РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

07.08.2019Справа № 910/7277/19

Господарський суд міста Києва у складі судді Пукшин Л.Г. розглянув у порядку письмового провадження матеріали господарської справи

за позовом Комунального підприємства "Київтранспарксервіс" (01030, м. Київ, вул. Леонтовича, 6)

до Обслуговуючого кооперативу "Гаражний кооператив автолюбителів "ДНІПРОВСЬКИЙ" (02218, м. Київ, вул. Петра Вершигори, 2)

про стягнення 103 632,88 грн.

Представники сторін: не викликались

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Комунальне підприємство "Київтранспарксервіс" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Обслуговуючого кооперативу "Гаражний кооператив автолюбителів "ДНІПРОВСЬКИЙ" про стягнення 103 632,88 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що всупереч умовам укладеного між сторонами договору про надання права на експлуатацію фіксованих місць паркування №ДНП-2017-12/101 від 15.12.2017, відповідач належним чином не виконав своїх зобов`язань щодо своєчасної та повної оплати коштів за експлуатацію фіксованих місць паркування, що стало наслідком виникнення у останнього заборгованості у розмірі 103 632,88 грн, з яких: 95 385,60 грн - основний борг, 6 421,78 грн - пеня, 1 286,77 грн - інфляційні втрати та 538,73 грн - 3% річних.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.06.2019 суд прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі № 910/7277/19 та постановив здійснювати розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Даною ухвалою, суд у відповідності до ст.ст. 165, 166 Господарського процесуального кодексу України встановив відповідачу строк для подання відзиву на позов та заперечень на відповідь на відзив, а позивачу строк для подання відповіді на відзив.

18.06.2019 через загальний відділ діловодства господарського суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач заперечує проти позову з тих підстав, що п. 3.1. договору №ДНП-2017-12/101 від 15.12.2017 підлягає зміні шляхом викладення в новій редакції з 01.01.2019 на підставі п. 1 Рішення Київради від 20.12.2018 №490/6541 «Про внесення зміни до рішення Київської міської ради від 23.06.2011 №242/5629 «Про встановлення місцевих податків і зборів у м. Києві», відповідно до якого вартість послуги без ПДВ та збору за місця для паркування транспортних засобів - 0,82 грн, ПДВ-0,16 грн. Саме в такому розмірі відповідачем здійснювались оплати з 01.01.2019. У відзиві відповідач також зауважує, що наданні для підписання акти приймання-передачі наданих послуг за січень-квітень 2019 року згідно договору №ДНП-2017-12/101 від 15.12.2017 не відповідають положенням ч. 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», зокрема, не містять належної та достовірної інформації про зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції.

26.06.2019 до канцелярії суду надійшла відповідь на відзив, у якій позивач заперечує проти доводів відповідача зазначаючи про те, що у зв`язку з внесенням змін та доповнень до рішення Київської міської ради від 23.06.2011 №242/5629 «Про встановлення місцевих податків і зборів у м. Києві», а також беручи до уваги Додаток 10 до рішення Київської міської ради «Про бюджет міста Києва на 2019 рік», КП "Київтранспарксервіс" прийняло Наказ від 29.12.2018 №172 «Про введення в дію рахунку структури тарифів на послуги з паркування транспортних засобів», відповідно до якого вартість надання права на експлуатацію фіксованих місць для паркування (ніч) з 01.01.2019 в межах ІІІ територіальної зони паркування становить 6,50 грн. Таким чином, враховуючи п.3.1. договору та додаткову угоду №3, вартість одного паркомісця з 01.01.2019 не змінилась, а тому підстави для переукладання договору відсутні. У відповіді на відзив позивач звертає увагу, що акти приймання-передачі послуг за січень-квітень 2019 року містять всі необхідні реквізити як того вимагає ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», зокрема, найменування послуг «Надання права на експлуатацію фіксованих місць для паркування»; кількість машиномісць « 337»; одиниця «послуги», ціна з ПДВ « 195,00 грн», сума з ПДВ « 65 715,00 грн», а також загальна вартість робіт (послуг). Вищезазначені реквізити в актах повністю підтверджують зміст та обсяг господарської операції. Також позивач зауважує, що встановлений у договорі порядок розрахунків не передбачає обов`язкової умови їх підписання для проведення щомісячних оплат.

09.07.2019 через загальний відділ діловодства суду надійшли заперечення на відповідь на відзив, у якому відповідач зазначає, що Наказ №172 від 29.12.2018 не містить розрахунків тарифу на послуги з паркування згідно Порядку формування тарифів на послуги з користування майданчиками для платного паркування транспортних засобів, що затверджений Постановою КМУ від 02.03.2010 №258. Крім того, відповідач зауважує, що Додаткова угода №3 від 27.12.2018 не була погоджена сторонами і підписана Кооперативом.

22.07.2019 через загальний відділ діловодства суду надійшла зустрічна позовна заява Обслуговуючого кооперативу "Гаражний кооператив автолюбителів "ДНІПРОВСЬКИЙ" до Комунального підприємства "Київтранспарксервіс" про визнання укладеним договору від 14.06.2019 про внесення змін до договору №ДНП-2017-12/101 від 15.12.2017. У даній заяві Кооператив просить суд поновити строк для подання зустрічного позову, оскільки ним в межах строку для подання відзиву направлялась оферта до договору про внесення змін до договорів №ДНП-2017-12/99, №ДНП-2017-12/100, №ДНП-2017-12/201, №ДНП -2017-12/102 від 15.12.2017, шляхом викладення п. 3.1. в новій редакцій, відповідь на яку Комунальним підприємством "Київтранспарксервіс" було надано лише 03.07.2019. Таким чином, Кооператив вважає, що ним було подано зустрічну позовну заяву в п`ятнадцятиденний строк з моменту отримання відповіді на оферту.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.07.2019 суд відмовив у задоволенні заяви Обслуговуючого кооперативу "Гаражний кооператив автолюбителів "ДНІПРОВСЬКИЙ" про поновлення строку для пред`явлення зустрічного позову та повернув зустрічну позовну заяву і додані до неї документи заявнику.

За приписами ч.4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив.

15 грудня 2017 року між Комунальним підприємством "Київтранспарксервіс" (надалі- Сторона-1, позивач) та Обслуговуючим кооперативом "Гаражний кооператив автолюбителів "ДНІПРОВСЬКИЙ" (надалі - Сторона-2, відповідач) було укладено Договір № ДНП-2017-12/101, відповідно до умов якого Сторона-1 надає за плату Стороні-2 право на організацію та експлуатацію 144 місць для платного паркування транспортних засобів, а також 16 спеціальних місця для безкоштовно паркування транспортних засобів, які перевозять інвалідів, що розташовані на паркувальному майданчику за адресою: Дніпровський район, вул. Воскресенська, 2-а в межах ІІІ територіальної зони паркування м. Києва (надалі - "Фіксовані місця для паркування"), а також здійснення розрахунків з юридичними та фізичними особами за паркування їхнього автотранспорту (п.1.1. договору).

Під "Фіксованими місцями для паркування" в цьому договорі визначено експлуатацію 144 місць для платного паркування транспортних засобів, а також 16 спеціальних місця для безкоштовного паркування транспортних засобів, які перевозять інвалідів, що розташовані на паркувальному майданчику за адресою: м. Київ, Дніпровський район, Воскресенська, 2-а в межах ІІІ територіальної зони паркування м. Києва (п. 1.2 договору).

"Фіксовані місця для паркування" вважаються переданими в експлуатацію Стороні-2 з моменту набрання чинності Договору (п. 1.3 договору).

Пунктом 2.2.6 договору передбачено обов`язок Сторони-2 своєчасно та в повному обсязі здійснювати розрахунки зі Стороною-1 згідно з розділом 3 цього Договору.

Згідно п. 3.1 Договору плата Сторони-2 (відповідача) Стороні-1 (позивачу) згідно умов даного Договору становить 6,50 грн. за одне місце для платного паркування транспортних засобів за добу, в тому числі: вартість послуги без ПДВ та збору за місця для паркування транспортних засобів - 0,82 грн.; ПДВ - 0,16 грн.; збір за місця для паркування транспортних засобів - 5,52 грн.

Загальна сума щомісячних платежів Сторони-2 Стороні-1 по Договору визначена в Графіку платежів (Додаток № 1 до даного Договору) (п. 3.2 договору).

У пункті 3.3 Договору зазначено, що розрахунок за цим Договором здійснюється шляхом оплати Стороною-2 Стороні-1 у розмірі 100% щомісячного платежу не пізніше 20 (двадцятого) числа поточного місяця, відповідно до Графіку платежів (Додаток №1 до даного Договору).

Відповідно до п. 3.6 Договору, плата Сторони-2 Стороні-1, визначена в п. 3.1 Договору, може бути змінена у випадках зміни розміру податків та зборів, з яких формується плата за "Фіксовані місця для паркування". В цьому випадку сторони зобов`язуються переукласти договір виходячи із змінених розмірів податків та зборів.

Згідно п. 3.4 Договору Сторона-1 зобов`язана не пізніше 5-го числа місяця, наступного за звітним, підготувати в двох примірниках Акт приймання-передачі наданих послуг. Сторона-1 надсилає два примірника Акту приймання-передачі наданих послуг Стороні-2 шляхом поштового відправлення (цінним листом з описом вкладення, без повідомлення про вручення) на адресу Сторони-2, яка вказана в цьому Договорі. Сторони дійшли згоди, що в цьому випадку Акт приймання-передачі наданих послуг вважається належним чином переданим Стороною-1 та прийнятим Стороною-2. Сторона-2 зобов`язана протягом п`яти робочих днів з дня прийняття Акту приймання-передачі наданих послуг підписати його та повернути Стороні-1 один примірник Акту (п. 3.1. договору).

Пунктом 3.5 договору передбачено, якщо в установлений строк Сторона-1 не одержить підписаний Акт приймання-передачі наданих послуг або мотивовану відмову від його підписання, послуги вважаються прийнятими без зауважень.

Відповідно до п.п. 2.2.6 п. 2.2 договору Сторона-2 зобов`язується своєчасно та в повному обсязі здійснювати розрахунки зі Стороною-1 згідно з розділом 3 цього Договору.

Пунктом 6.1 договору встановлено, що цей договір вступає в силу з 01.01.2018 і діє до 31.12.2020.

Спір у справі виник внаслідок неналежного, на думку позивача, виконання відповідачем умов договору № ДНП-2017-12/101 від 15.12.2017, а саме в частині своєчасної та повної оплати коштів за експлуатацію фіксованих місць паркування в період з січня по квітень 2019 року, що стало причиною виникнення у відповідача заборгованості у розмірі 95 385,60 грн та підставою для нарахування пені у розмірі 6 421,78 грн, 3% річних у розмірі 538,73 грн та інфляційних втрат у розмірі 1 286,77 грн.

З наданого до матеріалів справи опису вкладення №321 від 06.03.2019, фіскального чеку від 06.03.2019 та накладної №321 від 06.03.2019 вбачається, що з метою досудового врегулювання спору на адресу відповідача направлявся лист-вимога №053/05-630 від 06.03.2019 щодо виконання зобов`язання за договорами, зокрема, за договором № ДНП-2017-12/101 від 15.12.2017. Проте, станом на момент звернення позивача з позовом до суду, дана вимога була залишена відповідачем без відповіді та задоволення.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору (ч.ч. 1, 3 ст. 626 ЦК України).

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною 1 статті 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною (ст. 638 ЦК України).

Внаслідок укладення Договору про надання права на експлуатацію фіксованих місць паркування №ДНП - 2015-07/101 від 15.12.2015, між сторонами згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України виникли цивільні права та обов`язки.

Пунктом 6.4 договору передбачено, що зміни у цей договір (за винятком випадку, передбаченому пунктом 3.6. договору) можуть бути внесені тільки за домовленістю Сторін, які оформлюються додатковою угодою до цього договору, яка набирає чинності з моменту належного оформлення і підписання Сторонами, якщо інше не встановлено у самій додатковій угоді.

Пункти 6.5, 6.6 договору містить перелік випадків, коли Сторона-1 має право достроково розірвати цей Договір в односторонньому порядку, та порядок його розірвання. Пунктом 6.9 Договору визначено право Сторони-2 на розірвання Договору в односторонньому порядку, незалежно від наявності порушення умов цього Договору Стороною-1, за умови письмового повідомлення Сторони-1 про розірвання Договору не пізніше, ніж за 30 календарних днів до запланованої дати розірвання Договору.

Станом на час розгляду справи вищевказаний договір є чинним, що не заперечується сторонами.

Водночас, до позовної заяви додано копії Додаткових угод № 1 від 30.01.2018, № 2 від 31.08.2018, № 3 від 27.12.2018 до договору, які фактично підписані та скріплені печаткою лише Сторони-1 (позивача) та не містять підпису Сторони-2 (відповідача).

Враховуючи пункт 6.4 договору, згідно якого додаткова угода до договору набирає чинності з моменту належного оформлення і підписання Сторонами, якщо інше не встановлено у самій додатковій угоді, та непідписання вказаних Додаткових угод до договору зі сторони відповідача, у суду відсутні підстави вважати, що такі угоди набрали чинності та являються невід`ємною частиною договору.

При цьому додана до позовної заяви копія листа № 053/05-1519 від 03.05.2019, згідно якого позивач повторно направив відповідачу на підписання акти надання послуг та Додаткові угоди № 1 від 30.01.2018, № 2 від 31.08.2018, № 3 від 27.12.2018 до Договору з проханням повернути один примірник позивачу, додатково підтверджує, що станом на 03.05.2019 вказані Додаткові угоди до договору не були підписані зі сторони відповідача.

Таким чином, при вирішенні даного спору суд виходить з умов Договору № ДНП-2017-12/101 від 15.12.2017, який є чинним, докази протилежного в матеріалах справи відсутні.

Аналіз умов укладеного між сторонами договору свідчить про те, що за своєю правовою природою вказаний договір є договором надання послуг.

Відповідно до статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Частина 1 ст. 903 ЦК України встановлює обов`язок замовника оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, встановлених у договорі, якщо останнім передбачено надання такої послуги за плату.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Враховуючи умови пунктів 1.1, 1.2, 3.1, 3.3 договору, відповідач мав сплати до 20 числа кожного місяця платежі за надане на підставі договору право на організацію та експлуатацію 144 місць для платного паркування транспортних засобів з визначеною платою 6,50 грн. за одне місце для платного паркування транспортних засобів за добу відповідно до кількості днів у місяці, зокрема, за січень 2019 року в сумі 29 016,00 грн, за лютий 2019 року в сумі 16380,00 грн, за березень 2019 року в сумі 18135,00 грн та за квітень 2019 року в сумі 17550,00 грн.

Як встановлено судом, на виконання умов договору відповідачем було перераховано на рахунок відповідача грошові кошти за січень 2019 року у розмірі 4 374,72 грн (платіжне доручення № 586 від 04.03.2019), за лютий 2019 року у розмірі 3 951,36 грн (платіжне доручення № 614 від 13.03.2019), за березень 2019 року у розмірі 4 374,72 (платіжне доручення № 594 від 05.04.2019) та за квітень 2019 року у розмірі 4 233,60 грн (платіжне доручення №639 від 06.05.2019).

Здійснення вищевказаних щомісячних платежів у наведених сумах відповідачем не заперечувалось, при цьому обґрунтовуючи оплату у наведеному розмірі відповідач посилається на п. 3.1. договору, який підлягає зміні шляхом викладення в новій редакції з 01.01.2019 на підставі пункту 1 Рішення Київської міської ради від 20.12.2018 № 490/6541, зокрема: "плата ОК "ГКА "Дніпровський" на користь КП "Київтранспарксервіс" становить 0,98 (нуль гривень 98 копійок) за одне місце для платного паркування транспортних засобів за добу в тому числі: вартість послуги без ПДВ та збору за місця для паркування транспортних засобів -0,82 (0 грн. 82 коп.); ПДВ - 0,16 (0 грн. 16 коп.); збір за місця для паркування транспортних засобів - 0,00 (нуль гривень 00 копійок)".

Так, відповідач стверджує, що 14.06.2019 ним надіслало на адресу КП "Київтранспарксервіс" "Оферту до Договору про внесення змін до Договорів № ДПН-2017-12/99, ДНП-2017-12/100, ДНП-2017-12/101, ДНП-2017-12/102 від 15.12.2017р., шляхом викладення пункту 3.1. в новій редакції відповідно до норм чинного законодавства України".

Стосовно наведених доводів відповідача судом встановлено наступне.

Відповідно до п. 1.1, 1.2 Статуту КП "Київтранспарксервіс" (далі - Статут), КП "Київтранспарксервіс" (надалі - Підприємство) створене згідно з рішенням Київради від 15.03.07 № 261/922, Підприємство засноване на комунальній власності територіальної громади міста Києва.

Відповідно до п. 4.1. Статуту, Підприємство у своїй діяльності керується Конституцією України, законами України, постановами та розпорядженнями Кабінету Міністрів України, указами та розпорядженнями Президента України, рішеннями Київради, розпорядженнями Київської міської державної адміністрації, іншими нормативними актами та цим Статутом.

З преамбули Договору № ДНП-2017-12/101 від 15.12.2017 вбачається, що при його укладенні сторони керувались рішенням Київської міської ради від 25.12.2008 № 1051/1051 "Про Правила благоустрою міста Києва".

Відповідно до п. 17.1.1 Правил благоустрою міста Києва, затверджених наведеним рішенням Київської міської ради, Правилами паркування транспортних засобів у м. Києві, які є розділом XVII Правил благоустрою міста Києва, визначається єдиний порядок організації та функціонування платних місць для паркування транспортних засобів на території міста Києва з метою, зокрема, підвищення дисципліни сплати збору за послуги паркування, збільшення фінансових, надходжень до бюджету м. Києва.

Згідно до п. 17.2 Правил благоустрою міста Києва плата за послуги паркування включає в себе ставку збору за паркування, відшкодування витрат на утримання та обслуговування місць для платного паркування, забезпечення планового прибутку уповноваженої особи (оператора) та може включати інвестиційну складову у разі затвердження Київською міською радою інвестиційної програми, якою передбачена зазначена складова; збір за паркування транспортних засобів - місцевий податок, який згідно із законом запроваджується і зупиняється Київською міською радою на території міста Києва та зараховується до бюджету м. Києва; платники збору за паркування автотранспортних засобів - водії чи відповідні юридичні особи, що паркують транспортні засоби у відведених або спеціально обладнаних для цього місцях.

Відповідно до п. 17.3.1 Правил благоустрою міста Києва організація та експлуатація місць платного паркування транспортних засобів здійснюється лише оператором або підприємствами, з якими оператор уклав відповідний договір.

Згідно п. 10.2.1 ст. 10 Податкового кодексу України збір за місця для паркування транспортних засобів належить до місцевих податків

Зарахування місцевих податків та зборів до відповідних місцевих бюджетів здійснюється відповідно до Бюджетного кодексу України (п. 10.5 ст. 10 Податкового кодексу України).

Згідно п. 2681.3.1 ст. 2681 Податкового кодексу України ставки збору встановлюються за кожний день провадження діяльності із забезпечення паркування транспортних засобів у гривнях за 1 кв. метр площі земельної ділянки, відведеної для організації та провадження такої діяльності, у розмірі до 0,075 відсотка мінімальної заробітної плати, установленої законом на 1 січня податкового (звітного) року.

20.12.2018 Київською міською радою прийнято рішення № 490/6541 "Про внесення зміни до рішення Київської міської ради від 23.06.2011 № 242/5629 "Про встановлення місцевих податків і зборів у м. Києві" (далі - Рішення Київської міської ради від 20.12.2018 № 490/6541).

Згідно п. 1 Рішення Київської міської ради від 20.12.2018 № 490/6541 вирішено внести зміну до пункту 3 Положення про збір за місця для паркування транспортних засобів у м. Києві, затвердженого рішенням Київської міської ради від 23 червня 2011 року N 242/5629 "Про встановлення місцевих податків і зборів у м. Києві" (в редакції рішення Київської міської ради від 28 січня 2015 року № 58/923), виклавши його в такій редакції: "3. Ставка збору. Ставка збору встановлюється за кожний день провадження діяльності із забезпечення паркування транспортних засобів у гривнях за 1 квадратний метр площі земельної ділянки, відведеної для організації та провадження такої діяльності, у розмірі 0,0 відсотка мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року, відповідно до рішення та згідно з переліком паркувальних майданчиків, які закріплені за комунальним підприємством "Київтранспарксервіс" (таблиця 1).".

Водночас, 13.12.2018 Київською міською радою прийнято рішення № 416/6467 "Про Бюджет міста Києва", додатком 10 до якого є Положення про формування та використання коштів цільового фонду спеціального фонду бюджету міста Києва у 2019 році. Пунктом 2 цього Положення визначено джерела формування коштів цільового фонду спеціального фонду бюджету міста Києва, якими є, зокрема, 60 відсотків плати за паркування транспортних засобів на майданчиках для платного паркування, які закріплені за Комунальним підприємством "Київтранспарксервіс".

Відповідно до п. 8.4.8. Статуту КП "Київтранспарксервіс" Підприємство видає у межах своєї компетенції накази, організовує та перевіряє їх виконання.

У зв`язку зі зміною ставок збору за місця для паркування транспортних засобів у м. Києві, встановлених рішенням Київської міської ради від 23 червня 2011 року № 242/5629 зі змінами та доповненнями, враховуючи Додаток 10 до рішення Київської міської ради від 13 грудня 2018 року № 416/6467 "Про Бюджет міста Києва", керуючись п. 8.4.5 Статуту, КП "Київтранспарксервіс" видано Наказ від 29.12.2018 № 172 "Про введення в дію рахунку структури тарифів на послуги з паркування транспортних засобів" (копія наявна в матеріалах справи) (далі - Наказ № 172). Пунктом 1 наведеного наказу затверджено та введено в дію з 1 січня 2019 року розрахунки структури тарифів на послуги з паркування транспортних засобів на одну годину, день, ніч, місяць і на квартал та розрахунок вартості надання права на експлуатацію фіксованих місць для паркування (ніч) та денного паркування для всіх територіальних зон у м. Києві в новій редакції.

Згідно з Наказом № 172 вартість надання права на експлуатацію фіксованих місць для паркування (ніч) з 01.01.2019 в межах III територіальної зони паркування становить 6,50 грн.

Разом з цим, пунктом 3.1 договору передбачено, що плата Сторони-2 (відповідача) Стороні-1 (позивачу) згідно умов даного договору становить 6,50 грн. за одне місце для платного паркування транспортних засобів за добу.

Як встановлено судом, договір є чинним станом на час розгляду справи, в тому числі і в частині умов наведеного пункту 3.1.

При цьому суд відзначає, що хоча матеріали справи і містять докази направлення 14.06.2019 відповідачем позивачу оферти про внесення змін до Договору № ДПН-2017-12/101 від 15.12.2017 шляхом викладення п. 3.1 цього договору в новій редакції, проте в матеріалах справи відсутні докази прийняття пропозиції (акцепту) позивачем.

В будь-якому випадку, направлення відповідачем позивачу в червні 2019 року пропозиції (оферти) про зміну умов Договору № ДПН-2017-12/101 від 15.12.2017 не впливає на обов`язок відповідача здійснити оплату згідно даного договору за період січень-квітень 2019 року.

Зважаючи на наведене, у відповідача були відсутні жодні підстави для сплати щомісячних платежів за договором за січень, лютий, березень та квітень 2019 року в менших сумах, виходячи з плати за одне місце для платного паркування транспортних засобів за добу, яка не узгоджена умовами укладеного між сторонами договору.

Таким чином, враховуючи здійснення відповідачем часткових платежів, суд приходить до висновку, що всупереч умовам укладеного між сторонами договору № ДНП-2017-12/101 від 15.12.2017, який станом на час розгляду справи є чинним в редакції на момент його укладення сторонами, відповідачем була здійснена оплата за надані послуги не в повному обсязі та з прострочкою платежу, що підтверджується вищенаведеними та оціненими судом доказами.

Матеріалами справи підтверджується, що заборгованість відповідача з оплати за січень 2019 року становить 24 641,28 грн., за лютий 2019 року - 22 256,64 грн., за березень 2019 року - 24 641,28 грн., за квітень 2019 року - 23 846,40 грн., а всього 95 385,60 грн.

Суд також відхиляє як безпідставні та необгрунтовані твердження відповідача про невідповідність актів приймання-передачі наданих послуг за січень - квітень 2019 року положенням частини 2 статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", при цьому враховує, що, відповідно до абзацу 9 частини 2 наведеної статті, неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо. Реквізити актів приймання-передачі наданих послуг за січень - квітень 2019 року дозволяють ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні спірної господарської операції, містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.

Крім того, посилання відповідача у відзиві на позовну заяву на не підписання ним актів здачі-приймання наданих послуг за період з січня по квітень 2019 року відхиляються судом, оскільки встановлений сторонами у договорі порядок розрахунків не передбачає обов`язкової умови їх підписання для проведення щомісячних оплат. Непідписання сторонами актів здачі-приймання послуг не може бути підставою для звільнення відповідача від обов`язку щодо оплати наданих послуг.

Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 04.06.2018 у справі № 910/20720/16.

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Враховуючи, що факт наявності боргу у відповідача перед позивачем за договором № ДНП-2017-12/101 від 15.12.2017 належним чином доведений, документально підтверджений і відповідачем не спростований, а строк оплати за договором є таким, що настав, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог щодо стягнення з відповідача основного боргу у розмірі 95 385,60 грн.

Крім того, позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 538,73 грн та інфляційних втрат у розмірі 1 286,77 грн.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та 3 % річних в порядку статті 625 ЦК України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Дії відповідача, які полягають в порушенні зобов`язання щодо повної та своєчасної оплати коштів за експлуатацію фіксованих місць паркування, є порушенням умов договору № ДНП-2017-12/101 від 15.12.2017 та підставою для захисту майнових прав та інтересів позивача відповідно до норм статті 625 Цивільного кодексу України.

Здійснивши перевірку заявленої до стягнення з відповідача суми 3% річних, суд дійшов висновку, що розрахунок останніх є обґрунтованим, арифметично вірним та таким, що не суперечить нормам чинного законодавства, у зв`язку з чим вимоги в цій частині підлягаю задоволенню в повному обсязі.

Що стосується заявлених до стягнення інфляційних втрат, то за перерахунком суду їх розмір становить більше, ніж заявлено позивачем, однак, приймаючи до уваги, що суду не надано право виходити за межі позовних вимог, то до стягнення підлягають інфляційні втрати у розмірі 1 286,77 грн.

Крім того, позивачем заявлено до стягнення з відповідача пені у розмірі 6 421,78 грн.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

У відповідності до частини 2 статті 551 Цивільного кодексу України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі. Сторони можуть домовитися про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом.

Пунктом 4.2 договору передбачено, що у разі порушення Стороною-2 (відповідачем) строків здійснення оплати, встановлених цим договором, Сторона-1 (позивач) набуває право вимоги у Сторони-2 сплати пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на момент прострочення, за кожний день прострочення від суми несплати.

Таким чином, суд перевіривши розрахунок заявленої до стягнення пені у розмірі 6 421,78 грн встановив, що останній відповідає вимогам зазначених вище норм цивільного законодавства та умовам договору, а відтак, позовні вимоги щодо стягнення пені підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ст. 74 Господарського процесуального кодексу України обов`язок доказування і подання доказів віднесено на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 73 ГПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин(фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З огляду на вищезазначене, приймаючи до уваги встановлені судом обставини, суд дійшов висновку про доведеність та обґрунтованість вимог позивача, у зв`язку з чим позовні вимоги Комунального підприємства "Київтранспарксервіс" підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 129, 236-238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Обслуговуючого кооперативу "Гаражний кооператив автолюбителів "ДНІПРОВСЬКИЙ" (02218, м. Київ, вул. Петра Вершигори, 2, ідентифікаційний код 22870782) на користь Комунального підприємства "Київтранспарксервіс" (01030, м. Київ, вул. Леонтовича, 6, ідентифікаційний код 35210739) суму основного боргу у розмірі 95 385 (дев`яносто п`ять тисяч триста вісімдесят п`ять) грн 60 коп., пеню у розмірі 6 421 (шість тисяч чотириста двадцять одна) грн 78 грн, інфляційні втрати у розмірі 1 286 (одна тисяча двісті вісімдесят шість) грн 77 коп., 3 % річних у розмірі 538 (п`ятсот тридцять вісім) грн 73 коп. та судовий збір у розмірі 1 921 (одна тисяча дев`ятсот двадцять одна) грн. 00 коп.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 07.08.2019

Суддя Л. Г. Пукшин