РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 серпня 2019 року Справа № 913/233/19

Провадження №7/913/233/19

Господарський суд Луганської області у складі:

судді Тацій О.В.,

за участю секретаря судового засідання Чигриної Є.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження справу №913/233/19

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробниче об`єднання "Союзенергомаш" (49127, м. Дніпро, вул. Гаванська, 8, код. )

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково - виробниче об`єднання "СЗХНО" (93404, м. Сєвєродонецьк Луганської області, вул. Пивоварова, 5-Д6/1, )

про стягнення 121 949,20 грн.

Представники сторін справи:

від позивача - Ломака В.В.,

від відповідача не з`явився,

Повноваження представників учасників справи згідно протоколу судового засідання,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ТОВ "Виробниче об`єднання "Союзенергомаш" звернулось до Господарського суду Луганської області з позовною заявою до ТОВ "Науково - виробниче об`єднання "СЗХНО" про стягнення боргу за договором поставки № 28/4-2018 від 31.05.2018 року, в якій з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог, просить стягнути з відповідача заборгованість в розмірі 121 949,20 грн., з яких сума основного боргу складає 84 002,80 грн., сума 3% річних 2570,40 грн. та сума пені 35 376,00 грн.

На обґрунтування заявлених вимог позивач вказує, що 31.05.2018 між ТОВ "Виробниче об`єднання "Союзенергомаш" та ТОВ "Науково - виробниче об`єднання "СЗХНО" укладено договір поставки № 28/4-2018 (далі договір). На виконання умов договору ТОВ "Виробниче об`єднання "Союзенергомаш" здійснив поставку товару ТОВ "Науково - виробниче об`єднання "СЗХНО" на загальну суму 1100004,00 грн, що підтверджується накладною № СЕ 0000789 від 31.10.2018. В порушення умов договору відповідач здійснив оплату частково, у зв`язку з чим за ним утворився борг в сумі 84002,80 грн.

Ухвалою Господарського суду Луганської області у складі судді Ворожцова А.Г. від 06.05.2019 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, ухвалено справу розглядати в порядку загального позовного провадження та призначено справу до розгляду в підготовчому засіданні на 29.05.2019 о 10 год. 10 хв.

23.05.2019 року від представника відповідача через канцелярію господарського суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити позивачу у задоволенні позову, оскільки з вимогами та обставинами, викладеними у позовній заяві, незгодний повністю та вважає їх необґрунтованими з огляду на наступне. Так, вважає, що позивачем безпідставно нараховано 3 % річних та пеню на попередню оплату за договором поставки за період з 06.06.2018 року по 27.06.2018 року, бо кредитором за договором у першу чергу щодо поставки товару виступає ТОВ «НВО «СЗХНО» і лише потім ТОВ «ВО «Союзенергомаш», та попередня оплата не є грошовим зобов`язанням.

При цьому, керуючись приписами ст. 233 ГК України, зважаючи на прострочення поставки товару з боку позивача, а також на незначний розмір заявленої позивачем основної заборгованості, враховуючи несумлінність позивача під час виконання договору поставки та у відносинах з відповідачем, негативний вплив несвоєчасної поставки товару за договором на виконання відповідачем зобов`язань перед іншими контрагентами, просить суд у разі визнання вимог позивача правомірними розглянути можливість зменшення нарахованої та заявленої до стягнення пені.

У свою чергу представник позивач звернувся через канцелярію суду з відповіддю на відзив на позовну заяву, в якому просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. В якості обґрунтування своїх вимог та заперечень проти викладених у відзиві на позовну заяву доводів і аргументів відповідача посилається на приписи ст.ст. 509, 526, 610, 625, 629 ЦК України і ст.ст. 173, 193 ГК України, а також умови п.п. 2.1, 6.4 договору поставки, і вважає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами, а його вимоги з огляду на положення чинного законодавства та узгоджені умови договору є підставними і обґрунтованими.

Розпорядженням керівника апарату Господарського суду Луганської області щодо призначення повторного автоматизованого розподілу справ №145-р від 24.06.2019 року у зв`язку з тим, що суддю Ворожцова А.Г. відраховано з особового складу суддів через припинення повноважень судді на підставі ст. 123 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів» відповідно (наказ Господарського суду Луганської області №86-к від 21.06.2019 року), відповідно до ст. 32 ГПК України, Положення про автоматизовану систему документообігу суду та п. 5.3 Засад використання автоматизованої системи документообігу суду у Господарському суді Луганської області призначено повторний автоматизований розподіл справи №913/233/19 з метою заміни судді.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.06.2019 року, головуючою суддею у справі визначено суддю Тацій О.В.

Ухвалою Господарського суду Луганської області від 25.06.2019 року постановлено прийняти справу до розгляду в новому складі суду за правилами загального позовного провадження та повторно призначити підготовче засідання. Підготовче засідання у справі призначено на 25.07.2019 року о 11 годині 00 хвилин, в яке викликано представників учасників справи.

Ухвалою Господарського суду Луганської області від 25.07.2019 року закрито підготовче провадження по справі № 913/233/19 та призначено справу до судового розгляду по суті на 13.08.2019 року о(об) 10 годині 20 хвилин, в яке викликано сторін по справі.

29.07.2019 року від представника відповідача надійшла відповідь на заяву про зменшення розміру позовних вимог, в якій зазначає, що позовні вимоги підлягають задовленню частково в сумі основного боргу. В обґрунтування своєї позиції посилається на те, що 12.06.2018 року ним здійснено предоплату на суму 230001,20 грн. та 27.06.2018 року на суму 100000,00 грн, з урахуванням чого позивачем здійснено нарахування сум 3% річних та пені, однак, на його думку, на предоплату не поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України, оскільки за своєю суттю обов`язок щодо повернення грошових коштів, отриманих як передплата, не може розцінюватися як грошове зобов`язання в розумінні ст. 625 ЦК України. Вважає, що позивачем помилково розраховано заявлені до стягнення суми, у зв`язку з чим відповідачем не визнаються нараховані суми 3% річних у розмірі 2570,40 грн. та пені у розмірі 35376,00 грн.

Учасники справи про дату, час і місце судового засідання повідомлялися належним чином у порядку ст. 120 ГПК України шляхом направлення копій ухвали суду за їх адресами рекомендованими листами з повідомленнями про вручення.

У даному випадку судом також враховано, що учасникам справи повідомлялося про те, що інформацію по справі, яка розглядається, можна отримати на сторінці суду на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою: http://lg.arbitr.gov.ua/sud5014/gromadyanam/csz/, а також те, що за приписами ч. 1 ст. 9 ГПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 ЗУ «Про доступ до судових рішень», усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 3 ЗУ «Про доступ до судових рішень», для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч. 1 ст. 4 ЗУ «Про доступ до судових рішень»).

Враховуючи наведене, господарський суд зазначає, що учасники справи мали право та дійсну можливість ознайомитись, з ухвалами суду по справі у Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua), а також дізнатися про дату, час та місце судового розгляду справи на сторінці суду на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою: http://lg.arbitr.gov.ua/sud5014/gromadyanam/csz/.

У зв`язку з цим суд звертає увагу на те, що у відповідності до положень ч. 1 ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Представник позивача у відкритому судовому засіданні позов підтримав та просив суд його задовольнити.

Відповідно до ст. 219 ГПК України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

У судовому засіданні 13.08.2019 року відповідно до ст. 233 ГПК України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення учасників справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, та оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд Луганської області,

ВСТАНОВИВ:

31.05.2018 року між ТОВ "Виробниче об`єднання "Союзенергомаш" (Посстачальник за договором) та ТОВ "Науково - виробниче об`єднання "СЗХНО" (Покупець) укладено договір поставки №28/4-2018, за яким постачальник зобов`язався поставити товар у власність, а покупець зобов`язався прийняти та оплатити поставлений товар (п. 1.1 договору).

Даний договір є укладеним з моенту його підписання сторонами, про що свідчить наявність їх підписів та відбитків печаток на ньому, і діє до 31.12.2018 року з можливістю пролонгації.

У ст. 631 ЦК передбачено, що строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

Договір набирає чинності з моменту його укладення.

Разом з тим, зважаючи на те, що строк договору сплинув 31.12.2018 року, суд вважає необхідним відзначити, що саме по собі закінчення строку дії двостороннього правочину, виконання якого здійснено тільки однією стороною, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін цього правочину та не звільняє другу сторону такого правочину від відповідальності за невиконання нею свого обов`язку.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 24.06.2015 року у справі №3-192гс15.

Відповідно до п. 1.2 договору, найменування, асортимент, комплектність, кількість, ціна одиниці і загальна вартість товару узгоджується сторонами в видаткових накладних, специфікаціях, які є невід`ємною чатсиною цього договору.

Якість товару повинна відповідати: діючим державним стандартам і технічним умовам, іншої технічної документації, яка встановлює вимоги до товару, що постачається, а також вимогам покупця, зазначеним у специфікаціях або видаткових накладних (п. 1.3 договору).

Вартість продукції та порядок розрахунків встановлена у розділі 2 договору поставки.

Згідно умов п. 2.1 договору, ціна товару, вартість конкретної партії і порядок оплати погоджується сторонами в Специфікації та вказується у видаткових накладних.

В Специфікації №1 від 31.05.2018 року, яка є додатком до договору, визначили найменування, асортимент, комплектність, кількість, ціну одиниці і загальну вартість товару, який необхідно поставити, а також узгодили порядок його оплати.

Так, загальна вартість товару «Труба» в кількості 38 штук, який має бути поставлений на СРТ склад покупця в м. Сєвєродонецьк, складає 1100004,00 грн., у тому числі ПДВ 20% - 183334,00 грн.

При цьому, розрахунки за договором мають бути проведені в наступному порядку:

30 % - передплата протягом п`яти днів з дати підписання догвоору;

40 % - протягом трьох днів з дати прийняття обладнання на території постачальника;

30 % - протягом десяти днів з дати постачання товару на склад покупця.

За умовами п.п. 2.2, 2.3, 2.4 договору, загальна сума цього договору визначається як сума всіх цін, зазначених у всіх видаткових накладних та специфікаціях. Розрахунки за цим договором здійснюються в національній валюті України гривні, шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника, вказаний в цьому договорі. Датою оплати товару вважається дата надходження грошових коштів на поточний рахунок постачальника

В силу п.п. 3.1, 3.2 оговору, поставка продукції проводиться транспортними компаніями за домовленістю сторін. Постачальник зобов`язується поставити товар покупцю в строки обумовлені в специфікації або протягом 15 календарних днів з моменту внесення передоплати на поточний рахунок постачальника.

Згідно Специфікації, срок поставки товару становить 60 календарних днів з моменту отримання передплати на п/р постачальника.

За п. 3.3 договору, разом з продукцією, а при узгодженні з покупцем поштою, постачальник зобов`язаний надати наступний пакет документів: - видаткова накладна і рахунок оригінал; - сертифікат якості оригінал або завірена копія; - товарно-транспортна накладна (в разі постачання в порядку не передбаченому цим договором).

Порядок прийняття продукції по якості та кількості передбачений розділом 4 договору.

Згідно положень цього розділу, прийомка товару за кількістю та якістю здійснюється на території покупця відповідно до «Інструкції про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання за кількістю», затвердженої постановою Держарбітражу при Раді міністрів СРСР від 15.06.1965 р. №П-6 (зі змінами та доповненнями) та «Інструкції про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання за якістю», затвердженої постановою Держарбітражу при Раді міністрів СРСР від 24.04.1966 р. №П-7 (із змінами і доповненнями), з урахуванням вимог цього договору.

За результатами прийняття товару, покупець повертає постачальнику підписану видаткову накладну.

Приймання продукції за якістю проводиться уповноваженими особами покупця протягом 10 робочих днів на складі покупця без виклику представників.

Приймання продукції за якістю проводиться уповноваженими особами покупця в порядку, передбаченому для перевірки якості (контролю) такої продукції відповідними державними стандартами або технічними умовами.

У разі виявлення невідповідності продукції за якістю уповноваженими особами покупця в односторонньому порядку складається акт, до якого додаються всі необхідні результати дослідження. Такий акт, а також результати експертизи, є належним підтвердженням невідповідності продукції за якістю і є обов`язковим для постачальника (п.п. 4.1, 4.6, 4.11, 4.12 договору).

Відповідно до п.п. 4.14 договору, неякісна продукція покупцем не приймається. В даному випадку постачальник зобов`язаний усунути недоліки продукції протягом 15 календарних днів з моменту отримання претензії щодо якості покупця або іншого терміну, узгодженого сторонами договору в письмовому вигляді.

Згідно положень договору, сторони несуть відповідальність за невиконання або неналежне виконання своїх договірних зобов`язань згідно з чинним законодавством та умовами цього договору.

У разі порушення строків оплати продукції, покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі 0,25 % від вартості неоплаченої продукції за кожен день прострочення (п.п. 6.1 та 6.4 договору).

При цьому, сторони узгодили, що оплата штрафних санкцій не звільняє жодну зі сторін від виконання своїх зобов`язань за цим договором. Неустойка, передбачена цим договором, підлягає стягненню в повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків (п.п. 6.7, 6.8 договору).

На виконання умов договору поставки 31.10.2018 року позивач поставив відповідачу, а відповідач прийняв товар з найменуванням «Труба» у кількості 38 штук на загальну вартість 1100004,00 грн., що підтверджується наявною у матеріалах справи копією видаткової накладної №СЕ-0000789 від 31.10.2018 року, яка засвідчена підписами уповноважених представників сторін договору.

Однак, як вбачається з картки рахунку: 36: контрагенти: СЗХНО НВО ТОВ: Договору: Замовлення 337-28-18 (04.06.18) за період з 01.01.2017 року по 31.03.2019 року, складеної ТОВ «ВО «Союзенергомаш», відповідач на відміну від позивача свої зобов`язання за договором в порушення п. 2.3 договору щодо своєчасного перерахування грошових коштів за поставлений товар (оплати товару) виконав несвоєчасно та неналежним чином, що і стало підставою для звернення позивача до суду з відповідними позовними вимогами.

Так, з картки рахунку вбачається, що відповідачем на умовах попередньої оплати вартості товару за договором було здійснено 12.06.2018 року платіж на суму 230001,20 грн. та 27.06.2018 року платіж на суму 100000,00 грн. В подальшому платежі були здійснені з порушенням встановлених умовами договорів строків, а саме: 30.11.2018 року здійснено платіж на суму 270002,80 грн., 18.12.2018 року на суму 170002,80 грн. та 26.12.2018 року на суму 84002,80 грн.

Таким чином, відповідач оплатив вартість поставленого товару на загальну суму 1016001,20 грн., при цьому, плата за товар на суму 84002,80 грн. внесена не була.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступного.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Частиною 1 ст. 173 ГК України передбачено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Згідно зі ст. 11 ЦК України, підставою виникнення цивільних прав і обов`язків (зобов`язань) є, зокрема, договір.

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором поставки товару, за яким згідно ч. 1 ст. 712 ЦК України продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Аналогічне за своїм змістом положення викладене в ч. 1 ст. 265 ГК України.

Факт поставки позивачем відповідачу товару на загальну суму 1100004,00 грн. підтверджується наявною в матеріалах справи копією видаткової накладної №СЕ-0000789 від 31.10.2018 року, підписаною сторонами без зауважень.

Разом з тим, як зазначає позивач, що не спростовано відповідачем, останній в порушення умов договору та приписів чинного законодавства свої зобов`язання з договором щодо своєчасної та повної оплати вартості поставленого товару належним чином не виконав, що підтверджується наявними у матеріалах доказами.

Оцінюючи подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд прийшов до наступного.

Відповідно до ст. 193 ГК України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Зазначене також кореспондується зі статтями 525, 526 ЦК України, відповідно до яких зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У відповідності до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

З огляду на вищенаведене та встановлення факту невиконання відповідачем обов`язку з оплати вартості поставленого товару, вимоги позивача в частині стягнення суми основного боргу за договором поставки є обґрунтованими і доведеними, у зв`язку з чим позивач має право на стягнення з відповідача заборгованості за поставлений товар у розмірі 84002,80 грн.

З`ясувавши вищевикладені обставини справи, суд вважає доцільним перейти до з`ясування питання щодо задоволення вимог позивача про стягнення з відповідача 3% річних в сумі 2570,40 грн. та пені в сумі 87750,73 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно з ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 193 ГК України, порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Згідно п. 1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Частиною 1 статті 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Частиною 3 вказаної статті визначено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Статтею 3 ЗУ "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" встановлено, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

В пункті 6.4 договору сторони передбачили, що у разі порушення строків оплати продукції, покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі 0,25 % від вартості неоплаченої продукції за кожен день прострочення.

З наданого до позовної заяви розрахунку вбачається, що позивачем нараховано та заявлено до стягнення з відповідача пеню в сумі 35376,00 грн. за загальний період з 06.06.2018 року по 08.04.2019 рок наступного змісту:

- нарахована на заборгованість у розмірі 330001,20 за період простроченя з 06.06.2018 року по 12.06.2018 року тривалістю 6 днів сума пені складає 1844,00 грн.;

- нарахована на за заборгованість у розмірі 100000,00 за період з прострочення з 12.06.2018 року по 27.06.2018 року тривалістю 15 днів 1397,00 грн.;

- нарахована на заборгованість у розмірі 440001,60 грн. за період з прострочення з 04.11.2018 року по 30.11.2018 року тривалістю 26 днів 11283,00 грн.;

- нарахована на заборгованість у розмірі 330001,20 грн. за період з прострочення з 11.11.2018 року по 30.11.2018 року тривалістю 19 днів 6184,00 грн.;

- нарахована на заборгованість у розмірі 270002,80 грн. за період з прострочення з 30.11.2018 року по 18.12.2018 року тривалістю 18 днів 4793,00 грн.;

- нарахована на заборгованість у розмірі 170002,80 грн. за період з прострочення з 18.12.2018 року по 26.12.2018 року тривалістю 8 днів 1341,00 грн.;

- нарахована на заборгованість у розмірі 84002,80 грн. за період з прострочення з 26.12.2018 року по 08.04.2019 року тривалістю 103 дні 8534,00 грн.

За розрахунками позивача загальна сума заборгованості за пенею за означений період склала 35376,00 грн.

Статтею 625 ЦК України передбачена відповідальність за порушення грошового зобов`язання. Так, за цією нормою Цивільного кодексу України боржник, що прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з врахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом.

Суд зауважує, що передбачене законом право кредитора вимагати стягнення боргу враховуючи індекс інфляції та відсотків річних є способом захисту майнових прав та інтересів кредитора, сутність яких складається з відшкодування матеріальних втрат кредитора та знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, а також отримання компенсації (плати) від боржника за користування ним грошовими коштами, які належать до сплати кредитору.

Оскільки відповідачем несвоєчасно виконувались умови договору щодо оплати вартості поставленного товару, то він зобов`язаний сплатити на користь три проценти річних від простроченої суми.

Так, позивач просить суд стягнути з відповідача 3% річних в сумі 2570,40 грн. за загальний період з 06.06.2018 року по 12.06.2018 року, з яких:

- за зобов`язаннями з сплати заборгованості у розмірі 330001,20 за період простроченя з 06.06.2018 року по 12.06.2018 року тривалістю 6 днів 162,40 грн.;

- за зобов`язаннями з сплати заборгованості у розмірі 100000,00 за період з прострочення з 12.06.2018 року по 27.06.2018 року тривалістю 14 днів 110,00 грн.;

- за зобов`язаннями з сплати заборгованості у розмірі 40 % загальної вартості товару, що становить 440001,60 грн., яка згідно умов розрахунків мала бути внесена пртягом 3 днів з дати прийняття обладнання на території постачальника, за період з прострочення з 04.11.2018 року по 30.11.2018 року тривалістю 26 днів 924,00 грн.;

- за зобов`язаннями з сплати заборгованості у розмірі 30 % загальної вартості товару, що становить 330001,20 грн., яка згідно умов розрахунків мала бути внесена протягом 10 днів з дати постачання товару на склад покупця, за період прострочення з 11.11.2018 року по 30.11.2018 року тривалістю 19 днів 330,00 грн.;

- за зобов`язаннями з сплати заборгованості у розмірі 270002,80 грн. за період з прострочення з 30.11.2018 року по 18.12.2018 року тривалістю 17 днів 270,00 грн.;

- за зобов`язаннями з сплати заборгованості у розмірі 170002,80 грн. за період з прострочення з 18.12.2018 року по 26.12.2018 року тривалістю 6 днів 102,00 грн.;

- за зобов`язаннями з сплати заборгованості у розмірі 84002,80 грн. за період з прострочення з 26.12.2018 року по 08.04.2019 року тривалістю 103 дні 672,00 грн.

Згідно зробленого позивачем розрахунку загальна сума 3 % річних за означений період склала 2570,40 грн.

Разом з тим, судом враховано викладене у п. 1.12 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 року N 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань", а саме те, що з огляду на вимоги частини першої статті 4-7 і статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв`язку з порушенням грошового зобов`язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

Перевіривши зроблені позивачем розрахунки сум пені та 3 % річних, суд вважає їх розрахованими з порушенням вимог чинного цивільного законодавства і арифметично неправильними з огляду на наступне.

До договору поставки застосовуються загальні положення договору про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно з ч. 1 ст. 693 ЦК, якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, установлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором - у строк, визначений відповідно до ст.530 цього кодексу. У разі невиконання покупцем обов`язку щодо попередньої оплати товару застосовуються положення ст.538 ЦК.

За приписами ст. 538 ЦК, виконання свого обов`язку однією зі сторін, яке відповідно до договору зумовлене виконанням другою стороною свого обов`язку, є зустрічним виконанням зобов`язання. При зустрічному виконанні зобов`язання сторони повинні виконувати свої обов`язки одночасно, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства, не випливає із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту. Сторона, яка наперед знає, що вона не зможе виконати свого обов`язку, повинна своєчасно повідомити про це другу сторону. У разі невиконання однією зі сторін у зобов`язанні свого обов`язку або за наявності очевидних підстав уважати, що вона не виконає свого обов`язку у встановлений строк (термін) або виконає його не в повному обсязі, друга сторона має право зупинити виконання свого обов`язку, відмовитися від його виконання частково або в повному обсязі. Якщо зустрічне виконання обов`язку здійснено однією зі сторін, незважаючи на невиконання другою стороною свого обов`язку, друга сторона повинна виконати свій обов`язок.

З аналізу наведених положень законодавства вбачається, що в разі нездійснення покупцем попередньої оплати товару зобов`язання продавця щодо поставки товару не виникло, а нездійснення ним на свій ризик поставки товару без попередньої оплати не дає продавцю права вимагати оплати такого товару.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 14.03.2018 року у справі №903/333/17.

Отже, нездійснення відповідачем до моменту поставки товару його попередньої оплати в силу приписів ст. 538 ЦК України не дає позивачу права вимагати його оплати, і як наслідок у позивача не виникає права нарахування на відповідну суму попередньої оплати на підставі положень ч. 2 ст. 625, ст. 549 ЦК України та умов договору 3% річних і пені, - у зв`язку з чим нарахування відповідачем 3 % річних і пені у розмірі 0,05 % за періоди з 06.06.2018 року по 12.06.2018 року на суму 330001,20 у розмірі 162,40 грн. і 1844,00 грн. відповідно та з 12.06.2018 року по 27.06.2018 року на суму 100000,00 грн. у розмірі 110,00 грн. і 1397,00 грн. відповідно, є безпідставним і необґрунтованим.

Таким чином, зважаючи на те, що позивачем безпідставно нараховано суми пені та 3 % річних на суми попередньої оплати товару за договором за період з 06.06.2018 року по 27.06.2018 року, то суд приходить до висновку про необхідність відмови позивачу у стягенні з відповідача вищевіказанах сум за відповідний період.

Крім цього, строк дії укладеного між сторонами договору поставки сплинув 31.12.2018 року, при цьому, доказів продовження строку дії (пролонгації) даного договору суду не надано.

У цьому контексті суд звертає увагу на те, що відповідно до приписів ст. 631 ЦК України та ст. 180 ГК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору, - у зв`язку з чим є незаконним нарахування позивачем суми пені на заборгованість за договором поставки після закінчення строку його дії 31.12.2018 року, оскільки сторони договору несуть відповідальність у вигляді пені тільки за його невиконання, що мало місце під час його дії.

А тому, позивачем необґрунтовано нараховано суми пені за період з 01.01.2019 року по 08.04.2019 року.

Разом з тим, зважаючи на приписи ст. 3 ЗУ "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", згідно положень якої розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, - суд приходить до висновку про доцільність стягнення з відповідача суми пені у наступних розмірах:

- за період з прострочення з 04.11.2018 року по 30.11.2018 року тривалістю 26 днів, нарахованою на заборгованість у розмірі 440001,60 грн., 11283,00 грн.;

- за період з прострочення з 11.11.2018 року по 30.11.2018 року тривалістю 19 днів, нарахованою на заборгованість у розмірі 330001,20 грн, 6184,00 грн.;

- за період з прострочення з 30.11.2018 року по 18.12.2018 року тривалістю 18 днів, нарахованою на заборгованість у розмірі 270002,80 грн. 4793,00 грн.;

- за період з прострочення з 18.12.2018 року по 26.12.2018 року тривалістю 8 днів, нарахованою на заборгованість у розмірі 170002,80 грн. 1341,00 грн.;

- за період з прострочення з 26.12.2018 року по 31.12.2018 року (день закінчення строку дії договору) тривалістю 5 днів, нарахованою на заборгованість у розмірі 84002,80 грн. 414,26 грн., що разом складає 24 015,26 грн.

Дані розрахунки суд вважає обґрунтованими, арифметично правильними, вірними та такими, що відповідність фактичним обставинам справи і нормам чинного законодавства.

Крім цього, розглядаючи викладене у відзиві на позовну заяву від 23.05.2019 року клопотання представника відповідача про зменшення розміру нарахованої та заявленої до стягнення пені, суд бере до уваги наступне.

В якості обґрунтування заявленого клопотання представник відповідача послався на прострочення поставки товару з боку позивача, а також на незначний розмір заявленої позивачем основної заборгованості, враховуючи несумлінність позивача під час виконання договору поставки та у відносинах з відповідачем, негативний вплив несвоєчасної поставки товару за договором на виконання відповідачем зобов`язань перед іншими контрагентами.

Так, у відзиві на позовну заяву відповідач зазначає, що протягом вересня-жовтня 2018 року позивачем на виконання договору поставлялася продукція, яка не відповідала визначеним у Специфікації №1 до договору поставки умовам, зокрема, зазначеним номерам креслень, у зв`язку з чим поверталася назад для виправлення виявлених недоліків.

На підтвердження зазначених фактів відповідачем надано копії акту спільного приймання, акту невідповідності вхідного контролю, акти спільного приймання труб, а також листів-повідомлень (а.с. 30-36, 50, 52).

При цьому, вказує, що порушення з боку позивача строків поставки товару негативно вплинуло на виконання відповідачем зобов`язань взятих на себе за договором поставки №539 від 12.09.2017 року, укладеним з ПАТ «Рубіжанський картонно-тарний комбінат», за яким відповідач взяв на себе зобов`язання поставляти покупцю за договором виготовлену продукцію у вигляді трубопроводів ІІ ступеню випаровування, що підтверджується умовами специфікації №8, узгодженої сторонами в додатковій угоді №2 від 17.04.2018 року до договору поставки №539 від 12.09.2017 року. Копії договору поставки та додаткової угоди до нього долучено до матеріалів справи.

Задля підтвердження факту порушення відповідачем строків поставки товару ПАТ «Рубіжанський картонно-тарний комбінат» за договором поставки №539 від 12.09.2017 року суду надано копії листів-повідомлень генерального директора ПАТ «Рубіжанський картонно-тарний комбінат» (а.с. 47-49).

У свою чергу, відповідач у своєму відзиві на позовну заяву вказує, що позивач неодноразово повідомлявся про зазначені факти, однак, доказів направлення позивачу договору поставки №539 від 12.09.2017 року та листів-повідомлень генерального директора ПАТ «Рубіжанський картонно-тарний комбінат» матеріали справи не містять, - у зв`язку з чим доводи відповідача у цій частині є безпідставними і необгрунтвоаними та не можуть слугувати підтвердженням обізнаності позивача про зазначені факти.

При цьому, суд звертає увагу і на те, що відповідачем не надано жодного доказу, з якого вбачалося б застосування до нього штрафних господарських санкцій за невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання за договором поставки №539 від 12.09.2017 року, що б могло бути враховано судом під час вирішення питання про зменшення розміру неустойки (пені).

Згідно із п. 1 ст. 230 ГК України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Статтею 233 ГК України передбачене право суду зменшити розмір штрафних санкцій у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора. При цьому, повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Крім того, в силу ч. 2 вказаної норми, якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Аналогічне право суду визначено і ч. 3 ст. 551 ЦК України, яка встановлює, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Правовий аналіз названих статей свідчить, що вони не є імперативними та застосовуються за визначених умов на розсуд суду. При цьому, визначальним фактором при зменшенні розміру належної до сплати неустойки є винятковість випадку.

Зі змісту зазначених норм вбачається, що вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

При цьому зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Інститут зменшення неустойки судом є ефективним механізмом забезпечення балансу інтересів сторін порушеного зобов`язання.

З мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 11.07.2013 року №7-рп/2013 вбачається, що неустойка має на меті стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.

Водночас, висновок суду щодо необхідності зменшення розміру пені, який підлягає стягненню з відповідача, повинен ґрунтуватися, крім викладеного, також на загальних засадах цивільного законодавства, якими є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України).

За таких підстав, з огляду на викладене, оцінюючи надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, виходячи з засад справедливості, добросовісності та розумності, зважаючи на невиконання відповідачем зобов`язання за договором щодо своєчасної та повної оплати вартості поставленого товару з невідомих суду причин, а також на значний проміжок прострочення внесення повної плати за договором, а саме за період з 04.11.2018 року по 08.04.2019 року, беручи до уваги фактичну поведінку відповідача, яка полягає у невжитті ним у добровільному порядку дій спрямованих на погашення основної заборгованості за договором, а також те, що у суду відсутні відомості щодо незадовільного майнового (фінансового) стану відповідача, що у свою чергу не дає суду підстав вважати, що стягнення з відповідача сум пені у задоволеному судом розмірі становитиме для нього надмірний тягар, ставлячи за мету стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання за договором поставки, господарський суд приходить до висновку про відсутність у даному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки, а тому не вбачає підстав для задволення клопотання відповідача про зменшення розміру неустойки.

Разом з тим, слід відзначити, що відповідач не надав суду будь-яких належних та допустимих доказів, якими б підтверджувався факт завдання шкоди його майновим інтересам. При цьому, факт порушення майнових прав та інтерсів позивача має місце, а дії спрямовані на їх відновлення на час розгляду справи судом відповідачем вчинені не були, що у свою чергу свідчить про неналежність і недобросовісність поведінки останнього.

В той же час, суд звертає увагу на те, що перевищення розміру неустойки над розміром завданих збитків в розумінні положень ст.ст. 551, 612 ЦК України не є підставою для звільнення боржника від відповідальності за неналежне виконання зобов`язання.

Таким чином, з урахуванням зроблених вище судом розрахунків з відповідача на користь позивача підлягають стягненню суми пені за період з 04.11.2018 року по 31.12.2018 року у розмірі 24 015,26 грн. та 3% (три відсотки) річних за період з 04.11.2018 року по 08.04.2019 року у розмірі 2298,00 грн.

Разом з тим, суд зауважує, що позивач не позбавлений можливості застосування до відповідача цивільно-правової відповідальності на підставі приписів ч. 2 ст. 625 ЦК України шляхом звернення з вимогою про стягнення з нього суми встановленого індексу інфляції за весь час прострочення сплати основної суми заборгованості.

Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст.ст. 76-79 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За приписами ч. 1 ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Разом з тим, суд відзначає, що доказів сплати заявленої до стягнення заборгованості відповідачем суду не надано.

За таких обставин, оцінивши подані докази, які досліджені в судовому засіданні, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позову в частині стягнення основної заборгованість за договором поставки у розмірі 84002,80 грн., пені у розмірі 24 015,26 грн., 3% (три відсотки) річних у розмірі 2298,00 грн.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, враховуючи положення ст. 129 ГПК, витрати зі сплати судового збору слід покласти на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 13, 73, 74, 76-80, 86, 129, 232, 236-242, 252 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробниче об`єднання "Союзенергомаш" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково - виробниче об`єднання "СЗХНО" про стягнення 121 949,20 грн. задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково - виробниче об`єднання "СЗХНО" (93404, м. Сєвєродонецьк Луганської області, вул. Пивоварова, 5-Д6/1, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробниче об`єднання "Союзенергомаш" (49127, м. Дніпро, вул. Гаванська, 8, код. ) заборгованість за договором поставки № 28/4-2018 від 31.05.2018 року у розмірі 84002,80 грн., пеню за період з 04.11.2018 року по 31.12.2018 року у розмірі 24 015,26 грн., 3% (три відсотки) річних за період з 04.11.2018 року по 08.04.2019 року у розмірі 2 298,00 грн., що разом складає 110 316,06 грн. та судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 2 400,90 грн.

3. Видати наказ позивачу після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Рішення, відповідно до ст. 256 Господарського процесуального кодексу України та п.п. 17.5 п. 17 Розділу XI Перехідні положення Господарського процесуального кодексу України, може бути оскаржено до апеляційного господарського суду шляхом подання апеляційної скарги через Господарський суд Луганської області протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 13.08.2019 року.

Суддя О.В. Тацій