ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" серпня 2019 р.

м. Київ

Справа № 911/816/19

Суддя Черногуз А.Ф. за участі секретаря Браги Л.К. розглянув в порядку загального позовного провадження

позов Національного банку України (01601, м. Київ, вул. Інститутська, буд. 9, )

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Данко" (03035, м. Київ, вул. Механізаторів, буд. 2, офіс 111, )

про усунення перешкод у користуванні майном та виселення,

за участю представників:

позивача: Перевертун В.Г. (дов. № 18-0014/46766 від 29.08.2018);

відповідача: не з'явились;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду Київської області надійшла позовна заява №18-0015/15566 від 21.03.2019 Національного банку України до Товариства з обмеженою відповідальністю "Данко" про усунення перешкод у користуванні майном та виселення.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 01.04.2019 вказану позовну заяву залишено без руху.

12.04.2019 через канцелярію позивачем подано заяву №18-0015/19599 від 10.04.2019 про усунення недоліків позовної заяви. Суд, перевіривши подані документи, встановив, що позивачем усунуто недоліки позовної заяви.

Ухвалою від 19.04.2019 відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 13.05.2019, встановлено строк для подання відповідачу відзиву на позов протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення вказаної ухвали.

13.05.2019 через канцелярію Господарського суду Київської області надійшло клопотання відповідача про відкладення підготовчого засідання.

В судовому засіданні 13.05.2019 суд заслухав пояснення представника позивача, відповідач в судове засідання не з'явився. Суд відмовив в задоволенні клопотання відповідача про відкладення підготовчого провадження, продовжив строк підготовчого провадження на 30 днів, оголосив перерву в судовому засіданні до 03.06.2019.

16.05.2019 через канцелярію Господарського суду Київської області надійшов відзив відповідача на позов.

27.05.2019 через канцелярію Господарського суду Київської області надійшла відповідь позивача на відзив.

В судовому засіданні 03.06.2019 суд заслухав пояснення представника позивача, відповідач в судове засідання не з'явився. Суд встановив відповідачу строк для подання заперечень на відповідь на відзив до наступного судового засідання, постановив ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 16.07.2019.

15.07.2019 через канцелярію Господарського суду Київської області надійшло клопотання відповідача про відкладення розгляду справи у зв'язку із зайнятістю його представників та директора.

В судовому засіданні 16.07.2019 суд заслухав пояснення представника позивача, відповідач в судове засідання не з'явився. Суд задовольнив клопотання відповідача про відкладення розгляду справи, відклав судове засідання на 06.08.2019.

05.08.2019 через канцелярію Господарського суду Київської області надійшло клопотання відповідача про відкладення розгляду справи.

В судовому засіданні 06.08.2019 суд відмовив у задоволенні клопотання про відкладення розгляду справи з підстав закінчення строку розгляду справи та зловживання відповідачем своїми процесуальними правами, позаяк минулого судового засідання суд вже задовольнив аналогічне клопотання відповідача. Суд заслухав пояснення представника позивача, він підтримав позовні вимоги.

Позов обґрунтований наступним:

- Національний банк України набув право власності на нерухоме майно, а саме: офісно-складський комплекс літ. «А», загальною площею 6 390,0 кв.м., що розташований за адресою: Київська область, Києво-Святошинский район, с. Петрівське, вул. Київська, буд. 43;

- Позивачем встановлено, що вказане майно використовується відповідачем;

- Позивач звернувся до відповідача з листами, в яких повідомляв останнього про необхідність звільнення приміщення, відповідач повідомив про те, що користується спірним майном відповідно до договору оренди від 01.01.2015 № 15, укладеного з попереднім власником;

- Позивач зазначає, що спірний договір укладено на строк, що перевищує три роки, а сторонами недотримано вимог закону щодо нотаріального посвідчення цього договору, а також щодо реєстрації права користування спірним майном, останній є нікчемним в силу вимог закону.

Заперечуючи проти позову відповідач посилався на те, що договір сторонами виконувався, відповідно, до нього можуть бути застосовані положення ч. 2 ст. 220 Цивільного кодексу України. Відповідач є сумлінним користувачем, забезпечує збереження майна та його цілісність, сплачує комунальні послуги, у зв'язку з чим вважає, що своїми діями не порушує права позивача на володіння спірним майном.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Реалізація норми ст. 81 Господарського процесуального кодексу України щодо витребування господарським судом документів і матеріалів, необхідних для вирішення спору, безпосередньо залежить від суб'єктивної реалізації сторонами їх диспозитивного права витребовувати через суд докази.

Враховуючи вищенаведене, а також те, що положеннями п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України однією з засад судочинства визначено змагальність сторін та свободу в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, господарський суд вважає, що судом, в межах наданих повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та вважає за можливе розглядати справу за наявними у справі документами.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши докази та оцінивши їх в сукупності, суд

ВСТАНОВИВ:

Постановою Вищого господарського суду України від 11.04.2017 у справі № 5/62 задоволено позов Національного банку України в особі Головного управління Нацбанку України по місту Києву та Київській області, звернуто стягнення на предмет іпотеки за Іпотечним договором від 16.03.2009, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Козяриком В. М. за реєстровим № 771, а саме: офісно-складський комплекс літ. «А», загальною площею 6 390,0 кв.м., що розташований за адресою: Київська область, Києво-Святошинский район, с. Петрівське, вул. Київська, буд. 43, - для задоволення вимог Національного банку України за Кредитним договором № 08/09/10 від 16.03.2009 року в розмірі 43384 854,90 грн.

На підставі вказаної Постанови, Рішення Правління Національного банку України від 14.06.2018 № 339-рш, Акту державного виконавця про реалізацію предмета іпотеки від 01.08.2018 № 54441905/24 Національний банк України набув право власності на нерухоме майно, а саме: офісно-складський комплекс літ. «А», загальною площею 6 390,0 кв.м., що розташований за адресою: Київська область, Києво-Святошинский район, с. Петрівське, вул. Київська, буд. 43, про що йому видано свідоцтво від 13.12.2018 № 468. Вказаний факт підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 176442475 від 06.08.2019, що виконана на запит суду, згідно якої вищезазначене майно перебуває у власності Національного банку України, форма власності - державна.

Національним банком України складено акт від 19.12.2018 про приймання набутого майна, в якому, серед іншого, зазначено, що на момент огляду набуте майно використовується невстановленими особами для зберігання техніки та виробничого обладнання.

Позивач звернувся до відповідачем з листом від 22.12.2018 № 61-0018/68584, в якому повідомив про необхідність звільнення майна та передачі позивачу офісно-складського комплексу.

Відповідач звернувся до позивача з листом від 03.01.2019 № 03/01/19-2, в якому повідомив позивача про те, що використовує вказаний офісно-складський комплекс відповідно до договору оренди, укладеного з Private limited company «S-PROFIT», строк якого встановлено до 2025 року. Крім того, відповідач повідомив про те, що не обізнаний з фактом перебування спірного майна в іпотеці та звернення стягнення на останній.

Позивач звернувся до відповідача з листом від 09.01.2019 № 61-0016/1078 в якому повторно повідомив про необхідність звільнити майно та передати його позивачу.

Відповідач звернувся до позивача з листом від 21.02.2019 № 21/02/19, в якому повідомив про те, що має на меті брати участь в аукціоні, в рамках якого спірний складський комплекс буде виставлено на продаж з подальшим його викупом.

У зв'язку з тим, що сторони не дійшли згоди щодо звільнення приміщення, відповідач вимоги про звільнення не виконав, позивач звернувся до суду з даним позовом про усунення перешкод у користуванні майном та виселення.

За змістом ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

За змістом ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

За змістом ст.ст. 317 і 319 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до частини першої ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (ст. 391 Цивільного кодексу України ).

Позивачем негаторного позову може бути власник або титульний володілець, у якого знаходиться річ і щодо якої відповідач ускладнює здійснення повноважень користування або розпорядження, а відповідачем - лише та особа, яка перешкоджає позивачеві у здійсненні ним законного права користування чи розпорядження річчю.

Предмет негаторного позову становить вимогу володіючого майном власника до третіх осіб про усунення порушень його права власності, що перешкоджають йому належним чином користуватися, розпоряджатися цим майном тим чи іншим способом (шляхом звільнення виробничих приміщень власника від неправомірного перебування у них майна третіх осіб, виселення громадян із неправомірно займаних жилих приміщень власника, знесення неправомірно збудованих споруд, накладення заборони на вчинення неправомірних дій щодо майна власника тощо).

Підставою негаторного позову є посилання позивача на належне йому право користування і розпорядження майном, а також факти, що підтверджують дії відповідача у створенні позивачеві перешкод щодо здійснення ним цих правомочностей. При цьому для задоволення вимог власника достатньо встановити факт об'єктивно наявних перешкод у здійсненні власником своїх правомочностей. Таким чином, право власності як абсолютне право має захищатися лише при доведенні самого факту порушення.

Отже, задоволення негаторного позову можливе за сукупності двох підстав: наявності у позивача права вимоги усунення перешкод; вчинення перешкод відповідачем (аналогічна правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду від 12.06.2018 у справі № 907/791/17).

Як вже зазначалось право власності позивача на спірне майно підтверджується, зокрема, Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 176442475 від 06.08.2019, що виконана на запит суду, а також документами про які йшлося вище, копії яких містяться в матеріалах справи.

Факт користування спірним майном відповідачем не заперечується. Водночас, як на підставу такого користування відповідач посилається на договір оренди, укладений з Private limited company «S-PROFIT», строк якого встановлено до 2025 року.

Судом встановлено, що 01.01.2015 між Private limited company «S-PROFIT» (орендодавець) та відповідачем (орендар) укладено договір оренди майна № 15, за змістом п.п.1.2, 2.1. якого орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування об'єкт, а саме: нежитлові приміщення, розташовані за адресою: Київська область, Києво-Святошинский район, с. Петрівське, вул. Київська, буд. 43, що представляють собою офісно-складський комплекс літ. «А», загальною площею 6 390,0 кв.м. Згідно з п. 12.1. договору останній набуває чинності з моменту підписання сторонами акту прийому-передачі об'єкта оренди та діє до 31.12.2025.

Відповідно до ст. 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди).

Згідно з ст.ст. 793,794 Цивільного кодексу України договір найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) укладається у письмовій формі. Договір найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) строком на три роки і більше підлягає нотаріальному посвідченню. Право користування нерухомим майном, яке виникає на підставі договору найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини), укладеного на строк не менш як три роки, підлягає державній реєстрації відповідно до закону.

Відповідно до ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Згідно з ч. 1 ст. 220 Цивільного кодексу України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Відповідно до ст. 216 Цивільного кодексу України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

З матеріалів справи вбачається та не заперечується відповідачем, що договір оренди від 01.01.2015 № 15 нотаріально не посвідчений. Право користування спірним майном відповідачем також не реєструвалось.

Виходячи з того, що спірний договір укладено на строк, що перевищує три роки, а сторонами недотримано вимог закону щодо нотаріального посвідчення цього договору, а також щодо реєстрації права користування спірним майном, останній є нікчемним в силу вимог закону. А відповідач, відповідно, не набув права користування спірним майно.

Відповідно до ст. 814 Цивільного кодексу України у разі зміни власника житла, переданого у найм, до нового власника переходять права та обов'язки наймодавця. Водночас, вказана норма не застосовується до правовідносин між сторонами, позаяк договір оренди від 01.01.2015 № 15 є нікчемним, відповідно, не створює для сторін прав і обов'язків, у зв'язку з чим до позивача не перейшли останні за спірним договором.

Виходячи з цього, у відповідача відсутні правові підстави для користування спірним майном. Водночас вимога позивача про визнання відповідача таким, що втратив право користування спірним нерухомим майно задоволенню не підлягає, позаяк вказане право у відповідача не виникало, оскільки в силу вимог закону останнє мало бути зареєстровано у встановленому законом порядку.

Щодо вимоги позивача про виселення Товариство з обмеженою відповідальністю "Данко" з спірного приміщення, то остання підлягає задоволенню, оскільки відповідач користується спірним майном без достатньої правової підстави та порушує право позивача на вільне володіння, користування та розпорядження його майном.

Заперечуючи проти позову відповідач посилався на те, що договір сторонами виконувався, відповідно, до нього можуть бути застосовані положення ч. 2 ст. 220 Цивільного кодексу України. Відповідач є сумлінним користувачем, забезпечує збереження майна та його цілісність, сплачує комунальні послуги, у зв'язку з чим вважає, що своїми діями не порушує права позивача на володіння спірним майном.

Суд відхиляє заперечення відповідача, оскільки сам факт знаходження відповідача у спірному комплексі без достатньої правової підстави порушує право позивача на вільне володіння, користування та розпорядження його майном. Законних підстав для перебування відповідача у спірному комплексі не надано, договірні правовідносини між сторонами відсутні.

Щодо посилання відповідача на положення ч. 2 ст. 220 Цивільного кодексу України, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 2 ст. 220 Цивільного кодексу України якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. По-перше, відповідачем не доведено, що орендодавець ухилявся від нотаріального посвідчення договору, по-друге, відповідач не звертався до суду з відповідним позовом, спірний договір судом дійсним не визнавався. Отже, відповідачем не здійснено жодних юридично значимих дії щодо належного оформлення права користування спірним майном. Крім того, суд враховує ту обставини, що відповідач в підтвердження сумлінності виконання обов'язків орендаря не надав суду доказів сплати орендних платежів, як попередньому власнику, так і новому.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи.

Відтак, сторони, звертаючись до суду повинні враховувати те, що визначення та наповнення доказової бази переданого на розгляд суду спору покладаються саме на сторони, а не на суд. Суд вирішує спір на підставі поданих та витребуваних в порядку ст. 81 ГПК України сторонами доказів.

Судові витрати, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються судом на відповідача пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись ст.ст. 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Виселити Товариство з обмеженою відповідальністю "Данко" (03035, м. Київ, вул. Механізаторів, буд. 2, офіс 111, ) з офісно-складського комплексу літ. «А», загальною площею 6390,0 кв.м., що розташований за адресою: Київська обл., Києво-Святошинський район, с. Петрівське, вул. Київська, 43.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Данко" (03035, м. Київ, вул. Механізаторів, буд. 2, офіс 111, ) на користь Національного банку України (01601, м. Київ, вул. Інститутська, буд. 9, ) 1921,00 грн судового збору.

В задоволенні решти вимог відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили в порядку статті 241 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення господарського суду підлягає оскарженню в порядку та строки, визначені статтями 254-256 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено та підписано 16.08.2019.

Суддя А.Ф. Черногуз