ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 серпня 2019 року

м. Київ

Справа № 922/1897/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Бенедисюка І.М. (головуючий), Малашенкової Т.М., Селіваненка В.П.,

за участю секретаря судового засідання Ковалівської О.М.,

представників учасників справи:

позивача - Яценка А.О.,

відповідача - Перцової О.І. ,

розглянув у відкритому судовому засіданні

касаційну скаргу фізичної особи - підприємця Василевського Віктора Яковича

на рішення господарського суду міста Києва від 14.02.2019 та

постанову Північного апеляційного господарського суду від 30.05.2019

за позовом фізичної особи - підприємця Василевського Віктора Яковича

до акціонерного товариства «ПроКредит Банк», в особі відокремленого підрозділу «Відділення № 2 публічного акціонерного товариства «ПроКредит Банк»

про зобов`язання надати кредитні кошти та стягнення коштів.

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Стислий виклад позовних вимог

1. Фізична особа - підприємець Василевський Віктор Якович (далі - ФОП Василевський В.Я.) звернувся до Господарського суду Харківської області з позовом до Акціонерного товариства «ПроКредит Банк», в особі відокремленого підрозділу «Відділення № 2 публічного акціонерного товариства «ПроКредит Банк» (далі - Банк): про зобов`язання відповідача виконати обов`язок у натурі щодо надання грошових коштів (кредиту) на користь позивача в сумі 500 000 доларів США за кредитним договором № 202.46294/FW202.693 від 29.05.2018 (далі - Кредитний договір) та стягнути на користь ФОП Василевського В.Я. грошові кошти (кредит) у сумі 500 000 доларів США, 3% річних у сумі 45 237, 82 грн (1 726, 03 долара США за курсом НБУ станом на 11.07.2018) за прострочення надання кредиту .

Стислий виклад рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції

2. Рішенням Господарського суду міста Києва від 14.02.2019 (суддя Борисенко І.А.) позовні вимоги ФОП Василевського В.Я. задоволено частково; зобов`язано Банк виконати обов`язок в натурі щодо надання грошових коштів (кредиту) в розмірі 500 000 (п`ятсот тисяч) доларів США на користь ФОП Василевського В.Я. та 15 000 грн витрат на правову допомогу; стягнуто з Банку 1 762, 00 грн у дохід Державного бюджету України; в решті вимог відмовлено.

3. Постановою Північного апеляційного господарського суду від 30.05.2019 (колегія суддів: Коротун О.М., Сулім В.В., Пономаренко Є.Ю.) рішення Господарського суду міста Києва від 14.02.2019 в частині задоволення позовних вимог скасовано, ухвалено в цій частині нове рішення про відмову в позові.

Стислий виклад вимог касаційних скарги

4. Позивач просить постанову суду апеляційної інстанції скасувати повністю та «скасувати частково додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 14.02.2019 у справі № 922/1897/18» та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Аргументи учасників справи

Аргументи позивача, викладені в касаційній скарзі

5. Позивач зазначає, що суд апеляційної інстанції залишив поза увагою, що Банк недобросовісно та всупереч своїй попередній поведінці, яка виявилися в укладення Кредитного договору, укладенні договору іпотеки та реєстрації іпотеки, починаючи з 30.05.2018 вживає послідовних дій щодо відмови від виконання кредитного договору.

6. Суд апеляційної інстанції порушив положення статей 2, 13, 236, 238 Господарського процесуального кодексу України від 6 листопада 1991 року №1798-XII у редакції Закону України від 03.10.2017 № 2147-VIII (далі - ГПК України), оскільки розглянув справу однобічно та з порушенням принципу справедливості, всупереч правовій позиції, зазначеній у низці постанов Верховного Суду, якими визнано, що поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, розумно покладаючись на них, діє собі на шкоду, визнано такою, що суперечить добросовісності та чесній діловій репутації.

7. У касаційній скарзі зазначено, що в оскаржуваній постанові проігноровано принцип «слова договору повинні тлумачитися проти того, хто їх написав». Тобто скаржник стверджує, що відповідач зобов`язаний надати кредит у строк, зазначений в Кредитному договорі.

8. Апеляційний суд штучно розширив предмет доказування. Висновки суду про повернення Банком комісії у сумі 500 грн та про наявність витягу з протоколу кредитного комітету Банку від 02.05.2018 не підтверджені обставинами справи та не встановлювалися судом першої інстанції. Також необґрунтованими є висновки суду апеляційної інстанції, пов`язані застосуванням Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансування тероризму та фінансування розповсюдження зброї масового знищення».

9. Суд першої інстанції помилився, визнавши що позовні вимоги мають немайновий характер. Це підтверджується постановою Верховного Суду від 12.02.2019 у справі № 826/7380/15.

10. Суд першої інстанції безпідставно не застосував положення статті 625 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та не стягнув з відповідача 3 % річних за прострочення грошового зобов`язання щодо передачі суми кредиту.

11. Суд першої інстанції суттєво порушив норми матеріального та процесуального права, тому що зменшив суму заявлених позивачем витрат на правничу допомогу без клопотання відповідача. Ця судова інстанція також не врахувала всі чинники, зазначені позивачем як обґрунтування суми правничої допомоги.

Стислий виклад обставин справи, встановлених судами першої та апеляційної інстанцій

12. 29.05.2018 ФОП Василевський В.Я. (позичальник) та Банк уклали рамкову кредитну угоду № FW202.693 (далі - Рамкова кредитна угода).

13. Відповідно до розділу 1 цієї угоди Банк встановлює для позичальника такі рамкові кредитні умови: максимальна сума - 825 000 доларів США, максимальний строк - 60 місяців, максимальний розмір процентів - 40 % річних.

14. Рамкова кредитна угода застосовується до таких кредитних послуг, які позичальник може одержати від Банку згідно з умовами та положеннями, визначеними в цій угоді: овердрафт; строковий кредит; відновлювальна кредитна лінія; гарантії, акредитиви (документарні операції); кредитні картки.

15. Використання будь-якої кредитної послуги в рамках цієї рамкової угоди можливе лише на підставі позитивного рішення компетентного внутрішнього органу банку і за умови укладення окремих кредитних договорів, які є невід`ємними частинами цієї угоди і не мають самостійного значення.

16. Позичальник може отримувати кошти в межах ліміту, встановленого для наданої кредитної послуги.

17. Банк зберігає за собою право відмовити позичальнику як в укладенні кредитного договору, так і в наданні коштів по вже укладеному кредитному договору, якщо, згідно зі звичайною оцінкою банку, фінансова ситуація позичальника суттєво погіршилася з часу підписання цієї угоди, або якщо позичальник має прострочені платежі за будь-яким договором з банком.

18. Відповідно до розділу 3 Рамкової кредитної угоди позичальник може отримувати кошти від Банку лише після набрання чинності відповідним кредитним договором і виконання позичальником своїх договірних зобов`язань перед банком необхідних для отримання коштів. Видача коштів у рамках кредитної послуги стає можливою, якщо відсутні причини для відмови у видачі коштів, передбачені даною рамковою угодою, відповідним кредитним договором чи законодавством. У окремих випадках банк може видати кошти за кредитною послугою до виконання всіх вимог щодо видачі коштів. У разі, якщо кошти в рамках кредитної послуги були видані до надання забезпечення, за позичальником зберігається зобов`язання надати домовлене забезпечення. Те саме застосовується до інших умов, які не були виконані.

19. Відповідно до розділу 4 Рамкової кредитної угоди кошти за кредитною послугою видаються згідно з кредитним договором.

20. 29.05.2018 ФОП Василевським В.Я. та Банком укладено Кредитний договір, відповідно до якого сторони домовились, що Банк зобов`язується надати позичальнику строковий кредит у сумі 500 000 доларів США, строком на 36 (тридцять шість) місяців від дати видачі кредиту включно.

21. Відповідно до пункту 2 Кредитного договору кредит використовується для придбання основних засобів.

22. Згідно з пунктом 3 Кредитного договору кредит надається в день, зазначений у графіку повернення кредиту і сплати процентів (додаток № 1 до Кредитного договору) шляхом зарахування коштів на рахунок позичальника, відкритий Банком - кредитором. Днем видачі кредиту в розмірі 500 000 дол. США є 30.05.2018.

23. Відповідно до пункту 5 Кредитного договору погашення кредиту здійснюється у порядку, встановленому у графіку.

24. Для забезпечення виконання зобов`язань з повернення кредиту 29.05.2018 укладено договори іпотеки: Банком та позивачем стосовно виробничих будівель загальною площею 300 кв. м за адресою: місто АДРЕСА_1 ; Банком та ТОВ «ПП «Прогрес» - комплексу з п`яти виробничих будівель, загальною площею 15 000 кв. м, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

25. З метою забезпечення схоронності іпотечного майна, забезпечення відшкодування можливих збитків/шкоди від можливої втрати чи пошкодження іпотечного майна між позивачем та ПАТ «Страхова компанія «Універсальна» 29.05.2018 був укладений договір добровільного страхування майна №2210/227/005854. Вигодонабувачем вказаний ПАТ «ПроКредит Банк», сума страхового відшкодування дорівнює 812 400 грн. Позивачем був сплачений необхідний платіж на користь страховика.

26. 29.05.2018 майновий поручитель ТОВ «ПП «Прогрес» та ПАТ «Страхова компанія «Універсальна», щоб забезпечити схоронність іпотечного майна та відшкодувати можливі збитки/шкоду від ймовірної втрати іпотечного майна, уклали договір добровільного страхування майна №2210/227/005853. Вигодонабувачем є вказаний Банк. Сума страхового відшкодування дорівнює 44 652 000 грн.

27. Як встановлено судом першої інстанції, відповідно до витягу з протоколу кредитного комітету від 02.05.2018 рішенням кредитного комітету вирішено відмовити клієнту у наданні кредиту у зв`язку з: ненаданням підписаної клієнтом структури власників бізнесу та підписаної документації, яка підтверджує фінансовий стан клієнта; неоплатою комісії за видачу кредитних коштів; поведінкою клієнта, яка ставить під загрозу повернення кредиту.

28. 30.05.2018 Банк надіслав листа № 54-2/18/392, в якому повідомив позичальника про прийняте негативне рішення щодо можливості його кредитування. Банк також повідомив про дострокове розірвання з його боку укладених договорів, а саме: Рамкової кредитної угоди та Кредитного договору.

29. 29.06.2018 позивач заперечив проти розірвання Рамкової кредитної угоди та Кредитного договору з тих підстав, що він в установлені строки та в повному обсязі виконав всі умови, необхідні для їх укладення: сплатив 500 грн комісії за управління кредитом у зв`язку із збором, розробкою, збереженням даних та перевіркою їх у відповідних реєстрах/бюро; 29.05.2018 позивач та його майновий поручитель -ТОВ «ПП «Прогрес» уклали зазначені договори іпотеки та страхування, іпотеку зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на рухоме майно та їх обтяжень, сплачено грошові кошти за страхування та за оцінку майна. Всі зазначені дії є вимогами банку.

ДЖЕРЕЛА ПРАВА. АКТИ ЗАСТОСУВАННЯ ПРАВА

Цивільний кодекс України від 16 січня 2003 року N 435-IV

30. Стаття 525

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

31. Стаття 526

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

32. Частина перша статті 625

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

33. Стаття 627

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

34. Частина перша статті 1054

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Господарський кодекс України

35. Частина перша статті 173

Господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Господарський процесуальний кодекс України від 6 листопада 1991 року N 1798-XII у редакції Закону України від 03.10.2017 № 2147-VIII

36. Частина перша статті 73

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

37. Частина перша статті 74

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

38. Частина друга статті 74

У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

39. Частина четверта статті 74

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

40. Частина перша статті 76

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

41. Частина п`ята статті 236

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

42. Частина перша статті 300

Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

43. Частина друга статті 300

Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

44. Стаття 309

Суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Оцінка аргументів учасників справи і висновків місцевого та апеляційного господарських судів

45. Касаційний господарський суд, перевіривши правильність застосування попередніми судовими інстанціями норм матеріального та процесуального права, встановив, що суд апеляційної інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення з огляду на таке.

46. Відповідно до укладеної сторонами Рамкової кредитної угоди Банк зберігає за собою право відмовити позичальнику як в укладенні кредитного договору, так і в наданні коштів по вже укладеному кредитному договору, якщо, згідно зі звичайною оцінкою банку, фінансова ситуація позичальника суттєво погіршилася з часу підписання цієї угоди, або якщо позичальник має прострочені платежі за будь-яким договором з банком.

47. У розділі 3 Рамкової кредитної угоди зазначено, що видача коштів у рамках кредитної послуги стає можливою, якщо відсутні причини для відмови у видачі коштів, передбачені даною рамковою угодою, відповідним кредитним договором чи законодавством.

48. Суд апеляційної інстанції, ухвалюючи оскаржувану постанову, виходив з того, що позитивне рішення компетентного внутрішнього органу банку (кредитного комітету), яке є необхідною умовою для видачі кредиту, відсутнє. Позивачем не надано доказів, які б спростовували зазначений факт. Отже, відповідач правомірно скористався наданим йому правом одностороннього розірвання Рамкової кредитної угоди та Кредитного договору. Доказів зворотного матеріали справи не містять і позивачем не надано.

49. У зв`язку з цим судом апеляційної інстанції з посиланням на правову позицію, викладену в постанові Верховного Суду від 06.06.2018 у справі № 902/306/16, обґрунтовано зазначено, що відповідно до статей 42, 44 ГК України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку. Підприємництво здійснюється, зокрема, на основі принципів комерційного розрахунку та власного комерційного ризику. Уразі здійснення підприємницької діяльності особа має усвідомлювати, що така господарська діяльність здійснюється нею на власний ризик. Юридична особа (фізична особа підприємець) самостійно розраховує ризики настання несприятливих наслідків у результаті тих чи інших її дій, та самостійно приймає рішення про вчинення чи утримання від таких дій. Настання несприятливих наслідків у господарській діяльності юридичної особи є її власним комерційним ризиком, на основі якого і здійснюється підприємництво.

50. Суд апеляційної інстанції також взяв до уваги правові висновки, зроблені Верховним Судом у справі від 30.08.2018 № 910/22248/17 (такі самі висновки містять постанови від 25.04.2019 у справі №, 910/1555/18 від 22.05.2018 по справі № 910/11931/17, від 14.06.2018 по справі № 910/14158/17, від 30.08.2018 по справі № 910/22248/17, від 16.10.2018 по справі № 910/21320/17, від 27.03.2019 по справі №922/2224/18).

51. В оскаржуваній постанові зазначено, що право Банку в односторонньому порядку розірвати кредитні договори клієнтом в разі встановлення відповідних обставин також передбачено законом - статтею 64 Закону України «Про банки і банківську діяльність» та Законом України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення».

52. Зміст постанови Правління Національного банку України від 26.06.2015 № 417 «Про затвердження Положення про здійснення банками фінансового моніторингу» свідчить про те, що Банки, здійснюючи моніторинг ризиків клієнтів, у тому числі застосовують положення Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення», тому суд Касаційної інстанції відхиляє аргументи касаційної скарги щодо неналежного посилання судом апеляційної інстанції на вказаний Закон.

53. Висновки суду апеляційної інстанції щодо права Банку в односторонньому порядку відмовитися від укладання Кредитного договору ґрунтується на всебічному дослідженні наявних у справі доказів, та зроблені з огляду на норми права, що підлягають застосуванню. Аргументи позивача щодо штучного розширення апеляційним судом предмету доказування безпідставні.

54. Стосовно доводів позивача про незастосування у справі принципу Contra proferentem слід зазначити, що спір у справі не стосується тлумачення умов укладених сторонами договорів. Крім того, у справі не встановлено обставин, що свідчать про неякісність умов договорів.

55. Зазначені позивачем у касаційні скарзі доводи розглядалися судом апеляційної інстанції.

56. Так, судом апеляційної інстанції зазначено, що позивач звернувся з вимогою про стягнення з відповідача 500 000 доларів США та 3 % річних у сумі 45 237, 82 грн, але ці вимоги не підлягають задоволенню, тому що встановлено відсутність необхідних для цього підстав - погодження кредитного комітету Банку для видачі кредиту, тобто не настав обов`язок Банку надати позивачу кредитні кошти та не відбулося прострочення цього обов`язку.

57. Судом апеляційної інстанції з`ясовано, що позивач відповідно до закону звільнений від сплати судового збору, проте наполягає, що заявлені ним вимоги є майновими та просить у зв`язку з цим стягнути з відповідача недоплачену, на його думку, суму судового збору. Проте суди з`ясували, що вимоги позивача мають немайновий характер, тому відхилили зазначені вимоги як безпідставні.

58. Інші аргументи касаційної скарги не спростовують обґрунтованість та законність оскаржуваної постанови. Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

59. Позивач, звернувшись з касаційною скаргою, не спростувало висновків судів попередніх судових інстанцій та не довів неправильного застосування ними норм матеріального та процесуального права як необхідної передумови для скасування правильного по суті та законного рішення.

Судові витрати

60. Понесені позивачем у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції судові витрати покладаються на позивача, оскільки касаційна скарга залишається без задоволення.

Касаційний господарський суд, керуючись статтями 129, 300, 308, 309, 315 Господарського процесуального кодексу України,

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду міста Києва від 14.02.2019 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 30.05.2019 зі справи № 922/1897/18 залишити без змін, а касаційну скаргу фізичної особи - підприємця Василевського Віктора Яковича - без задоволення.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя І. Бенедисюк

Суддя Т. Малашенкова

Суддя В. Селіваненко