ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 серпня 2019 року Справа № 906/1169/18

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Крейбух О.Г., суддя Юрчук М.І. , суддя Тимошенко О.М.

секретар судового засідання Кушнірук Р.В.

за участю представників сторін:

позивача: Каленюк А.В.

відповідача: Малий М.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Приватного виробничо-комерційного підприємства "Прогрес" та Державного підприємста "Житомирський бронетанковий завод" на рішення господарського суду Житомирської області, ухвалене 10.05.2019 року, повне рішення складено 20.05.2019 року, у справі № 906/1169/18

за позовом Приватного виробничо-комерційного підприємства "Прогрес"

до Державного підприємста "Житомирський бронетанковий завод"

про стягнення 966529,02 грн.

В грудні 2018 року Приватне виробничо-комерційне підприємство «Прогрес» звернулось до господарського суду Житомирської області із позовом до Державного підприємства «Житомирський бронетанковий завод» (з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог вх. № 02-44/405/19 від 21.03.2019 року) про стягнення 966 529,02 грн. за порушення термінів оплати за договорами поставки /т.1 а.с.3-7, 131-132/.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на виконання умов Договору №394 від 20.08.2015 року, позивачем поставлено відповідачу продукції на суму 7 395 465,60 грн., а за Договором №137 від 10.05.2018 року на суму 2 373 035,40 грн., однак відповідач свої зобов`язання по оплаті поставленої продукції виконав частково, що встановлено рішенням господарського суду Житомирської області від 13.12.2018 року у справі № 906/953/18. Враховуючи, що у відповідача продовжувала існувати прострочена заборгованість, то за порушення строків проведення розрахунків позивач просив стягнути з відповідача за Договором № 394 від 20.08.2015 року - 15 937,34 грн. пені, 61 453,35 грн. 3% річних, 389 369,98 грн. інфляційних, а за Договором №134 від 10.05.2018 року - 313 758,16 грн. пені, 25 355,72 грн. 3% річних та 160 654,47 грн. інфляційних.

Рішенням господарського суду Житомирської області від 10.05.2019 року у справі № 906/1169/18, позов Приватного виробничо-комерційного підприємства «Прогрес» до Державного підприємства «Житомирський бронетанковий завод» про стягнення 966 529,02 грн. задоволено частково.

Стягнуто з Державного підприємства «Житомирський бронетанковий завод» на користь Приватного виробничо-комерційного підприємства «Прогрес» 215 383,03 грн. - пені, 86 809,07 грн. - 3% річних, 304 624,10 грн. - інфляційних втрат, 9 102,25 грн. - судового збору.

У решті позову відмовлено /т.2 а.с. 65-69/.

Позивач Приватне виробничо-комерційне підприємство «Прогрес», не погоджуючись з ухваленим рішенням, звернувся до Північно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду Житомирської області від 10.05.2019 року у справі № 906/1169/18 скасувати в частині відмови у стягненні 173 722,33 грн. інфляційних за договором № 394 та 71 678,02 грн. інфляційних за договором № 137 та прийняти нове рішення, яким стягнути на користь позивача інфляційні кошти за Договором № 394 від 20.08.2015 року за порушення термінів оплати розміром 389 369,98 грн. та інфляційні кошти за Договором № 137 від 10.05.2018 року за порушення термінів оплати розміром 160 654,47 грн. В решті рішення господарського суду Житомирської області від 10.05.2019 року у справі № 906/1169/18 залишити без змін.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає:

- матеріали справи свідчать, що сума боргу за договорами в період, за який були апелянтом нараховані інфляційні втрати була незмінною (5 751 403,68 грн. за Договором № 394 та 2 373 035,40 грн. за Договором № 137). Період нарахування становить жовтень 2018 січень 2019 року. Разом з тим, в оскаржуваному рішенні перерахунок (розрахунок) сум інфляційних втрат, на який посилається суд, не зазначений, а зазначено лише суми, що підлягають до стягнення, а також суми, які суд відмовив у задоволенні;

- апелянтом проведений розрахунок інфляційних втрат з урахуванням суми боргу та індексу інфляції за відповідний місяць відповідно до норм чинного законодавства, що викладений в розрахунку штрафних санкцій, проте судом невірно проведений розрахунок інфляційних, що є порушенням норм ГПК України.

Таким чином, на думку скаржника, наявні усі правові підстави для скасування оскаржуваного рішення суду від 10.05.2019 року у справі № 906/1169/18 в частині відмови у стягненні інфляційних втрат позивача, адже судом першої інстанції при прийнятті, якого було порушено норми як процесуального так і матеріального права /т. 2 а.с. 110-112/.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду (головуючий суддя Крейбух О.Г., суддя Коломис В.В, суддя Юрчук М.І.) від 15.07.2019 року, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного виробничо-комерційного підприємства «Прогрес» на рішення господарського суду Житомирської області від 10.05.2019 року у справі № 906/1169/18, призначено справу до розгляду на 07.08.2019 року об 10:00 год. /т.2 а.с. 159-161/.

Відповідач Державне підприємство «Житомирський бронетанковий завод», не погоджуючись з ухваленим рішенням, звернувся до Північно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду Житомирської області від 10.05.2019 року у справі № 906/1169/18 скасувати в частині стягнення пені в розмірі 215 383,03 грн. та прийняти нове, яким зменшити розмір пені, що підлягає стягненню з відповідача, на 99%.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає наступне:

- ДП «Житомирський бронетанковий завод» є державним комерційним підприємством, заснованим на державній власності, та передане в управління Державного концерну «Укробронпром». Головним завданням ДП «Житомирський бронетанковий завод» є виготовлення військових транспортних засобів, здійснення ремонту, модернізації бронетанкової техніки і майна, автомобільної техніки, та інші. Діяльність підприємства розрахована виключно на власні потужності, підприємство будь-якого фінансування або дотації із бюджету не отримує;

- відповідач є стратегічним підприємством і приймає участь у посиленні обороноздатності України;

- з платежів, які проводились відповідачем можливо встановити, що зобов`язання виконувались належним чином, але тривалий час провести належну оплату по Договорам не представлялось можливим з причини, що не залежали від ДП «Житомирський бронетанковий завод»;

- досить тривалою є процедура погодження філією ВП 637 МОУ розрахунково-калькуляційних матеріалів, процес зарахування витрат за поставлену продукцію контрагентами до ціни Договорів (Державних контрактів), укладених з Міністерством оборони України. Саме тому мають місце порушення строків розрахунків із позивачем, що допущені не з вини підприємства;

- позивачем в обґрунтування стягнення штрафних санкцій, не надано суду доказів, що підтверджують розмір збитків завданих неналежним виконанням апелянтом його зобов`язань, зокрема наявність обставин, які мають істотне значення, що підтверджують навмисний характер невиконання апелянтом своїх зобов`язань перед позивачем. Також, не подано доказів, щодо негативних наслідків понесених позивачу в розмірі положень ст. 224 ЦК України, не втрачено або пошкоджено майно позивача.

Таким чином, на думку скаржника, господарським судом Житомирської області при ухваленні оскаржуваного рішення порушено норми, як процесуального так і матеріального права, зокрема не враховано обставин того, що з урахуванням ст. 233 ГК України, невчасне виконання зобов`язань по Договору не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, тому вважає, що розмір стягнутої пені має бути зменшений до 99 % /т.2 а.с. 93-96/.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду (головуючий суддя Крейбух О.Г., суддя Коломис В.В, суддя Юрчук М.І.) від 19.07.2019 року, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Державного підприємства «Житомирський бронетанковий завод» на рішення господарського суду Житомирської області від 10.05.2019 року у справі № 906/1169/18, призначено справу до розгляду на 07.08.2019 року об 10:00 год. /т.2 а.с. 162-163/.

Розпорядженням керівника апарату Північно-західного апеляційного господарського суду від 06.08.2019 року № 01-04/664 у зв`язку із перебуванням у відпустці судді-члена колегії Коломис В.В. та відповідно до статті 32 ГПК України, ст. 155 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», пунктів 18, 20 Розділу VIII Положення про автоматизовану систему документообігу суду та п. 8.2 Засад використання автоматизованої системи документообігу суду у Північно-західному апеляційному господарському суді, призначено заміну судді-члена колегії у справі № 906/1169/18.

Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.08.2019 року для розгляду справи визначено колегію суддів: головуючий суддя Крейбух О.Г., суддя Юрчук М.І., суддя Тимошенко О.М.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 07.08.2019 року, апеляційне провадження за апеляційними скаргами Приватного виробничо-комерційного підприємства «Прогрес» та Державного підприємства «Житомирський бронетанковий завод» на рішення господарського суду Житомирської області від 10.05.2019 року у справі № 906/1169/18, яке призначено до розгляду на 07.08.2019 року, прийнято у новому складі суду: головуючий суддя Крейбух О.Г., суддя Юрчук М.І., суддя Тимошенко О.М.

В судовому засіданні 07.08.2019 року, представник Приватного виробничо-комерційного підприємства «Прогрес» та представник Державного підприємства «Житомирський бронетанковий завод»» підтримали свої доводи та вимоги поданих апеляційної скарги. Зокрема, представник позивача просив, рішення суду першої інстанції від 10.05.2019 року у справі № 906/1169/18 скасувати лише в частині відмови у стягненні інфляційних втрат, а решту рішення суду залишити без змін, тоді як представник відповідача просив оскаржуване рішення скасувати в частині стягнення пені у розмірі 215 383,03 грн. та зменшити її розмір на 99%, а іншу частині рішення також залити без змін.

Відповідно до ч.1 ст.269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній та додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, апеляційний господарський суд

ВСТАНОВИВ:

20.08.2015 між Приватним виробничо-комерційним підприємством «Прогрес» (постачальник, позивач) та Державним підприємством «Житомирський бронетанковий завод» (покупець, відповідачем) укладено Договір № 394, у відповідності до п.1.1 якого постачальник зобов`язується передати у власність, а покупець - прийняти й оплатити продукцію, вказану у Специфікаціях (надалі - продукція) на умовах та в строки, передбачені Договором.

Згідно з п.2.1 Договору, кількість, ціна та номенклатура продукції вказується у специфікаціях, що є невід`ємною частиною договору.

Приписами п.2.4 Договору сторонами визначено, що якість продукції, що є предметом договору перевіряється відділом технічного контролю покупця, що підтверджується актом вхідного контролю, на кожну окрему партію продукції.

У пункті 3.1 Договору сторони визначили, що поставка продукції здійснюється силами та за рахунок постачальника, можливо через перевізника на склад в місці знаходження покупця (або на інших умовах, обговорених сторонами) в термін 10 (десяти) робочих днів, з моменту отримання постачальником замовлення від покупця. Моментом поставки продукції та передачі її покупцю є підписання сторонами видаткової накладної.

Право власності на продукцію переходить до покупця з моменту підписання представниками сторін видаткової накладної (п. 3.4 Договору).

У пункті 4.2 Договору сторони визначили, що загальна сума договору складається із сум специфікацій до Договору.

Згідно з п.5.2 Договору оплата за поставлену продукцію має бути здійснена не пізніше 7 (семи) банківських днів з моменту поставки продукції.

Відповідно до п.7.2 Договору, у випадку порушення більш ніж на 30 календарних днів строку оплати продукції, покупець сплачує постачальникові пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на період нарахування пені, від суми заборгованості, за кожен день невиконання зобов`язань.

За умовами п.10.5 Договору, даний договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 31.12.2015 року. Закінчення строку дії договору не звільняє сторони від зобов`язань та відповідальності за порушення зобов`язань (у тому числі гарантійних), які виникли під час дії договору /т.1 а.с. 15-16/.

З метою виконання Договору № 394 сторонами підписано специфікації. Згідно специфікацій №№1-100 сторонами не погодженого іншого терміну розрахунку, ніж встановлено договором /т.1 а.с. 186-250/. У специфікаціях №№101-119 сторонами погоджено інші умови оплати, ніж договором, а саме - упродовж 30 днів з дати поставки /т.2 а.с. 1-16/.

На виконання умов Договору № 394 від 20.08.2015 року позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 7 395 465,60 грн., що підтверджується видатковими накладними /т.1 а.с. 19-53/.

Відповідач свої зобов`язання за Договором № 394 від 20.08.2015 року виконав частково, сплативши за отриманий товар 1 644 061,92 грн. Внаслідок неналежного виконання договірних зобов`язань у відповідача перед позивачем утворилась заборгованість за Договором № 394 від 20.08.2015 року в розмірі 5 751 403,68 грн., що встановлено рішенням господарського суду Житомирської області від 13.12.2018 року у справі № 906/953/18 /т.1 а.с. 138-144/.

10.05.2018 року між Приватним виробничо-комерційним підприємством «Прогрес» та Державним підприємством «Житомирський бронетанковий завод» укладено інший Договір за № 137, у відповідності до п.1.1 якого постачальник зобов`язується передати у власність, а покупець прийняти й оплатити продукцію, вказану у специфікаціях (надалі продукція) - на умовах та в строки, передбачені договором.

Кількість та номенклатура продукції вказується у специфікаціях, що є невід`ємною частиною договору (п. 1.2 Договору) .

Згідно з п. 2.4 Договору, якість продукції, що є предметом договору перевіряється відділом технічного контролю покупця, що підтверджується актом вхідного контролю, на кожну окрему партію продукції.

Умовами п. 3.1 Договору сторони погодили, що поставка продукції здійснюється силами та за рахунок постачальника, можливо через перевізника на склад в місці знаходження покупця (або на інших умовах, обговорених сторонами) в строки/терміни встановлені сторонами у відповідній специфікації. Моментом поставки продукції (партії продукції) та передачі її покупцю є підписання сторонами видаткової накладної.

Право власності на продукцію переходить до покупця з моменту підписання представниками сторін видаткової накладної (п. 3.3. Договору).

У пункті 5.2 Договору визначено, що покупець здійснює оплату продукції шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника на підставі накладної протягом 30 (тридцяти) банківських днів на поточний рахунок постачальника, якщо інше не передбачено умовами специфікації.

Пунктом 7.2. Договору встановлено, що у випадку порушення покупцем п. 5.2. договору, покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі 0,1 % від суми заборгованості, за кожен день не виконання зобов`язань.

Згідно з п.10.5 Договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 31.12.2018 року. Закінчення строку дії договору не звільняє сторони від зобов`язань та відповідальності за порушення зобов`язань (у тому числі гарантійних), які виникли під час договору /т.1 а.с. 56-58/.

З метою виконання умов Договору № 137 від 20.05.2018 року сторонами підписано специфікації, в яких сторонами погоджено перелік товару, його вартість, терміни поставки та умови оплати отриманого товару / т.2 а.с.17-23, 45/.

Зокрема, сторонами погоджено умови оплати - упродовж 30 (тридцяти) календарних днів по факту поставки продукції на склад покупця та проходження вхідного контролю.

На виконання умов Договору № 137 від 10.05.2018 року позивач поставив відповідачу продукцію на загальну суму 2 373 035,40 грн., що підтверджується видатковими накладними /т.1 а.с. 60-67/ та актами вхідного контролю / т.1 а.с. 177-185, т.2, а.с. 49/.

Відповідач в порушення умов Договору № 137 від 10.05.2018 року свої договірні зобов`язання не виконав, заборгованість останнього перед позивачем склала 2 373 035,40 грн., що встановлено рішенням господарського суду Житомирської області від 13.12.2018 року у справі № 906/953/18.

Так, рішенням господарського суду Житомирської області від 13.12.2018 року у справі № 906/953/18, позов Приватного виробничо-комерційного підприємства «Прогрес» до ДП «Житомирський бронетанковий завод» про стягнення заборгованості за Договорами № 394 від 20.08.2015 року та № 137 від 10.05.2018 року в сумі 9 324 628,63 грн. задоволено частково. Вирішено стягнути з ДП «Житомирський бронетанковий завод» на користь Приватного виробничо-комерційного підприємства «Прогрес»: 5 751 403,68 грн. - заборгованість за Договором № 394 від 20.08.2015 року; 2 373 035,40 грн. - заборгованості за Договором № 137 від 10.05.2018 року; 1 021 101,15 грн. пені; 79 904,88 грн. 3% річних; 5 429,33 грн. інфляційних; 138 463,12 грн судового збору. В решті позову відмовлено.

У зв`язку з тим, що відповідачем рішення господарського суду Житомирської області від 13.12.2018 року у справі № 906/953/18 виконано не було, прострочення виконання грошового зобов`язання за Договором № 394 на суму 5 751 403,68 грн. та за Договором № 137 на суму 2 373 035,40 грн. тривало, позивач продовжив нарахування пені за подальший період прострочення виконання зобов`язання, а саме з 19.10.2018 року, яка по Договору № 394 склала суму 15 937,34 грн., а за Договором № 137, у сумі 313 758,16 грн., 3% річних за подальший період прострочення виконання зобов`язання з 19.10.2018 року по 25.02.2019 року, які по Договору № 394 склали суму 61 453,35 грн., а за Договором № 137, у сумі - 25 355,72 грн., а також нарахував інфляційні втрати із застосуванням індексів інфляції з 19.10.2018 року по 25.02.2019 року, відповідно за Договором № 394, у сумі 389 369,98 грн. та за Договором № 137, у сумі 160 654,47 грн.

Приймаючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, місцевий господарський суд виходив з обставин стягнення рішенням господарського суду Житомирської області від 13.12.2018 року у справі № 906/953/18 з відповідача на користь позивача основного боргу у сумі 5 751 403,68 грн. за Договором № 394 від 20.08.2015 року, 2 373 035,40 грн. за Договором № 137 від 10.05.2018 року, 1 021 101,15 грн. пені, 79 904,88 грн. 3% річних та 5 429,33 грн. інфляційних втрат, та врахувавши, що прострочення виконання грошового зобов`язання з оплати поставленої продукції, щодо якого вирішено спір у справі № 906/953/18, в подальшому тривало, дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача на підставі ст. 625 ЦК України інфляційних втрат та 3% річних за подальший період прострочення виконання грошового зобов`язання, що не виконано. Разом з тим, встановивши, що інфляційні втрати позивачем обраховано невірно, місцевий суд з урахуванням перевіреного розрахунку дійшов висновку, що позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню частково.

Вимоги про стягнення пені, передбаченої умовами Договорів № 394 та № 137, також задоволені у зв`язку з подальшим простроченням відповідачем оплати поставленої продукції, проте в частині вимог щодо стягнення пені судом також було відмовлено, оскільки позивач здійснив її нарахування за межами шестимісячного строку, визначеного ч.6 ст. 232 ГК України, окрім того, в задоволенні клопотання відповідача щодо зменшення розміру стягнутої пені, судом було відмовлено через не доведення заявником виключних обставин, які б давали підстави для зменшення розміру таких штрафних санкцій.

Відповідно до ст.269 ГПК України, переглядаючи в апеляційному порядку судові рішення, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Враховуючи вищевикладене, а також доводи та вимоги апеляційних скарг, Північно-західний апеляційний господарський суд переглядає рішення господарського суду Житомирської області від 10.05.2019 у справі № 906/1169/18 лише в частині стягнення інфляційних втрат та вирішення питання про зменшення розміру неустойки (пені), яка підлягає стягненню з ДП «Житомирський бронетанковий завод».

Статтею 11 ЦК України встановлено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч.1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з ст.627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч.1 ст.628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з ст.629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Апеляційним судом встановлено, що правовідносини сторін між сторонами виникли на підставі Договорів № 394 від 20.08.2015 року та № 137 від 10.05.2018 року, які за своєю правовою природою є Договорами поставки.

Згідно з положеннями ст.509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ч.4 ст.75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Обставини щодо наявності заборгованості за вищевказаними Договорами № 394 від 20.08.2015 року на суму 5 751 403,68 грн. та № 137 від 10.05.2018 року на суму 2 373 035,40 грн. та настання строку оплати за ними встановлені рішенням господарського суду Житомирської області від 13.12.2018 року № 906/953/18, яке набрало законної сили 11.01.2019 року та в силу положень ч.4 ст. 75 ГПК України не потребують доведення.

Доказів виконання зобов`язання по оплаті позивачу заборгованості за Договором № 394 від 20.08.2015 року в сумі 5 751 403,68 грн. та за Договором № 137 від 10.05.2018 року в сумі 2 373 035,40 грн., яка стягнута з відповідача на користь позивача судовим рішенням у справі № 906/953/18, відповідач не надав, доводи позивача щодо наявності боргу відповідача перед позивачем у зазначених сумах не спростував.

Отже, розглядаючи заявлені позивачем вимоги про стягнення з відповідача 389 369,98 грн. інфляційних втрат за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання за Договором № 394 та 160 654,47 грн. інфляційних втрат за Договором № 137 (за період, що не охоплюється вищезазначеним рішенням суду, саме з 19.10.2018 року по 25.02.2019 року) апеляційний суд враховує наступне.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Судова колегія враховує, що передбачене законом право кредитора вимагати стягнення боргу враховуючи індекс інфляції та відсотків річних є способом захисту майнових прав та інтересів кредитора, сутність яких складається з відшкодування матеріальних втрат кредитора та знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, а також отримання компенсації (плати) від боржника за користування ним грошовими коштами, які належать до сплати кредитору.

Згідно з листом Верховного Суду України «Рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ» від 03.04.1997 року № 62-97р., при застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс інфляції розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому за місяць; тому умовно слід вважати, що сума, яка внесена за період з 01 по 15 число відповідного місяця, наприклад травня, індексується за період з урахуванням травня, а якщо з 16 по 31 число, то розрахунок починається з наступного місяця - червня. Індекс інфляції - це показник, який характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання. Індекс обраховується Держкомстандартом, і його найменший період визначення становить місяць, а тому прострочення платежу за менший період не тягне за собою нарахування інфляційних втрат.

Відповідно, за період з 19.10.2018 року по 25.02.2019 року при заборгованості в розмірі 5 751 403,68 грн. за Договором № 394 від 20.08.2015 року та 2 373 035,40 грн. за Договором № 137 від 10.05.2018 року розрахунок інфляційних втрат слід розпочинається з наступного місяця, тобто з листопада 2018 року, адже інфляційне збільшення суми боргу з 19 числа за жовтень місяць не охоплюється.

За розрахунком суду, виконаним з урахуванням листа Верховного Суду України від 03.04.1997 року № 62-97р., інфляційне збільшення суми боргу за період з листопада 2018 року по лютий 2019 року за Договором № 394 від 20.08.2015 року становить 215 647,65 грн., а за Договором № 137 від 10.08.2018 року у розмірі 88 976,45 грн., а саме:

Період заборгованостіСума боргу (грн.)Сукупний індекс інфляції за періодІнфляційне збільшення суми боргуСума боргу з врахуванням індексу інфляціїі
19.10.2018 - 25.02.3.681.037215647.655967051.33
19.10.2018 - 25.02.5.401.03788976.452462011.85

Отже місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача інфляційних втрат підлягають задоволенню частково на загальну суму 304 624,10 грн. (215 647,65 + 88 976,45). У стягненні 173 722,33 грн. інфляційних за Договором № 394 та 71 678,02 грн. інфляційних за Договором № 137 слід відмовити.

Таким чином, заперечення Приватного виробничо-комерційного підприємства «Прогрес», викладені у апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження під час її розгляду, адже не спростовують наведених судових висновків, а тому відхиляються як необґрунтовані.

Разом з тим, вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (пені), яка підлягає стягненню з ДП «Житомирський бронетанковий завод», зокрема через скрутне матеріальним становище останнього та особливий вид його діяльності, судова колегія зазначає наступне.

Згідно з положеннями ч.1 ст.233 ГК України у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій; при цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Зі змісту зазначеної норм вбачається, що вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

При цьому, зменшення розміру заявленого до стягнення пені є правом суду, за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення пені.

Законодавством не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення пені, і дане питання вирішується господарським судом за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

(Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 25.04.2018 року у справі №904/12429/16).

Апеляційний суд враховує, що встановлення та підтвердження фактів наявності обставини, на які посилається відповідач при зменшенні розміру пені, можливо лише внаслідок сукупного аналізу відповідних доказів.

Разом з тим, заявляючи вимогу про зменшення розміру пені, відповідач не доводить належними і допустимими доказами причини не виконання ним зобов`язання за укладеними Договорами поставки продукції № 394 від 20.08.2015 року та № 137 від 10.05.2018 року, при цьому не враховує (ігнорує) значну кількість днів прострочення у виконанні зобов`язання.

Окрім цього, заявником також не підтверджується і скрутне матеріальне становище ДП «Житомирський бронетанковий завод», на яке останнє посилається при заявлені вимоги щодо зменшення розміру пені, не надано суду також доказів наявності інших договірних та боргових зобов`язань відповідача, а також розрахунково-калькуляційних матеріалів на підтвердження процесу зарахування витрат за поставлену продукцію контрагентам, що погоджується філією ВП 637 МОУ.

Таким чином, винятковість обставин, які б слугували підставою для зменшення розміру пені, відповідачем не підтверджено.

Суд апеляційної інстанції також враховує, що під час розгляду справи судом першої інстанції не досліджувались збитки, завдані порушенням зобов`язання, а тому доводи апелянта, щодо не врахування обставин заподіяння позивачу негативних наслідків у вигляді втрати чи пошкодження майна, колегією суддів до уваги не береться.

За наведеного, доводи скаржника, викладені ним в апеляційній скарзі, щодо зменшення розміру пені на 99 %, яка підлягає стягненню, є безпідставними та необґрунтованими.

Відповідно до ст.ст.74, 76 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до п.1 част.1 ст.275 ГПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно з ст.276 ГПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний господарський суд вважає, що скаржники не довили тих обставин, на які вони посилалися як на підставу своїх вимог та заперечень, а тому правові підстави для скасування рішення господарського суду Житомирської області від 10.05.2019 року у справі № 906/1169/18 в оскаржуваних частинах відсутні.

На підставі ст.129 ГПК України судовий збір за подання апеляційних скарг покладається на апелянтів.

Керуючись ст.ст.269, 270, 272, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду Житомирської області від 10.05.2019 року у справі № 906/1169/18 залишити без змін.

Апеляційну скаргу Приватного виробничо-комерційного підприємства "Прогрес" та апеляційну скаргу Державного підприємста "Житомирський бронетанковий завод" на рішення господарського суду Житомирської області від 10.05.2019 року у справі № 906/1169/18 залишити без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у строк та в порядку, встановленому статтями 287-289 ГПК України.

Справу № 906/1169/18 повернути господарському суду Житомирської області.

Повний текст постанови складений "09" серпня 2019 р.

Головуючий суддя Крейбух О.Г.

Суддя Юрчук М.І.

Суддя Тимошенко О.М.