ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

08.08.2019р. Справа №905/990/19

за позовом: Приватного акціонерного товариства «Металургійний комбінат «Азовсталь» (87500, Донецька область, м.Маріуполь, вул.Лепорського, 1, )

до відповідача: Акціонерного товариства «Українська залізниця» (03680, м.Київ, вул.Тверська, 5, ) в особі Регіональної філії «Донецька залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця (84400, Донецька область, м.Лиман, вул.Привокзальна, 22, )

про стягнення 29563,72 грн

Суддя: Паляниця Ю.О.

СУТЬ СПРАВИ:

Позивач, Приватне акціонерне товариство «Металургійний комбінат «Азовсталь», м.Маріуполь звернувся до господарського суду Донецької області з позовною заявою до відповідача, Акціонерного товариства «Українська залізниця», м.Київ в особі Регіональної філії «Донецька залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця», м.Лиман про стягнення збитків, що виникли у зв`язку з незбереженням вантажу при перевезенні, у розмірі 29563,72 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що під час здійснення перевезення за залізничною накладною №50104389 від 06.06.2018р., перевізником було допущено на шляху прямування незбереження вантажу, про що складено комерційні акти №484809/205 від 10.06.2018р., №484809/206 від 10.06.2018р. Наявність вказаних обставин, за твердженням Приватного акціонерного товариства «Металургійний комбінат «Азовсталь», є підставою для стягнення з перевізника вартості нестачі вантажу у розмірі 29563,72 грн.

Ухвалою суду від 10.06.2019р. за вказаним позовом відкрито провадження у справі №905/990/19, справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Відповідач у відзиві №2022/750 від 21.06.2019р. просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог та зазначив, що позивачем не було надано належних і допустимих доказів отримання збитків, а саме документів на підтвердження оплати оспорюваного вантажу з додаванням податкової накладної.

У відповіді №09-2/46 від 16.07.2019р. Приватного акціонерного товариства «Металургійний комбінат «Азовсталь» на відзив Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Донецька залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» позивач зазначав, що останнім було у повному обсязі оплачено рахунок-фактуру №92058610 від 06.06.2018р. Приватного акціонерного товариства «Авдіївський коксохімічний завод» (вантажовідправника спірного вантажу), що підтверджується випискою за 24.07.2018р. Публічного акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк».

Заперечення на відповідь на відзив, подання яких в силу норм ч.4 ст.161 Господарського процесуального кодексу України є правом, а не обов`язком відповідача, до господарського суду не надходили.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд встановив:

Відповідно до ч.1 ст.909 Цивільного кодексу України за договором перевезення перевізник зобов`язаний доставити довірений йому відправником вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язаний сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Укладення договору перевезення вантажу відповідно до ч.3 ст.909 Цивільного кодексу України та ч.2 ст.307 Господарського кодексу України підтверджується складанням транспортної накладної.

Стаття 6 Статуту залізниць України визначає, що накладна - це основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до Статуту та правил і наданий залізниці разом з вантажем. Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажів, яка укладається між відправником і залізницею. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезень до станції призначення.

06.06.2018р. за залізничною накладною №50104389 Приватне акціонерне товариство «АКХЗ» (відправник) зі станції відправлення Авдіївка Донецької залізниці на станцію Сартана Донецької залізниці відвантажило в адресу Приватного акціонерного товариства «Металургійний комбінат «Азовсталь» (одержувач), зокрема, у вагонах №53502522, №56151335 кокс доменний. Виходячи зі змісту відомості вагонів накладної №50104389 маса нетто у вагоні №53502522 становила 41550 кг, у вагоні №56151335 46400 кг.

Під час прибуття вагонів на станцію призначення Сартана Донецької залізниці на підставі ст.24 Статуту залізниць України була проведена перевірка та виявлена невідповідність фактичної маси вантажу тій масі, яка зазначена вантажовідправником у накладній.

Так, з посиланням на складені станціями Волноваха та Сартана Донецької залізниці акти загальної форми №11377 від 10.06.2018р., №249/ПП від 10.06.2018р. було здійснено комісійне переваження вагонів №53502522, №56151335, про що складені комерційні акти №484809/205 від 10.06.2018р., №484809/206 від 10.06.2018р., відповідно до яких встановлено наступне:

- вагон №53502522: брутто 60200кг, тара 22400 кг, нетто 37800 кг, що менше документу на 3750 кг;

- вагон №56151335: брутто 67550 кг, тара 23000 кг, нетто 44550 кг, що менше документу на 1850 кг.

У комерційному акті №484809/205 від 10.06.2018р. також відображено, що навантаження у вагоні №53502522 шапкоподібне, вище бортів на 40-50 см, вантаж марковано вапном двома полосами по довжині вагону, маркування слабо виражене, місцями не проглядається; над 1-7 люками по ходу поїзду наявна виїмка довжиною 1050 см, по всій ширині вагону, вглиб 60-80 см, в місці виїмки маркування порушено; вагон бездверний, люка закриті; у технічному відношенні вагон справний; течі вантажу немає.

У комерційному акті №484809/206 від 10.06.2018р. зазначено, що навантаження у вагоні №56151335 шапкоподібне, вище бортів на 300-400 мм, вантаж марковано вапном двома полосами по довжині вагону; над 6-7 люками по ходу поїзду наявне поглиблення 1500*2000*500 мм, в місці поглиблення маркування порушено; вагон бездверний, люка закриті; у технічному відношенні вагон справний; течі вантажу немає.

Переваження вантажу у вагонах №53502522, №56151335 здійснювалось з розцепкою на 150 т вагонних вагах вантажоотримувача (державна повірка 08.09.2017р.). При повторному переваженні недостача підтвердилась.

Суд приймає до уваги встановлені комерційними актами сліди доступу до вантажу, поглиблення та виїмки над люками у спірних вагонах, порушення маркування, ознаки втрати вантажу під час перевезення.

Відповідно до п.10 Правил складання актів, затверджених наказом №334 від 28.05.2002р. Міністерства транспорту України, комерційний акт підписує начальник станції (його заступник), начальник вантажного району (завідувач вантажного двору, складу, контейнерного відділу, контейнерного майданчика, сортувальної платформи) і працівник станції, який особисто здійснював перевірку, а також одержувач, якщо він брав участь у перевірці. Крім того, у разі необхідності, до перевірки вантажу і підписання акта можуть бути залучені також інші працівники залізниці.

Таким чином, комерційні акти повинні підписати три працівники залізниці. Однак, зазначена норма не виключає можливості залучення до складення комерційних актів й інших працівників залізниці.

Аналогічна за змістом правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 01.06.2018р. у справі №910/3930/17, від 18.06.2018р. у справі №910/11397/17.

Спірні комерційні акти підписано наступними особами: ДСМ ОСОБА_1 , комерційними агентами ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , провідним інженером ОСОБА_4 .

Таким чином, за висновками суду, комерційні акти №484809/239 від 26.06.2018р., №484809/205 від 10.06.2018р., №484809/206 від 10.06.2018р. за своєю формою та змістом відповідають вимогам Статуту залізниць України та Правил складання актів, внаслідок чого приймаються судом в якості належних доказів на підтвердження факту незбереження вантажу під час його перевезення.

Статтею 12 Закону України «Про залізничний транспорт» та ст.110 Статуту залізниць України передбачено, що залізниці забезпечують збереження вантажів на шляху слідування та на залізничних станціях. Стаття 110 Статуту залізниць України також передбачає, що залізниця несе відповідальність за збереження вантажу з часу його прийняття до перевезення і до моменту видачі одержувачу.

Згідно з ч.1 ст.23 Закону України «Про залізничний транспорт» перевізники несуть відповідальність за зберігання вантажу з моменту його прийняття і до видачі одержувачу в межах, визначених Статутом залізниць України. Частиною 2 цієї ж статті встановлено, що за незбереження (втрату, нестачу, псування, пошкодження) прийнятого до перевезень вантажу перевізники несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з незалежних від них причин. Аналогічні за змістом приписи містяться у ст.113 Статуту залізниць України, ч.2 ст.924 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст.111 Статуту залізниць України залізниця звільняється від відповідальності за втрату, нестачу вантажу у разі, коли вантаж прибув у непошкодженому вагоні і якщо немає ознак втрати вантажу під час перевезення. Відповідачем в порядку норм ст.ст.13, 74 Господарського процесуального кодексу України не доведено суду, що недостача вантажу відбулась не з вини залізниці.

Статтею 920 Цивільного кодексу України встановлено, що у випадку порушення зобов`язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

В силу норм ч.ч.1, 2 ст.114 Статуту залізниць України залізниця відшкодовує фактичні збитки, що виникли з її вини під час перевезення вантажу, зокрема, за втрату чи недостачу - у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи його недостачі. Недостача маси вантажу, за яку відшкодовуються збитки, в усіх випадках обчислюється з урахуванням граничного розходження визначення маси вантажу і природної втрати вантажу під час перевезення.

Згідно з ч.1 ст.115 Статуту залізниць України вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу.

За змістом п.2.7 роз`яснення №04-5/601 від 29.05.2002р. Президії Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з перевезення вантажів залізницею» згідно зі статтями 924 ЦК України, 314 ГК України і статтями 114 і 115 Статуту залізниця відповідає за незбереження прийнятого до перевезення вантажу у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи в розмірі тієї суми, на яку було знижено його вартість. Вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу, зокрема, договору або контракту купівлі-продажу, специфікації на вантаж, довідки відправника про кількість, ціну і вартість відправленого вантажу, підписаної головним (старшим) бухгалтером, копії податкової накладної.

В матеріалах справи наявний акт прийому-передачі №92058610 від 06.06.2018р., за яким постачальник передав, а покупець прийняв на умовах договору №107/16Сб від 01.02.2016р., зокрема, у вагонах №53502522, №56151335 кокс доменний, марка КДМ 1 ТУ У 19.1-5:2015, рахунок-фактура Приватного акціонерного товариства «Авдіївський коксохімічний завод» (вантажовідправника) №92058610 від 06.06.2018р. на оплату вказаного товару та виписка Публічного акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» від 24.07.2018р., що підтверджує оплату вартості вантажу по рахунку №92058610 від 06.06.2018р., кількість якого зазначена у залізничній накладній №50104389 від 06.06.2018р.

Таким чином, твердження відповідача, викладені у відзиві №2022/750 від 21.06.2019р., щодо відсутності у матеріалах справи документів, які підтверджують дійсну вартість втраченого вантажу, зокрема, доказів оплати рахунку, до уваги судом не приймаються як безпідставні та необґрунтовані.

Разом з цим, підписана головним бухгалтером копія податкової накладної, про необхідність надання якої зазначає відповідач, є лише одним з документів, яким може бути підтверджена кількість і вартість відправленого вантажу, внаслідок чого, за наявності у справі рахунка №92058610 від 06.06.2018р. Приватного акціонерного товариства «Авдіївський коксохімічний завод», виписки Публічного акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» від 24.07.2018р. про оплату товару за договором №107/16Сб від 01.02.2016р. по доданому до матеріалів позову рахунку, надання податкової накладної не є необхідним для визначення розміру недостачі, а її відсутність не тягне за собою відмову у позові.

За приписами п.27 Правил видачі вантажів, які затверджені наказом №644 від 21.11.2000р. Міністерства транспорту України, при видачі вантажів, маса яких унаслідок їх властивостей зменшується при перевезенні, норма недостачі (сума норми природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто), зокрема, для коксу у вологому стані становить 2%.

У графі 20 залізничної накладної №50104389 «Найменування вантажу» зазначено, що спірний вантаж (кокс) відправлений у вологому стані.

За даними комерційних актів №484809/205 від 10.06.2018р., №484809/206 від 10.06.2018р., недостача у вагоні №53502522 складає 3750 кг, у вагоні №56151335 1850 кг.

Здійснивши перевірку виконаного позивачем розрахунку позовних вимог з урахуванням відомостей, які містяться в рахунку-фактурі №92058501 від 21.06.2018р. Приватного акціонерного товариства «Авдіївський коксохімічний завод» (вантажовідправника), а також акту приймання-передачі №92058610 від 06.06.2018р., складеного, в тому числі, щодо товару, транспортування якого здійснювалось у вагонах №53502522, №56151335, суд встановив, що він є арифметично вірним.

Таким чином, приймаючи до уваги вищенаведене, суд дійшов висновку, що позов Приватного акціонерного товариства «Металургійний комбінат «Азовсталь» до Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Донецька залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення збитків у зв`язку з незбереженням вантажу при перевезенні у розмірі 29563,72 грн, підлягає задоволенню у повному обсязі.

Згідно зі ст.129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір в сумі 1921 грн підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.86, 129, 236-238, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити.

Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» (03680, м.Київ, вул.Тверська, буд.5, ) в особі Регіональної філії «Донецька залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» (84400, Донецька область, м.Лиман, вул.Привокзальна, 22, ) на користь Приватного акціонерного товариства «Металургійний комбінат «Азовсталь» (87500, Донецька область, м.Маріуполь, вул.Лепорського, 1, ) збитки, що виникли у зв`язку з незбереженням вантажу при перевезенні, у розмірі 29563,72 грн, а також судовий збір в сумі 1921 грн.

Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

Вступну та резолютивну частини рішення складено та підписано 08.08.2019р.

Повний текст рішення складено та підписано 13.08.2019р.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Ю.О.Паляниця