.с.96-97), посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Купровською Я.М., відповідно до якого колишнім ліквідатором банкрута - Шинкарчуком А.В., що діяв на підставі постанови господарського суду Харківської області від 20.07.2011р., було продано ОСОБА_16 вищезазначену нерухомість за ціною 95600,00 грн. (згідно з протоколом аукціону від 26.07.2011р.). Спірна нерухомість перебувала в іпотеці ПАТ ВТБ "Банк" на підставі договору іпотеки № 1541-17/07-ДЮ1 від 08.11.2007р., укладеного в забезпечення виконання умов кредитного договору №1541-17/07-СК від 08.11.2007р.

24.10.2011р. громадянином ОСОБА_16 було відчужено громадянину ОСОБА_9 спірні нежитлові приміщення за договором купівлі-продажу нежитлових приміщень від 24.10.2011р. реєстраційний №1015, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Купровською Я.М. (т.7 а.с.22-23).

28.02.2012р. громадянином ОСОБА_10 було відчужено спірні нежитлові приміщення громадянці ОСОБА_11 за договором купівлі-продажу нежитлових приміщень від 28.02.2012р. реєстраційний № 134, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Купровською Я.М. (т.7 а.с.30-31).

29.03.2012р. громадянка ОСОБА_11 та громадянин ОСОБА_12 уклали договір про розірвання раніше укладеного договору купівлі-продажу нежитлових приміщень приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Купровською Я.М., за реєстраційний № 134 (т.7 а.с.33).

12.09.2012р. громадянином ОСОБА_10 було відчужено спірні нежитлові приміщення громадянці ОСОБА_2 за договором купівлі-продажу від 12.09.2012 року реєстраційний № 4395 посвідченого приватним нотаріусом Васіковою Л.Є. (т.7 а.с.38-39).

16.08.2017р. ОСОБА_2 подарувала ОСОБА_13 спірні нежитлові приміщення згідно договору дарування серія та номер №2776 від 16.08.2017р., який був залучений до участі у розгляді справи на підставі ухвали господарського суду Харківської області від 07.09.2017р.

Даний договір було розірвано та спірні приміщення зареєстровано за ОСОБА_2 (державна реєстрація 25.09.2017р.)

Як вірно встановлено господарським судом першої інстанції, з численних інформаційних довідок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, які заходяться в матеріалах справи, вбачається, що спірні приміщення, а саме: нежитлові приміщення 1-го поверху № 47-1, 47-2, 47-3 в літ. А-5, загальною площею 80,1 кв.м., що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 змінили нумерацію та площу та стали нежитловими приміщеннями 1-го поверху № 1,2,3 в літ. А-5, загальною площею 81,3 кв.м, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер нерухомого майна: 101. (т.5 а.с.88-95, т.12г а.с.126-131).

В результаті дослідження наданих довідок місцевим господарським судом було встановлено, що підставою для виникнення права власності ОСОБА_2 як на приміщення 1-го поверху № 47-1, 47-2, 47-3 в літ. А-5, загальною площею 80,1 кв.м., що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 так і на нежитлові приміщення 1-го поверху № 1,2,3 в літ. А-5, загальною площею 81,3 кв.м, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 є договір купівлі продажу серія та номер 4395 від 12.09.2012 р., видавник: Васікова Л.Є., приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу, що свідчить про те, що це одне і теж майно.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 12.12.2013р. звільнено арбітражного керуючого Шинкарчука А.В від виконання обов`язків ліквідатора ФОП Ринського В.Л, призначено ліквідатором боржника арбітражного керуючого Капустіна В.В. (т.3 а.с.7-10).

Ухвалою господарського суду Харківської області від 25.05.2015р. призначено ліквідатором боржника арбітражного керуючого Корольова Вадима Вячеславовича який виконує обов`язки ліквідатора ФОП Ринського В.Л. до цього часу.

09.01.2015р. Публічне акціонерне товариство "ВТБ Банк" звернулось до місцевого господарського суду з заявою про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна недійсним, укладеного за результатами аукціону (з урахуванням уточненої заяви від 10.08.2015р.), в якій просило суд визнати недійсним договір купівлі-продажу нежитлових приміщень від 15.10.2011р., укладений між ФОП Ринським В.Л. в особі арбітражного керуючого Шинкарчука А.В. та громадянином ОСОБА_16 , щодо реалізації нежитлових приміщень першого поверху в літері "А-5" №47-1, №47-2, №47-3 загальною площею 80, 1кв.м., які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 (т.5 а.с.20-22, 66).

Ухвалою господарського суду Харківської області від 15.09.2015р. залишеною без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від 02.12.2015р. було задоволено заяву ПАТ "ВТБ Банк"; визнано недійсним договір купівлі-продажу від 15.10.2011р., укладений між ФОП Ринським В.Л. в особі арбітражного керуючого Шинкарчука А.В. та гр. ОСОБА_16 , посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Купровською Я.М. в реєстрі за №992 на підставі протоколу проведення прилюдних торгів №7 від 26.07.2011р. щодо реалізації нежитлових приміщень першого поверху в літері "А-5" №47-1, №47-2, №47-3 загальною площею 80,1 кв.м., які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 (т.5 а а.с.67-79).

В подальшому, 09.08.2016р. ліквідатором банкрута арбітражним керуючим Корольовим Вадимом В`ячеславовичем було подано до господарського суду Харківської області заяву про визнання права власності та витребування майна з чужого незаконного володіння (вх.№26308), в якій просив суд визнати за Ринським В.Л. право власності на нежитлові приміщення 1-го поверху №47-1,47-2,47-3 в літ.А-5, загальною площею 80,1кв.м., що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 ; витребувати від ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 нежитлові приміщення 1-го поверху №47-1,47-2,47-3 в літ.А-5, загальною площею 80,1кв.м., що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 (т.9 а.с.18-29).

Ухвалою господарського суду Харківської області від 10.11.2016р. було задоволено заяву ліквідатора ФОП Ринського В.Л. арбітражного керуючого Корольова В.В.; визнано за Ринським Владиславом Леонідовичем право власності на нежитлові приміщення 1-го поверху № 47-1, 47-2, 47-3 в літ. А-5, загальною площею 80,1 кв.м., що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 ; витребувано від ОСОБА_2 на користь Ринського Владислава Леонідовича нежитлові приміщення 1-го поверху № 47-1, 47-2, 47-3 в літ. А-5, загальною площею 80,1 кв.м, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 (т.10 а.с.85-90).

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 23.02.2017р. скасовано ухвалу господарського суду Харківської області від 10.11.2016р. та прийнято нове рішення, яким заяву ліквідатора ФОП Ринського В.Л. арбітражного керуючого Корольова В.В. задоволено; визнано за Ринським Владиславом Леонідовичем право власності на нежитлові приміщення 1-го поверху №47-1, 47-2, 47-3 в літ. А-5, загальною площею 80,1 кв.м., що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 ; витребувано від ОСОБА_2 на користь Ринського Владислава Леонідовича нежитлові приміщення 1-го поверху № 47-1, 47-2, 47-3 в літ. А-5, загальною площею 80,1 кв.м., що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 (т.12 а.с.51-61).

Постановою Вищого господарського суду України від 04.07.2017р. скасовано ухвалу господарського суду Харківської області від 10.11.2016р. та постанову Харківського апеляційного господарського суду від 23.02.2017р.; справу № 5023/5847/11 в частині розгляду заяви ліквідатора Корольова В.В. №29/1-5023/5847 від 02.08.2016р. передано на новий розгляд до господарського суду Харківської області в іншому складі суду (т.12 а.с.215-223).

Після повернення матеріалів справи з суду касаційної інстанції, ухвалою господарського суду Харківської області від 29.12.2017р. у даній справі було призначено до розгляду заяву ліквідатора банкрута арбітражного керуючого Корольова Вадима В`ячеславовича про визнання права власності та витребування майна з чужого незаконного володіння (вх.№26308 від 09.08.2016р.).

19.03.2018р. ліквідатором банкрута подано до господарського суду Харківської області заяву про залишення без розгляду заяви про визнання права власності та витребування майна з чужого незаконного володіння (вх.№7282), у зв`язку зі зміною характеристик спірних приміщень.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 10.04.2018р. у даній справі відмовлено ліквідатору у задоволенні заяви (вх.№7282 від 19.03.2018р.) про залишення без розгляду заяви ліквідатора (вх.№26308 від 09.08.2016р.) про визнання права власності та витребування майна з чужого незаконного володіння; закрито провадження з розгляду заяви ліквідатора (вих.№29/1-5023/5847 від 02.08.2016р., вх.№26308 від 09.08.2016р.) про визнання права власності та витребування майна з чужого незаконного володіння (т.12а а.с.174-179).

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 26.06.2018р. залишеною без змін постановою Верховного Суду від 17.10.2018р. задоволено апеляційну скаргу ОСОБА_2 .; задоволено апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Поліс"; скасовано ухвалу господарського суду Харківської області від 10.04.2018р. у справі №5023/5847/11 та направити справу на розгляд до господарського суду Харківської області (т.12б а.с.187-197, т.12г а.с.78-90).

Після повернення матеріалів справи з суду касаційної інстанції, 29.11.2018р. ліквідатором банкрута арбітражним керуючим Корольовим Вадимом В`ячеславовичем було подано до господарського суду Харківської області уточнену заяву про визнання права власності та витребування майна з чужого незаконного володіння (вх.№33489) (т.12г а.с.116-131), в якій просив суд:

- визнати за Ринським Владиславом Леонідовичем право власності нежитлові приміщення 1-го поверху № 1, 2, 3 в літ. "А-5", загальною площею 81,3 кв. м., які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101;

- витребувати від ОСОБА_2 на користь Ринського Владислава Леонідовича нежитлові приміщення 1-го поверху № 1, 2, 3 в літ. "А-5", загальною площею 81,3кв.м., які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 13.12.2018р. у даній справі задоволено заяву ліквідатора про визнання права власності та витребування майна з чужого незаконного володіння (вх.№ 26308 від 09.08.2016р.), з підстав викладених вище (т.12г а.с.155-164).

Дослідивши матеріали справи, викладені в апеляційні скарзі доводи апелянта, колегія суддів, зазначає наступне.

Відповідно до частини 6 статті 12 Господарського процесуального кодексу України, господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку провадження, передбаченому цим Кодексом, з урахуванням особливостей, встановлених Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (надалі - Закон про банкрутство).

В силу пункту 1-1 прикінцевих положень Закону про банкрутство в редакції Закону від 22.12.2011р. №4212-VІ, який набрав чинності 19.01.2013р., положення цього Закону застосовуються господарськими судами під час розгляду справ про банкрутство, провадження в яких порушено після набрання чинності цим Законом. Положення цього Закону, що регулюють ліквідаційну процедуру, застосовуються господарськими судами під час розгляду справ про банкрутство, провадження у яких порушено до набрання чинності цим Законом, якщо на момент набрання ним чинності господарським судом не було прийнято постанову про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури.

Таким чином, враховуючи, що провадження у справі порушено 15.07.2011р., постанову про визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури прийнято 20.07.2011р. (тобто до набрання чинності новою редакцією Закону про банкрутство) - колегія суддів вважає, що застосуванню підлягають положення Закону про банкрутство в редакції, чинній до 19.01.2013р.

Відповідно до абзацу 16 статті 1 Закону про банкрутство ліквідатор - фізична особа, яка відповідно до рішення господарського суду організовує здійснення ліквідаційної процедури боржника, визнаного банкрутом, та забезпечує задоволення визнаних судом вимог кредиторів у встановленому цим Законом порядку.

Згідно з частиною першою статті 25 Закону про банкрутство ліквідатор з дня свого призначення здійснює такі повноваження: приймає до свого відання майно боржника, вживає заходів по забезпеченню його збереження; виконує функції з управління та розпорядження майном банкрута; здійснює інвентаризацію та оцінку майна банкрута згідно з законодавством; аналізує фінансове становище банкрута; виконує повноваження керівника (органів управління) банкрута; очолює ліквідаційну комісію та формує ліквідаційну масу; пред`являє до третіх осіб вимоги щодо повернення дебіторської заборгованості банкруту; має право отримувати кредит для виплати вихідної допомоги працівникам, що звільняються внаслідок ліквідації банкрута, який відшкодовується в першу чергу згідно зі статтею 31 цього Закону за рахунок коштів, одержаних від продажу майна банкрута; з дня визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури повідомляє працівників банкрута про звільнення та здійснює його відповідно до законодавства України про працю; подає до господарського суду заяви про визнання недійсними угод боржника; вживає заходів, спрямованих на пошук, виявлення та повернення майна банкрута, що знаходиться у третіх осіб; реалізує майно банкрута для задоволення вимог, включених до реєстру вимог кредиторів, у порядку, передбаченому цим Законом; здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом.

Згідно з абзацом 2 частини 2 статті 25 Закону про банкрутство, з дня призначення ліквідатора до нього переходять права керівника (органів управління) юридичної особи - банкрута.

Вказані вище норми визначають, що заяви про визнання недійсним правочинів (договорів) або спростування майнових дій розглядаються у межах провадження у справі про банкрутство незалежно від суб`єктного складу сторін, враховуючи і загальні положення Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України, що пов`язані з визнанням правочинів (господарських договорів) недійсними.

Таким чином, ліквідатор наділений повноваженнями звертатися до суду з заявою про визнання права власності банкрута на майно та витребування останнього з володіння третіх осіб, а відповідний спір підлягає вирішенню в межах справи про банкрутство, оскільки стосується формування ліквідаційної маси.

Системний аналіз положень Закону про банкрутство дає підстави для висновку, що з моменту порушення стосовно боржника справи про банкрутство він перебуває в особливому правовому режимі, який змінює весь комплекс юридичних правовідносин боржника, і спеціальні норми Закону про банкрутство мають пріоритет у застосуванні при розгляді справ про банкрутство щодо інших законодавчих актів України.

Отже, за умови порушення провадження у справі про банкрутство боржника, особливістю вирішення спорів є те, що вони розглядаються та вирішуються господарським судом без порушення нових справ, що узгоджується із загальною спрямованістю Закону про банкрутство, який передбачає концентрацію всіх спорів у межах справи про банкрутство задля судового контролю у межах цього провадження за діяльністю боржника, залучення всього майна боржника до ліквідаційної маси та проведення інших заходів, метою яких є повне або часткове задоволення вимог кредиторів.

Такої ж правової позиції дотримується Верховний Суд у постановах від 16.04.2018р. у справі №920/847/17, від 13.03.2018р. у справі №922/928/17, від 03.05.2018р. у справі №904/7981/17.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду в постанові від 06.04.2018р. у справі №925/1874/13, забезпечуючи єдність судової практики у застосуванні норм права, зазначив про те, що за умови порушення провадження у справі про банкрутство боржника, особливістю вирішення таких спорів є те, що вони розглядаються та вирішуються господарським судом без порушення нових справ, що узгоджується із загальною спрямованістю Закону про банкрутство, який передбачає концентрацію всіх спорів у межах справи про банкрутство задля судового контролю у межах цього провадження за діяльністю боржника, та дійшов висновку про правомірність розгляду заяви про витребування майна із чужого незаконного володіння (віндикаційного позову) у межах справи про банкрутство з вимогами до фізичної особи.

Розглянувши подану ліквідатором заяву від 09.08.2016р., судова колегія зазначає, що відповідно до приписів статті 386 Цивільного кодексу України, держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Під захистом права власності, за приписами наведеної норми, розуміється, зокрема, наявність у власника права вимагати усунення будь-яких порушень його права, вимагати усунення будь-яких перешкод з боку інших осіб, пов`язаних із здійсненням ним володіння, користування або розпорядження належним йому майном; наявність у власника права на судовий захист свого права власності.

Законодавство надає власникові можливість на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону й іншим правовим актам не зачіпаючи охоронювані законом інтереси інших осіб. Всі дії, що перешкоджають власникові на власний розсуд користуватись своїм володінням повинні бути припинені способами, установленими законом. Характер засобів, вибраних для захисту свого права, повинен відповідати характеру порушених правовідносин. Одним із способів захисту права власності є витребування майна із чужого незаконного володіння (віндикаційний позов).

Віндикаційний позов є речово-правовим позовом, що може бути пред`явлений лише у разі відсутності між позивачем та відповідачем зобов`язальних правовідносин.

Матеріали справи свідчать, що між банкрутом - Фізичною особою - підприємцем Ринським Владиславом Леонідовичем та ОСОБА_2 зобов`язальні правовідносини відсутні, оскільки банкрут не є стороною договору купівлі-продажу, посвідченого 12.09.2012р. приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Васіковою Л.Є. та зареєстрованого в реєстрі під №4395, на підставі якого до ОСОБА_2 перейшло право власності на спірні об`єктм нерухомості.

Відповідно пункту 8 Висновків Верховного Суду України, викладених в постановах, ухвалених за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої пунктом 1 частини 1 статті 355 Цивільного процесуального кодексу України, за II півріччя 2014р., за положеннями статей 330, 387, 388 Цивільного кодексу України власник майна може витребувати належне йому майно від будь-якої особи, яка є останнім набувачем майна та яка набула майно з незаконних підстав, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене попередніми набувачами, та без визнання попередніх угод щодо спірного майна недійсними.

При цьому норма частини ?1 статті? 216 Цивільного кодексу України не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке пізніше набувач відчужив третій особі, оскільки надає право повернення майна лише стороні правочину, який визнано недійсним.

Захистити порушені права особи, що вважає себе власником майна, яке було неодноразово відчужене, можливо шляхом пред`явлення віндикаційного позову до останнього набувача цього майна з підстав, передбачених статтями 387 та 388 Цивільного кодексу України.

Розглядаючи спори щодо витребування такого майна, суди повинні мати на увазі, що в позові про витребування майна може бути відмовлено лише з підстав, зазначених у статті 388 Цивільного кодексу України, а також під час розгляду спорів про витребування майна потрібно встановити всі юридичні факти, які визначені в статтях 387 та 388 Цивільного кодексу України, зокрема: чи набуто майно з відповідних правових підстав, чи є підстави набуття майна законними, чи є набувач майна добросовісним набувачем тощо (вказана правова позиція викладена у постанові судових палат у цивільних та адміністративних справах Верховного Суду України від 17.12.2014р. у справі №?6-140цс14).

Відповідно до правової позиції викладеної у постанові Верховного Суду України від 11.10.2011р. у справі №5002-8/5447-2010|3-301гс15, у разі коли відчуження майна мало місце два і більше разів після недійсного (нікчемного) правочину, це майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного чи нікчемного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених частиною 1 статті 388 Цивільного кодексу України. У такому випадку діюче законодавство не пов`язує можливість витребування майна у добросовісного набувача з обставинами щодо наявності у відчужувача за подальшим договором права відчужувати це майно.

Таким чином, за змістом статті 388 Цивільного кодексу України, випадки витребування майна власником від добросовісного набувача можуть мати місце лише за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав його, не з їхньої волі.

Частиною першою статті 388 Цивільного кодексу України передбачено необхідність встановлення обставин вибуття майна із володіння власника, який вважає своє право власності порушеним та вимагає повернення майна, а не особи, яка в подальшому здійснила продаж цього майна відповідачу (вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 21.11.2012р. у справі №6-136цс12).

Згідно з пунктом 3 частини 1 статті 388 Цивільного кодексу України, вибуття майна не з волі власника означає відсутність у нього свідомо поставленої мети щодо передачі майна у власність іншій особі, невжиття ним будь-яких дій чи заходів для досягнення цієї мети та втрату майна в результаті вчинення іншими особами дій, спрямованих на відчуження майна, без погодження з власником. Водночас запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про право власності відчужувача не є безспірним доказом добросовісності набувача.

Отже, як було зазначено вище, ухвалою господарського суду Харківської області від 15.09.2015р. залишеною без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від 02.12.2015р. було задоволено заяву ПАТ "ВТБ Банк"; визнано недійсним договір купівлі-продажу від 15.10.2011р., укладений між ФОП Ринським В.Л. в особі арбітражного керуючого Шинкарчука А.В. та гр. ОСОБА_16 , посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Купровською Я.М. в реєстрі за №992 на підставі протоколу проведення прилюдних торгів №7 від 26.07.2011р. щодо реалізації нежитлових приміщень першого поверху в літері "А-5" №47-1, №47-2, №47-3 загальною площею 80,1 кв.м., які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 (т.5 а а.с.67-79).

З огляду на вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що оскільки первісний договір купівлі-продажу від 15.10.2011р., укладений між попереднім ліквідатором боржника арбітражним керуючим Шинкарчуком А.В. та гр. ОСОБА_16 , за яким спірне приміщення вибуло з власності боржника, визнано недійсним в судовому порядку, майно вибуло з володіння власника поза його волею, а тому підстава, на якій придбане вказане майно наступними набувачами у ланцюгу наступних угод, згодом відпала, отже особа, за якою зареєстровано право власності на момент звернення ліквідатора із заявою про повернення спірного майна в порядку статті 388 Цивільного кодексу України, зобов`язана повернути майно.

Крім того, відповідно до частини 4 статті 147 Господарського кодексу України, право власності та інші майнові права суб`єкта господарювання захищаються у спосіб, зазначений у статті 20 цього Кодексу. При цьому, частиною 2 статті 20 Господарського кодексу України, визначено, що права та законні інтереси зазначених суб`єктів захищаються у т.ч. шляхом визнання наявності або відсутності прав, а також відновлення становища, яке існувало до порушення прав та законних інтересів суб`єктів господарювання. Також, відповідно до частини 2 статті 16 Цивільного кодексу України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права, а також відновлення становища, яке існувало до порушення.

Вищевикладені обставини підтверджують, що реалізоване нерухоме майно банкрута вибуло з володіння банкрута незаконно, не з його волі, що у відповідності до приписів статті 388 Цивільного кодексу України є підставою для витребування такого майна на користь законного власника ОСОБА_3 (боржника) з метою його включення до складу ліквідаційної маси.

Підпунктом 5 пункту 10 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" від 06.11.2009р. №9 встановлено, що рішення суду про задоволення позову про повернення майна, переданого за недійсним правочином, чи витребування майна із чужого незаконного володіння є підставою для здійснення державної реєстрації права власності на майно, що підлягає державній реєстрації, за власником, а також скасування попередньої реєстрації (статті 19, 27 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень").

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для задоволення заяви ліквідатора ФОП Ринського В.Л. арбітражного керуючого Корольова В.В. про визнання права власності та витребування майна банкрута (вх.№26308 від 09.08.2016р.)

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що у відзиві на заяву ліквідатора про визнання права власності та витребування майна банкрута (вх.№26308 від 09.08.2016р.) поданому особисто боржником ФОП Ринським В.Л. 13.09.2016р. до господарського суду Харківської області, останнім було заявлено про застосування строків позовної давності до вказаної заяви (т.9 а.с.160-162).

Судова колегія зауважує, що місцевим господарським судом не було надано правової оцінки вказаній заяві, проте, вказані обставини не перешкоджають суду апеляційної інстанції розглянути вказану заяві, оскільки вона була подана під час розгляду справи у суді першої інстанції до ухвалення судового рішення.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 11.02.2015р. у справі №6-246цс14.

07.07.2019р. ліквідатором боржника арбітражним керуючим Корольовим В.В. було подано до апеляційного господарського суду заяву про визнання поважними причин пропуску позовної давності в порядку частини 5 статті 267 Цивільного кодексу України (вх.№7431).

В обґрунтування наявності підстав для задоволення заявленого клопотання ліквідатор боржника посилається на те, що заява про визнання права власності та витребування майна банкрута не могла бути подана до місцевого господарського суду в межах строків позовної давності з поважних причин, які не залежали від нього.

Стаття 256 Цивільного кодексу України визначає позовну давність як строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Позовна давність - це строк, протягом якого особа може реалізувати належне їй матеріальне право на отримання судового захисту порушеного цивільного права чи інтересу шляхом пред`явлення в належному порядку нею чи іншою уповноваженою особою позову до суду.

Оскільки позовна давність є інститутом цивільного права, вона може застосовуватися виключно до вимог зі спорів, що виникають у цивільних відносинах, визначених у частині першій статті 1 Цивільного кодексу України , та у господарських відносинах (статті 3 Господарського кодексу України).

Позовна давність як цивільно-правова категорія наділена такими ознаками:

1) має юридичний склад;

2) позначає сплив строку;

3) має правоприпиняючий характер, оскільки припиняє право на позов в матеріальному розумінні (право на задоволення позову);

4) застосовується у випадках порушення цивільних прав та інтересів особи;

5) встановлюється щодо вимог, які мають майновий характер і деяких нематеріальних благ, передбачених законом;

6) застосовується лише за ініціативою сторони спору.

Застосування строку позовної давності (в розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського Суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) забезпечує в національній системі права виконання принципу верховенства права, складовою частиною якого є правова визначеність.

Загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки (стаття 257 Цивільного кодексу України).

До позовних вимог про визнання недійсними договорів та витребування майна на підставі статей 203, 215, 387, 388 Цивільного кодексу України застосовується загальна позовна давність у три роки.

Така правова позиція була висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 17.10.2018р. у справі №362/44/17, від 07.11.2018р. у справі №372/1036/15-ц, від 20.11.2018р. у справі №907/50/16, від 05.12.2018р. у справі №522/2201/15-ц.

Аналогічна правова позиція відображена у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 28.11.2018р. у справі №911/926/17, від 23.01.2019р. у справі №916/2130/15, від 23.01.2019р. у справі №910/2868/16.

Відповідно до частини 1 статті 261 Цивільного кодексу України за загальним правилом перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

При тлумаченні вимог щодо початку перебігу позовної давності, слід керуватися тим, що перебіг позовної давності починається від дня, коли про відповідні обставини, тобто про порушення права, довідалася, могла довідатися або зобов`язана була довідатися особа, яка є носієм цього права, а не інша особа, у тому числі й та, якій за законом надано повноваження по захисту цього права.

Порівняльний аналіз термінів "довідався" та "міг довідатися", що містяться в статті 261 Цивільного кодексу України , дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо. Позивач повинен також довести, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила, встановленого статтею 74 Господарського процесуального кодексу України, про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до частини 7 статті 261 Цивільного кодексу України винятки з правил, встановлених частинами першою та другою цієї статті, можуть бути встановлені законом.

Для суб`єкта підприємницької діяльності) як сторони правочину (договору) днем початку перебігу позовної давності слід вважати день вчинення правочину (укладання договору), оскільки він збігається із днем, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права.

Така правова позиція наведена Верховним Судом у постанові від 07.02.2019 у справі №910/2966/18.

Як у випадку пред`явлення позову самою особою, право якої порушене, так і в разі пред`явлення позову в інтересах цієї особи іншою уповноваженою на це особою, відлік позовної давності обчислюється з одного й того самого моменту - коли особа довідалася або могла довідатися про порушення її права або про особу, яка його порушила (аналогічна правова позиція, викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2018р. у справі №916/1979/13, від 30.05.2018р. у справі №367/2271/15-ц, від 22.05.2018р. у справі №369/6892/15-ц).

Судова колегія зазначає, що в межах даної справи, з заявою про витребування з володіння гр. ОСОБА_2 та визнання права власності на майно банкрута - звернувся ліквідатор ФОП Ринського В.Л. арбітражний керуючий Корольов В.В.

Ліквідатор в цьому випадку діє не як фізична особа у власних інтересах, а, з врахуванням положень статей 3-1, 25 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" в редакції до 19.01.2013р., виконує повноваження ліквідатора по відношенню до банкрута ФОП Ринського В.Л. (і відповідно до ліквідаційної маси).

Колегія суддів зауважує, що закон не наводить переліку поважних причин, за наявності яких може бути поновлено строк позовної давності, і покладає розв`язання цього питання безпосередньо на юрисдикційний орган - суд, який розглядає судову справу по суті заявлених вимог з врахуванням всіх обставин справи на підставі здійсненої оцінки поданих сторонами доказів.

До висновку про поважність причин пропуску строку позовної давності можна дійти лише після дослідження усіх фактичних обставин та оцінки доказів у кожній конкретній справі. Одночасно, поважними причинами при пропущенні позовної давності є такі обставини, які роблять своєчасне пред`явлення позову неможливим або утрудненим.

Згідно норм Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", арбітражний керуючий (розпорядник майна, керуючий санацією, ліквідатор) є суб`єктом незалежної професійної діяльності, і водночас з моменту винесення ухвали (постанови) про призначення його арбітражним керуючим (розпорядником майна, керуючим санацією, ліквідатором) до моменту припинення ним повноважень прирівнюється до службової особи підприємства - боржника; ліквідатор з дня свого призначення виконує повноваження керівника (органів управління) боржника.

Стороною у справі є ФОП Ринський В.Л. як суб`єкт господарювання, а дії арбітражного керуючого (прирівняного до службової особи боржника) у цій справі є здійсненням прав і обов`язків цієї особи відповідно до положень статті 3-1 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (у визначеній редакції) та норм Глави 17 Цивільного кодексу України.

Отже, враховуючи сталу практику Верховного Суду (зокрема, постанови від 24.04.2018 у справі № Б3/081-12/24 та від 10.07.2018 у справі № 904/8293/17, від 07.11.2018 у справі № 111/14б-03/3-06/11), судова колегія вважає, що заміна ліквідатора у справі та призначення нового не є підставою для поновлення строку позовної давності.

Окрім викладеного, судова колегія також враховує, що ліквідатор боржника арбітражний керуючий Корольов В.В. звернувся з відповідною заявою про визнання поважними причин пропуску позовної давності в порядку частини 5 статті 267 Цивільного кодексу України вже безпосередньо до суду апеляційної інстанції лише 07.08.2019р. через 3 роки після подання відповідної заяви про витребування майна банкрута і визнання права власності до суду першої інстанції.

Положеннями статті 267 Цивільного кодексу України визначено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Як було зазначено вище, ухвалою господарського суду Харківської області від 15.09.2015р. залишеною без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від 02.12.2015р. було задоволено заяву ПАТ "ВТБ Банк"; визнано недійсним договір купівлі-продажу від 15.10.2011р., укладений між ФОП Ринським В.Л. в особі арбітражного керуючого Шинкарчука А.В. та гр. ОСОБА_16 , посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Купровською Я.М. в реєстрі за №992 на підставі протоколу проведення прилюдних торгів №7 від 26.07.2011р. щодо реалізації нежитлових приміщень першого поверху в літері "А-5" №47-1, №47-2, №47-3 загальною площею 80,1 кв.м., які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 (т.5 а а.с.67-79).

Отже, враховуючи той факт, що договір купівлі-продажу нежитлових приміщень першого поверху в літері "А-5" №47-1, №47-2, №47-3 загальною площею 80,1 кв.м., які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Купровською Я.М. в реєстрі за №992, визнано недійсним з моменту його укладення (з 15.10.2011р.), строк позовної давності, для звернення ліквідатора арбітражного керуючого Корольова В.В. з заявою про витребування майна починає перебіг з моменту вибуття майна з володіння банкрута, тобто з 15.10.2014р.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, ліквідатор арбітражний керуючий Корольов В.В. звернувся з заявою про витребування майна банкрута і визнання права власності до господарського суду з пропуском трирічного строку позовної давності (09.08.2016р. згідно відбитку штампу відділу документального забезпечення та контролю господарського суду Харківської області на першому аркуші вказаної заяви) (т.9 а.с.18).

Судова колегія враховує, що якщо стороною у справі заявлено про сплив позовної давності, то суд зобов`язаний застосувати до спірних правовідносин положення статті 267 Цивільного кодексу України та вирішити питання про наслідки такого спливу (тобто або відмовити в позові у зв`язку зі спливом позовної давності, або, за наявності поважних причин її пропущення, - захистити порушене право, але в будь-якому разі вирішити спір з посиланням на зазначену норму Цивільного кодексу України).

Приймаючи до уваги те, що заява ліквідатора арбітражного керуючого Корольова В.В. про витребування майна банкрута є обґрунтованою, проте заявником пропущений трирічний строк для звернення до суду за захистом своїх порушених прав, а боржником заявлено клопотання про застосування строків позовної давності, колегія суддів приходить до висновку про відмову в задоволенні заяви ліквідатора арбітражного керуючого Корольова В.В. про витребування майна банкрута у зв`язку із спливом позовної давності.

Оскільки місцевий господарський суд не забезпечив дотримання вимог чинного законодавства щодо всебічного, повного та об`єктивного дослідження усіх фактичних обставин, враховуючи, що апеляційний господарський суд перевіряє законність та обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає задоволенню, а господарського суду Харківської області від 13.12.2018р. у справі №5023/5847/11 підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст. 254, 255, 269, 270, 273, п. 2 ч. 1 ст. 275, п. 3 ч. 1 ст. 277, ст. 282 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу господарського суду Харківської області від 13.12.2018р. у справі №5023/5847/11 скасувати.

Відмовити в задоволенні заяви ліквідатора про визнання права власності та витребування майна з чужого незаконного володіння (вх.№26308 від 09.08.2016р.)

Повний текст постанови складено 08 серпня 2019р.

Постанова набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Головуючий суддя О.В. Плахов

Суддя Н.О. Мартюхіна

Суддя І.А. Шутенко