ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 серпня 2019 року

м. Київ

справа № 917/1734/17

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Булгакової І.В. (головуючий), Львова Б.Ю. і Селіваненка В.П.,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу Національного авіаційного університету в особі Кременчуцького льотного коледжу Національного авіаційного університету

на рішення господарського суду Полтавської області від 11.10.2018 (головуючий суддя Ореховська О.О.)

та постанову Східного апеляційного господарського суду від 21.02.2019 (головуючий Білоусова Я.О., судді: Тарасова І.В. і Шевель О.В.)

у справі № 917/1734/17

за позовом публічного акціонерного товариства "Полтаваобленерго" (далі - Товариство)

до Національного авіаційного університету в особі Кременчуцького льотного коледжу Національного авіаційного університету (далі - Університет),

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Міністерство освіти і науки України (далі - Міністерство),

про стягнення 103 046,98 грн. пені, 76 511,90 грн. інфляційних нарахувань та 22 277,32 грн. 3% річних.

За результатами розгляду касаційної скарги Касаційний господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Товариство звернулось до господарського суду Полтавської області з позовом до Університету за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Міністерства, про (з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог) стягнення 103 046,98 грн. пені, 76 511,90 грн. інфляційних втрат, 22 277,32 грн. 3% річних.

Позовні вимоги обґрунтовані простроченням Університетом грошових зобов`язань за договором про постачання теплової енергії в гарячій воді від 03.11.2014 № 101 (далі - Договір).

Справа господарськими судами розглядалась неодноразово.

Рішенням господарського суду Полтавської області від 11.10.2018, залишеним без змін постановою Східного апеляційного господарського суду від 21.02.2019, позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з Університету на користь Товариства 51 523,49 грн. пені, 76 511,90 грн. інфляційних втрат, 22 277,32 грн. 3% річних. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Рішення судів попередніх інстанцій мотивовані тим, що Товариством доведено прострочення Університетом грошових зобов`язань за Договором, однак, враховуючи те, що в Університету відсутня заборгованість з сплати основного боргу за Договором, він має статус державної установи і його фінансування здійснюється через головного розпорядника коштів - Міністерство, а також те, що дії Університету щодо несвоєчасного виконання взятих на себе зобов`язань за Договором не мали негативних наслідків для Товариства у вигляді збитків, суди зменшили розмір нарахованої пені на 50%, тобто до 51 523,49 грн.

Не погоджуючись з рішеннями судів попередніх інстанцій, Університет звернувся до суду касаційної інстанції з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції у повному обсязі, а рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що:

- Кременчуцький льотний коледж Національного авіаційного університету має статус державної установи та фінансується безпосередньо Міністерством освіти і науки України. Отже, Кременчуцький льотний коледж Національного авіаційного університету може виконувати будь-які договірні зобов`язання лише за умови затвердження Головним розпорядником бюджетних коштів кошторису та здійснює фінансування на передбачені цілі;

- головний розпорядник коштів (Міністерство) затримувало затвердження кошторисів коледжу та перераховувало бюджетні кошти із значним запізненням. Однак, незважаючи на фінансові труднощі, Кременчуцький льотний коледж Національного авіаційного університету всіляко намагався хоча б частково оплачувати надані послуги за рахунок власно зароблених коштів, а після здійснення фінансування коледжу в межах бюджетних асигнувань погасив заборгованість перед Товариством за спожиту теплову енергію в гарячій воді у серпні-вересні 2017 року;

- суди не надали належної правової оцінки тому, що у пункті 11.4 договору про закупівлю теплової енергії в гарячій воді від 24.01.2017 № 101/8 (далі - Договір № 101/8) зазначено, що замовник здійснює платежі тільки у межах бюджетних асигнувань, встановлених кошторисами відповідно до статті 48 Бюджетного кодексу України (далі - БК України);

- несвоєчасна оплата наданих Товариством послуг відбувалась через затримку фінансування Міністерством.

Товариство подало відзив на касаційну скаргу, в якому, посилаючись на законність і обґрунтованість оскаржуваних судових рішень, просить залишити їх без змін, а касаційну скаргу - без задоволення.

Перевіривши на підставі встановлених попередніми судовими інстанціями обставин справи правильність застосування ними норм матеріального і процесуального права, Касаційний господарський суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги з огляду на таке.

Місцевим та апеляційним господарськими судами у справі встановлено, що 03.11.2014 Товариством (теплопостачальною організацією) та Університетом (споживачем) укладено Договір, за умовами якого теплопостачальна організація зобов`язується надавати споживачеві вчасно та відповідної якості послуги з постачання теплової енергії в гарячій воді, а споживач зобов`язується своєчасно оплачувати надані послуги за встановленими тарифами та здійснювати інші платежі у строки і на умовах, визначених цим договором та додатками до нього.

Відповідно до пункту 1.2 Договору тарифи на послуги за теплопостачання затверджуються в установленому порядку згідно із Законом України "Про теплопостачання" та діючого законодавства України.

Пунктом 2.1.2 Договору передбачено, що теплопостачальна організація зобов`язується надавати споживачеві вчасно та відповідної якості послуги з постачання теплової енергії в гарячій воді на потреби згідно з додатком № 1 "Перелік об`єктів споживача та характеристика об`єкта надання послуг з теплопостачання" та в обсягах згідно з додатком № 2 "Обсяги теплового навантаження теплоспоживання".

Відповідно до пункту 2.2.2 Договору споживач зобов`язується оплачувати теплопостачальній організації вартість спожитої теплової енергії та додаткові рахунки, виписані на підставі даного договору, згідно з умовами цього договору та додатку №4 "Порядок розрахунків за спожиту теплову енергію".

Умовами пункту 4.2.2 Договору передбачено, що споживач несе відповідальність згідно із законодавством і цим договором за несвоєчасну оплату за спожиту теплову енергію - шляхом сплати пені у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України за кожен день прострочки, починаючи з дня, наступного за датою остаточного розрахунку, індексу інфляції та 3% річних.

До Договору сторонами було складено та підписано такі додатки: додаток № 1 "Перелік об`єктів"; додаток № 2 "Обсяги теплового навантаження та теплоспоживання"; додаток № 3 "Тарифи на теплову енергію"; додаток № 4 "Порядок розрахунків за спожиту теплову енергію".

Додатком № 2 до Договору встановлено фактичні обсяги теплового навантаження та теплопостачання і орієнтовна вартість теплової енергії, відпущеної споживачу за поточний рік відповідно до тарифів, діючих на момент укладання Договору, а пунктом 3 додатку № 3 до Договору встановлено тариф на момент укладення Договору, можливість його зміни і повідомлення про це споживача.

Розрахунки за спожиту теплову енергію здійснюються відповідно до пункту 23 Правил користування тепловою енергією, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 03.10.2007 № 1198 (далі - Правила), пункту 2.2.2 Договору та додатку № 4 до нього "Порядок розрахунків за спожиту теплову енергію".

Згідно з пунктом 23 Правил розрахунки за використану теплову енергію здійснюються на межі продажу, яка є межею балансової належності (відповідальності), відповідно до договору на підставі показів вузла обліку згідно з діючими тарифами (цінами, затвердженими в установленому порядку).

Пунктом 1 додатку № 4 до Договору передбачено, що розрахунковим періодом є календарний місяць. Поняття ?розрахунковий період? та ?календарний місяць? при розрахунках за спожиту теплову енергію вважаються прирівняними. Споживач за 3 дні до початку розрахункового періоду сплачує теплопостачальній організації прогнозовану вартість теплової енергії за вказаними в додатку № 2 Гкал (гігакалорії), передбаченої на розрахунковий період, з урахуванням залишкової суми "заборгованості" на початок місяця. Сплату рахунків теплопостачальної організації, виписаних на виконання даного договору, споживач зобов`язаний проводити не пізніше 7 (семи) календарних днів з моменту їх надсилання (надання).

Відповідно до пункту 2 додатку № 4 до Договору споживач, який має прилади обліку, щомісяця самостійно знімає показники до 25 числа календарного місяця (розрахункового періоду), оформлює ?Відомість про фактичні покази розрахункових приладів обліку? (додаток № 4-1) та надає її теплопостачальній організації для здійснення розрахунку, оформлення рахунка та ?Акта про обсяги спожитої споживачем теплової енергії? (додаток № 4-2).

Згідно з пунктом 5 додатку № 4 обсяг фактично спожитої за розрахунковий період теплової енергії, з урахуванням розрахункової величини втрат у відрізку мережі від місця встановлення засобів обліку до межі балансової належності тепломереж, підтверджується "Актом про обсяги спожитої (поставленої) споживачем (субспоживачем) теплової енергії" (додаток № 4-2), який оформлюється теплопостачальною організацією на підставі "Відомості про фактичні покази розрахункових приладів обліку" (додаток №4-1) та підтверджується споживачем у десятиденний термін. У разі неповернення споживачем належно підтвердженого "Акта про обсяги спожитої Споживачем теплоенергії" або відмови від його підпису останній вважається дійсним з дати його виписки за умови його підписання трьома представниками теплопостачальної організації.

Пунктом 6 додатку № 4 до Договору передбачено, що за несвоєчасне внесення плати за спожиту теплову енергію споживач сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставник Національного банку України, що діяла у період, за який пеня нараховується. На суму боргу здійснюються додаткові нарахування із встановленням індексу інфляції та 3% річних за весь час прострочення.

На виконання вимог Закону України "Про здійснення державних закупівель" між сторонами щорічно укладались договори про закупівлю теплової енергії в гарячій воді, а саме договори на закупівлю теплової енергії в гарячій воді від 29.12.2014 № 101/6 (далі - Договір № 101/6), від 30.12.2015 № 101/7 (далі - Договір № 101/7) та Договір № 101/8.

Відповідно до пункту 4.1 Договору № 101/6 та Договору № 101/7 розрахунки проводяться шляхом оплати замовником після пред`явлення учасником рахунка на оплату товару або послуг або після підписання сторонами акта звірки взаємних розрахунків шляхом перерахування коштів на рахунок учасника, з урахуванням ПДВ, на умовах, зазначених у цьому договорі.

Згідно з пунктом 4.2 Договору № 101/8 оплату за спожиту теплову енергію замовник здійснює на підставі наданих учасником рахунків не пізніше семи календарних днів з моменту їх надсилання (надання). До рахунків додаються акти про обсяги спожитої (поставленої) споживачем (субспоживачу) теплової енергії.

Зазначені договори про здійснення закупівель за державні кошти, як вказує Товариство, містять орієнтовні величини обсягів закупівлі теплової енергії на рік та її вартість, а конкретні умови постачання теплової енергії, її облік, розрахунковий період, порядок оплати та конкретна відповідальність сторін передбачені Договором.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що відповідно до рахунка від 31.12.2015 № 101 за грудень 2015 року Університету нараховано 569 947,56 грн. з ПДВ, рахунок вручено представнику споживача 05.01.2016, тому споживач повинен був його сплатити до 13.01.2016, рахунок оплачено 21.03.2016 у розмірі 569 947,56 грн. (остаточний розрахунок).

Згідно з рахунком від 31.01.2016 № 101 за січень 2016 року Університету нараховано 875 452,91 грн. з ПДВ, рахунок вручено представнику споживача 04.02.2016, тому споживач повинен був його сплатити до 12.02.2016, рахунок оплачено 08.02.2016 - 150 000,00 грн., 21.03.2016 - 130 052,44 грн., 30.03.2016 - 405 000,00 грн., 08.04.2016 - 190 400,47 грн. (остаточний розрахунок).

На підставі рахунка від 29.02.2016 № 101 за лютий 2016 року Університету нараховано 771 857,37 грн. з ПДВ, рахунок вручено представнику споживача 09.03.2016, тому споживач повинен був його оплатити до 17.03.2016, рахунок сплачено 15.03.2016 - 229 613,43 грн., 08.04.2016 - 37 412,53 грн., 21.06.2016 - 504 831,41 грн. (остаточний розрахунок).

Відповідно до рахунка від 31.03.2016 № 101 за березень 2016 року Університету нараховано 587 315,57 грн. з ПДВ, рахунок вручено представнику споживача 05.04.2016, тому споживач повинен був його оплатити до 13.04.2016, рахунок сплачено 15.03.2016 - 587 315,57 грн. (остаточний розрахунок).

Згідно з рахунком від 30.04.2016 № 101 за квітень 2016 року Університету нараховано 282 067,79 грн. з ПДВ, рахунок вручено представнику споживача 05.05.2016, тому споживач повинен був його оплатити до 13.05.2016, рахунок сплачений 13.05.2016 - 225 349,00 грн., 21.06.2016 - 56 718,79 грн. (остаточний розрахунок).

На підставі рахунка від 31.10.2016 № 101 за жовтень 2016 року Університету нараховано 219 475,89 грн. з ПДВ, рахунок вручено представнику споживача 09.11.2016, тому споживач повинен був його оплатити до 17.11.2016, рaxунок сплачено 11.11.2016 - 219 475,89 грн. (остаточний розрахунок).

Відповідно до рахунка від 30.11.2016 № 101 за листопад 2016 року Університету нараховано 398 479,84 грн. з ПДВ, рахунок вручено представнику споживача 06.12.2016, тому споживач повинен був його оплатити до 14.12.2016, рахунок сплачено 09.12.2016 - 389 479,84 грн. (остаточний розрахунок).

Згідно з рахунком від 31.12.2016 № 101 за грудень 2016 року Університету нараховано 533 273,55 грн. з ПДВ, рахунок вручено представнику споживача 05.01.2017, тому споживач повинен був його оплатити до 13.01.2017, рахунок сплачено 19.12.2016 - 500 000,00 грн., 14.02.2017 - 30 000,00 грн., 14.02.2017 - 3 273,55 грн (остаточний розрахунок).

На підставі рахунка від 31.01.2017 № 101 за січень 2017 року Університету нараховано 635 023,19 грн. з ПДВ, рахунок вручено представнику споживача 06.02.2017, тому споживач повинен був його оплатити до 14.02.2017, рахунок сплачено 14.02.2017 - 630 000,00 грн., 14.02.2017 - 5 023,19 грн. (остаточний розрахунок).

Відповідно до рахунка від 28.02.2017 № 101 за лютий 2017 року Університету нараховано 624 352,79 грн. з ПДВ, рахунок вручено представнику споживача 07.03.2017, тому споживач повинен був його оплатити до 15.03.2017.

Згідно з рахунком від 31.03.2017 № 101 за березень 2017 року Університету нараховано 460 340,62 грн. з ПДВ, рахунок вручено представнику споживача 05.04.2017, тому споживач повинен був його оплатити до 13.04.2017.

На підставі рахунка від 30.04.2017 № 101 за квітень 2017 року Університету нараховано 95 732,40 грн. з ПДВ, рахунок вручено представнику споживача 05.05.2017, тому споживач повинен був його оплатити до 13.05.2017.

Зі змісту вказаних розрахунків вбачається, що вони виставлялись на підставі Договору та договорів про закупівлю теплової енергії в гарячій воді за відповідний період.

Таким чином, Університетом за лютий-квітень 2017 року не сплачено 1 180 425,81 грн.

При цьому Товариством було подано до суду клопотання про зменшення розміру позовних вимог у частині стягнення вартості спожитої теплової енергії у розмірі 1 180 425,81 грн. у зв`язку з оплатою Університетом боргу, яке прийнято судом до розгляду.

Причиною виникнення спору в даній справі стало питання щодо наявності чи відсутності підстав для стягнення 103 046,98 грн. пені, 76 511,90 грн. інфляційних втрат, 22 277,32 грн. 3% річних.

Приймаючи рішення у справі, суди виходили з того, що відповідно до частини першої статті 193 Господарського кодексу України (далі - ГК України) суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно із статтею 526 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За своєю правовою природою укладений між сторонами у справі Договір є договором поставки.

Статтею 275 ГК України передбачено, що за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про теплопостачання" теплова енергія - це товарна продукція, що виробляється на об`єктах сфери теплопостачання для опалення, підігріву питної води, інших господарських і технологічних потреб споживачів, призначена для купівлі-продажу.

Згідно з частиною шостою статті 19 Закону України "Про теплопостачання" споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Положеннями пункту 4 Правил передбачено, що користування тепловою енергією допускається лише на підставі договору купівлі-продажу теплової енергії між споживачем і теплопостачальною організацією.

Відповідно до пункту 3 Правил споживач теплової енергії - це фізична особа, яка є власником будівлі або суб`єктом підприємницької діяльності, чи юридична особа, яка використовує теплову енергію відповідно до договору.

Пунктами 23-28 Правил визначено порядок проведення розрахунків за спожиту теплову енергію, а пунктом 40 Правил передбачено, що споживач теплової енергії зобов`язаний, зокрема вчасно проводити розрахунки за спожиту теплову енергію та здійснювати інші платежі відповідно до умов договору та цих Правил.

Як встановлено судами, 03.11.2014 між сторонами укладено Договір, яким визначено обсяги та вартість поставленої за цим договором теплової енергії. Крім того, між сторонами щорічно укладались договори про закупівлю теплової енергії в гарячій воді, а саме: від 29.12.2014 № 101/6; від 30.12.2015 № 101/7; від 24.01.2017 № 101/8.

Згідно з пунктом 4.2.2 Договору за несвоєчасну оплату за спожиту теплову енергію споживач несе відповідальність шляхом сплати пені у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України за кожен день прострочки починаючи з дня, наступного за датою остаточного розрахунку, індексу інфляції та 3% річних.

Крім того, у додатку № 4 "Порядок розрахунків за спожиту теплову енергію" до Договору сторони погодили, що за несвоєчасне внесення плати за спожиту теплову енергію споживач сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який пеня нараховується. На суму боргу здійснюються додаткові нарахування із встановленням індексу інфляції та 3% річних за весь час прострочення.

Частиною першою статті 216 ГК України передбачено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до частини другої статті 217 ГК України у сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.

Згідно з частиною першою статті 218 ГК України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором або законом.

Аналіз зазначеної статті вказує на те, що наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінених грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов`язання.

Товариством за порушення зобов`язань нараховано Університету пеню у розмірі 103 046,98 грн, інфляційні втрати у розмірі 76 511,90 грн та 3% річних у розмірі 22 277,32 грн.

Суди, перевіривши надані Товариством розрахунки, визнали їх обґрунтованими та арифметично вірними.

При цьому суди на підставі статті 551 ЦК України, статті 233 ГК України та враховуючи те, що Університет не звільнений від відповідальності за неналежне виконання договірних зобов`язань, у нього відсутня заборгованість зі сплати основного боргу за Договором, він має статус державної установи і його фінансування здійснюється через головного розпорядника коштів - Міністерство, а також те, що дії Університету щодо несвоєчасного виконання взятих на себе зобов`язань за Договором не мали негативних наслідків для Товариства у вигляді збитків, дійшли висновку про зменшення розміру нарахованої Товариством пені на 50%, тобто до 51 523,49 грн.

Що ж до заперечень Університету про те, що, заявляючи вимоги про стягнення пені, інфляційних та 3% річних, Товариство посилалось лише на Договір і при цьому ігнорувало договори на закупівлю теплової енергії в гарячій воді від 29.12.2014 № 101/6; від 30.12.2015 № 101/7; від 24.01.2017 № 101/8, які щорічно укладаються Товариством і Університетом відповідно до Закону України "Про публічні закупівлі", то судами встановлено, що зі змісту наданих договорів про закупівлю теплової енергії в гарячій воді, укладених між сторонами, їх умови визначають загальні положення поставки теплової енергії, обсяги постачання теплової енергії на період їх дії, ціну договору, строк поставки, загальні умови оплати та відповідальності, загальний перелік прав та обов`язків. При цьому у розділі ХІ "Інші умови" (пункт 11.2) сторони чітко узгодили, що умови постачання теплової енергії, не передбачені цими договорами, регулюються між сторонами чинним законодавством, Правилами та Договором з усіма додатками до нього.

Отже, саме умови Договору визначають порядок розрахунків за спожиту теплову енергію (додаток № 4 до Договору), розмір відповідальності сторін (розділ 4 Договору, пункт 6 додатку № 4 до Договору), а не договори про закупівлю теплової енергії в гарячій воді від 29.12.2014 № 101/6; від 30.12.2015 № 101/7; від 24.01.2017 № 101/8, як вказує Університет.

Затримка бюджетного фінансування, на яку посилається Університет, також визнана судами такою, що не є підставою для звільнення Університету від виконання зобов`язань, оскільки відповідно до приписів статті 617 ЦК України та частини другої статті 218 ГК України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, відсутність у боржника необхідних коштів. Невиконання чи неналежне виконання грошового зобов`язання у врегульованих законом відносинах тягне за собою наслідки у вигляді застосування на загальних підставах заходів відповідальності, передбачених ЦК України.

Також судами відхилені посилання Університету на те, що Товариство не надало будь-які докази, які б підтвердили повноваження осіб на отримання рахунків для оплати, оскільки відповідно до пункту 2 наказу Кременчуцького льотного коледжу Національного авіаційного університету від 31.10.2015 ?Про призначення осіб, відповідальних за загальний стан теплового господарства коледжу? відповідальними особами за технічний стан теплових мереж та економічні витрати теплової енергії покладено, зокрема, на центральній базі на майстра з ремонту сантехсистем ОСОБА_1 .

Згідно із заявою Університету від 07.12.2017 № 01/23-123, наданою заступнику начальника зі збуту т/ен ПАТ ?Полтаваобленерго? Кременчуцької філії Одіній А.А., Університет просив рахунки та ?Акти про обсяги спожитої теплової енергії? не відправляти поштою, а вручати представникам Кременчуцького льотного коледжу Національного авіаційного університету ОСОБА_2 та ОСОБА_1 . Зобов`язався рахунки та ?Акти про обсяги спожитої теплової енергії? забирати до 10 числа кожного місяця.

Судами встановлено, що рахунки за грудень 2015 року - квітень 2016 року, жовтень, грудень, січень 2016 року отримував ОСОБА_1 , а рахунок за листопад 2016 року отримав ОСОБА_2 .

Що ж до доводів Університету про укладання Договору з Кременчуцьким льотним коледжем, який є філією Національного авіаційного університету, то судами встановлено, що згідно з пунктом 1.16 Положення про Кременчуцький льотний коледж Національного авіаційного університету коледж очолює начальник, який діє в усіх органах, підприємствах, організаціях, установах від імені університету на підставі генеральної довіреності ректора.

Відповідно до генеральної довіреності на керівника підрозділу від 30.06.2016 № 06.03/1575 Національний авіаційний університет уповноважив начальника Кременчуцького льотного коледжу Національного авіаційного університету Головенського Володимира Васильовича вчиняти дії від імені та в інтересах Національного авіаційного університету з питань діяльності Кременчуцького льотного коледжу НАУ, а саме, зокрема, укладати будь-які угоди, підписувати договори, пов`язані з діяльністю коледжу.

Крім того, після укладення Договору Університетом вчинялись дії, що свідчать про схвалення останнім цього договору, на що, зокрема, вказує факт оплати Університетом послуг з постачання теплової енергії в гарячій воді.

Також судами було відхилено посилання Університету на пункт 11.4 Договору № 101/8, яким передбачено, що замовник здійснює платежі тільки в межах бюджетних асигнувань, встановлених кошторисами відповідно до статті 48 БК України, як на підставу звільнення Університету від відповідальності, оскільки відповідно до частин третьої, четвертої статті 48 БК України розміщення замовлення, укладення договору, придбання товару, послуги чи здійснення інших аналогічних операцій протягом бюджетного періоду, за якими розпорядником бюджетних коштів взято зобов`язання без відповідних бюджетних асигнувань або з перевищенням повноважень, встановлених цим Кодексом та законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет), є недійсними. За такими операціями не виникають бюджетні зобов`язання та не утворюється бюджетна заборгованість. Зобов`язання, взяті учасником бюджетного процесу без відповідних бюджетних асигнувань або з перевищенням повноважень, встановлених цим Кодексом та законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет), не вважаються бюджетними зобов`язаннями (крім витрат, що здійснюються відповідно до частини шостої цієї статті) і не підлягають оплаті за рахунок бюджетних коштів. Взяття таких зобов`язань є порушенням бюджетного законодавства. Витрати бюджету на покриття таких зобов`язань не здійснюються.

Наявність щорічно підписуваних договорів про закупівлю теплової енергії в гарячій воді свідчить про виділення бюджетних асигнувань за даними договорами в межах, встановлених пунктом 3.1 договорів про закупівлю теплової енергії в гарячій воді.

Тобто у даному випадку наявне затримання саме бюджетного фінансування головним розпорядником коштів, а не укладення договору без відповідних бюджетних асигнувань, у зв`язку з чим зазначені посилання відповідача є необґрунтованими.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Суду як джерело права.

Європейським судом з прав людини у рішеннях у справі "Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України" від 18.10.2005 та у справі "Бакалов проти України" від 30.11.2004 зазначено, що відсутність бюджетного фінансування (бюджетних коштів) не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання.

Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28.01.2019 у справі № 917/611/18.

Посилання в касаційній скарзі на те, що: Кременчуцький льотний коледж Національного авіаційного університету має статус державної установи та фінансується безпосередньо Міністерством освіти і науки України, отже, Кременчуцький льотний коледж Національного авіаційного університету може виконувати будь-які договірні зобов`язання лише за умови затвердження Головним розпорядником бюджетних коштів кошторису та здійснює фінансування на передбачені цілі; головний розпорядник коштів (Міністерство) затримувало затвердження кошторисів коледжу та перераховувало бюджетні кошти із значим запізненням; однак, незважаючи на фінансові труднощі, Кременчуцький льотний коледж Національного авіаційного університету всіляко намагався хоча б частково оплачувати надані послуги за рахунок власно зароблених коштів, а після здійснення фінансування коледжу в межах бюджетних асигнувань погасив заборгованість перед Товариством за спожиту теплову енергію в гарячій воді у серпні-вересні 2017 року; суди не надали належної правової оцінки тому, що у пункті 11.4 Договору № 101/8 зазначено, що замовник здійснює платежі тільки у межах бюджетних асигнувань, встановлених кошторисами відповідно до статті 48 БК України; несвоєчасна оплата наданих Товариством послуг відбувалась через затримку фінансування Міністерством, - не приймаються Касаційним господарським судом, оскільки спростовуються викладеними у даній постанові доводами судів попередніх інстанцій.

Відповідно до статті 300 ГПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Зміна предмета та підстав позову у суді касаційної інстанції не допускається.

Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на викладене Касаційний господарський суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги, оскільки судами були прийняті рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, що дає підстави залишити їх без змін.

У зв`язку з тим, що суд відмовляє у задоволенні касаційної скарги та залишає без змін раніше ухвалені судові рішення, а також враховуючи, що учасники справи не подавали заяв про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, суд покладає на скаржника витрати зі сплати судового збору за подання касаційної скарги.

Керуючись статтями 129, 308, 309, 315 Господарського процесуального кодексу України, Касаційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Національного авіаційного університету в особі Кременчуцького льотного коледжу Національного авіаційного університету залишити без задоволення, а рішення господарського суду Полтавської області від 11.10.2018 та постанову Східного апеляційного господарського суду від 21.02.2019 у справі № 917/1734/17 - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя І. Булгакова

Суддя Б. Львов

Суддя В. Селіваненко