ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 серпня 2019 року

м. Київ

Справа № 910/13317/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Малашенкової Т.М. (головуючий), Бенедисюка І.М., Колос І.Б.,

за участю секретаря судового засідання Чупрій А.П.,

представників учасників справи:

позивача - Національного банку України (далі - НБУ, Банк) - Бірюкова О.А. за довіреністю від 18.02.2019 №18-0014/9226, Звада Р.В. за довіреністю від 18.02.2019 №18-0014/9209, Лантух Є.С. за довіреністю від 22.07.2019 №18-0014/37686,

відповідача 1 - товариства з обмеженою відповідальністю "Агенція комплексного захисту бізнесу "Дельта М" (далі -ТОВ "Дельта М") - Сич О.Ю. адвокат, посвідчення від 27.06.2018 №6781/10,

відповідача 2 - товариства з обмеженою відповідальністю "Колекторська компанія "Гарант" (далі - ТОВ "Гарант") - Голуб М.В. адвокат, посвідчення від 24.09.2009 №3856,

розглянув касаційну скаргу ТОВ "Гарант"

на постанову Північного апеляційного господарського суду від 30.05.2019 (головуючий - суддя Коротун О.М., судді: Сулім В.В., Пономаренко Є.Ю.)

зі справи № 910/13317/18

за позовом НБУ

до ТОВ "Дельта М" та

ТОВ "Гарант"

про визнання правочину недійсним та застосування наслідків його недійсності.

ІСТОРІЯ СПРАВИ

1. Короткий зміст позовних вимог

1.1. НБУ у жовтні 2018 року звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до ТОВ "Дельта М" та ТОВ "Гарант" про визнання недійсним договору від 30.09.2015 № 008 відступлення права вимоги (цесії), укладеного між відповідачами за кредитним договором від 18.07.2008 № 27/10-995П та просив застосувати наслідки його недійсності.

1.2. Позов обґрунтовано тим, що ТОВ "Дельта М", якому було передано в управління згідно з договором управління від 20.11.2013 майнові права за кредитними договорами, реалізовано право вимоги за кредитним договором від 18.07.2008 № 27/10-995П за ціною нижчою, ніж оціночна ринкова вартість, та ніж вартість, погоджена з НБУ; фактичне відступлення відчужених за спірним договором відступлення прав було здійснено до їх оплати; всупереч вимог статей 513, 514 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), частини третьої статті 24 Закону України "Про іпотеку" спірний договір цесії нотаріально не посвідчений.

2. Короткий зміст рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції

2.1. Рішенням Господарського суду міста Києва від 12.02.2019 (суддя Сівакова В.В.) у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

2.2. Рішення мотивоване тим, що визначення вартості активу, за договором цесії, за яким було реалізовано актив (майно) акціонерного банку "Банк регіонального розвитку", здійснювалось відповідно до рішень НБУ від 25.05.2015 № 255 та пункту 10.10 глави 10 розділу VI Положення про застосування Національним банком України заходів впливу за порушення банківського законодавства, затвердженого постановою НБУ від 28.08.2001 №369 (далі - Положення № 369) за ціною не нижче останнього аукціону з врахуванням зниження вартості на 30%, а саме: початкова вартість відповідно до звіту про оцінку від 31.03.2015 - 5 282 грн; мінімальна вартість активу (майна) з урахуванням зниження вартості на 30% - 3 697, 40 грн; а продано актив за оспорюваним договором за ціною 3 700 грн, що є більшою ніж мінімальна вартість активу (майна) з урахуванням зниження вартості на 30%.

Крім того, суд першої інстанції зазначив, що посилання позивача про те, що за спірним договором цесії було здійснено відступлення прав за іпотечним договором не відповідають дійсним обставинам справи та не підтверджуються належними та допустимими доказами, оскільки відступлення прав відбувалось саме за основними зобов`язанням, тобто кредитним договором.

2.3. Додатковим рішенням Господарського суду міста Києва від 05.03.2019 стягнуто з НБУ на користь ТОВ "Дельта М" 10 000 грн витрат на професійну правничу допомогу; стягнуто з НБУ на користь ТОВ "Гарант 10 000 грн витрат на професійну правничу допомогу.

2.4. Постановою Північного апеляційного господарського суду від 30.05.2019: рішення Господарського суду міста Києва від 12.02.2019 скасовано, ухвалено нове рішення, яким задоволено позов повністю; визнано недійсним договір від 30.09.2015 № 008 про відступлення права вимоги (цесії), укладений ТОВ "Дельта М" та ТОВ "Гарант" за кредитним договором від 18.07.2008 № 27/10-995П; зобов`язано ТОВ "Гарант" повернути ТОВ "Дельта М" документи, отримані згідно з договором від 30.09.2015 № 008 про відступлення права вимоги (цесії); додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 05.03.2019 скасовано; у задоволенні заяв ТОВ "Дельта М" та ТОВ "Гарант" про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відмовлено; здійснено новий розподіл судових витрат; судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи в суді першої та апеляційної інстанції, покладено на ТОВ "Дельта М" та ТОВ "Гарант"; стягнуто з ТОВ "Дельта М" на користь НБУ 4 405 грн судового збору; стягнуто з ТОВ "Гарант" на користь НБУ 4 405 грн судового збору.

2.5. Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що вчинення договору відступлення від 30.09.2015 № 008 було здійснено з порушенням вимог статті 1037 ЦК України, пункту 13.11 Положення № 369 та пункту 4.1 договору управління від 20.11.2013 та за відсутності необхідного обсягу правомочностей у ТОВ "Дельта М" щодо розпорядження таким майном, що вказує на недотримання при укладенні договору відступлення встановлених статтею 203 ЦК України вимог, а тому є підставою для визнання його недійсним в силу приписів статті 215 ЦК України.

3. Короткий зміст вимог касаційних скарг

3.1. У касаційній скарзі до Верховного Суду ТОВ "Гарант" просить скасувати постанову Північного апеляційного господарського суду від 30.05.2019 у справі № 910/13317/18, залишити в силі рішення Господарського суду міста Києва від 12.02.2019 та додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 05.03.2019.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

4. Доводи особи, яка подала касаційні скарги

4.1. ТОВ "Гарант" вважає, що суд апеляційної інстанції не вірно встановив обставини справи та не дослідив належним чином рішення НБУ № 255, оскільки суд встановлює, що рішенням НБУ № 255 надано право на продаж активу (окремого активу) фізичним та юридичним особам за ціною останнього аукціону, а далі вказує, що в матеріалах справи відсутнє відповідне погодження.

4.2. Скаржник зазначає, що: договір управління є типовим для всіх учасників відносин ліквідації банку та передбачений Положенням №369, що поширюється на всіх учасників правовідносин; єдиним обмеженням відчуження активів для Управителя, який встановлено Положенням та договором управління - це отримання попереднього погодження Національного банку України.

Тобто, на думку скаржника, нормативно-правовими актами передбачено, що управитель здійснює управління активами на власний розсуд і за це отримує винагороду та несе відповідальність. НБУ зобов`язується приймати рішення щодо погодження продажу активів у спосіб запропонований управителем або відмовляти в погодженні продажу активів. НБУ не наділений повноваженнями самостійно визначати спосіб продажу активів чи вказувати який спосіб продажу активів має застосовувати управитель.

4.3. ТОВ "Гарант" зазначає, що для управителя не встановлено обмеження у виборі способу продажу активів.

4.4. На думку скаржника, у рішенні від 25.05.2015 № 255 НБУ надає дозвіл на проведення продажу активів Банку за ціною останнього аукціону. Як спосіб продажу зазначено - шляхом проведення аукціону (що являє собою саме спосіб продажу активів, а не кількість аукціонів). Оскільки останній (повторний) аукціон з реалізації майна (активів) акціонерного банку "Банк регіонального розвитку" не відбувся, відповідно до рішенням НБУ № 255, 30.09.2015 ТОВ "Дельта М" та ТОВ "Гарант" було укладено договір № 008 про відступлення права вимоги (цесії) за кредитним договором від 18.07.2008 №27/10-995П, за ціною 3 700 грн, тобто з урахуванням уцінки майна не більше ніж на 30 відсотків.

4.5. Скаржник зазначає, що управитель звертався до НБУ з заявою про погодження продажу активів, вибравши порядок продажу на аукціоні, у випадку не реалізації активів на перших торгах - уцінка активів на 30% та проведення повторного аукціону, у випадку не реалізації активів на повторному аукціоні - продаж активів фізичним та/або юридичним особам за ціною останнього аукціону. Даний порядок зазначався як найбільш доцільний, оскільки Управитель для проведення аукціону повинен розмістити оголошення про його проведення принаймні в одній загальнодержавній та одній регіональній (місцевій) газеті. Середня вартість оголошення в загальнодержавній газеті (газета "Урядовий кур`єр") - 1 260 грн (мінімальна ціна оголошення 420 грн - максимальна 12 000 грн). Середня вартість оголошення в місцевій газеті - 5250,35 грн (мінімальна ціна оголошення 2 625,18 грн - максимальна 42 002,78 грн). Тобто у разі проведення аукціону по кожному кредитному портфелю окремо затрати складатимуть 86*1260+86*5250,35= 559 890,1 грн.

Крім того, у разі проведення торгів по кожному кредитному портфелю окремо, потрібно буде провести 86 аукціонів, що також призведе до додаткових витрат. Таким чином у разі проведення аукціону по кожному кредитному портфелю окремо, не зважаючи на те чи будуть продані майнові права - боргові зобов`язання фізичних та юридичних осіб за кредитними договорами, чи ні, затрати тільки на подачу оголошення складатимуть 559 890,1 грн. Зважаючи на зазначене було вирішено на перших торгах здійснювати реалізацію активів одним лотом.

У випадку не реалізації активів за стартовою ціною 1 639 013 грн, здійснити уцінку активів на 30% та провести повторний аукціон. У разі якщо й повторний аукціон не відбудеться, продаж активів буде здійснюватися управителем безпосередньо юридичним або фізичним особам з можливістю придбання кожного кредиту окремо за ціною останніх торгів (з урахуванням зменшення вартості кожного кредиту на 30 відсотків), що дасть змогу реалізувати активи в строк дії оцінки без нових затрат на нову оцінку та знецінення активів у зв`язку з строком давності невиконання зобов`язань боржниками.

4.6. ТОВ "Гарант" вважає, що оскільки, як передбачено договором управління та Положенням № 369, саме управитель несе відповідальність перед установником управління та кредиторами за належне управління активами та відшкодовує завдані збитки, а також отримує винагороду за надходження коштів - саме на нього покладено право визначати порядок реалізації активів.

Скаржник зазначає, що твердження суду апеляційної інстанції, що НБУ прийнявши рішення № 255, яким визначив інший спосіб продажу активів, зокрема шляхом проведення одного аукціону та продаж фізичним та юридичним особам за ціною першого аукціону без можливості продажу кожного активу окремо не відповідає нормам Положення № 369 та Договору управління, оскільки управитель не визначав такий спосіб продажу у своєму зверненні від 28.04.2015, а НБУ не може самостійно встановлювати способи продажу.

4.7. ТОВ "Гарант" стверджує, що судом апеляційної інстанції залишено поза увагою, що в період з 11.07.2016 по 15.07.2016 Національним банком України проведено планову перевірку, за результатами проведення якої складено довідку з перевірки діяльності ТОВ "Дельта М", якому передано в управління непродані активи акціонерного банку "Банк регіонального розвитку".

За результатами перевірки, будь яких порушень процедури продажу активів, визначеної Положенням, Рішенням НБУ від 25.05.2015 № 255 комісією НБУ не виявлено, більше того встановлено, що від продажу активів на рахунок Управителя в НБУ надійшли кошти в розмірі 165 784,64 грн.

Також, суд апеляційної інстанції не дослідив та не з`ясував обставин, які викладені у розділі 2 довідки з перевірки діяльності ТОВ "Дельта М" за період з 01.11.2014 до 01.07.2016 та у довідці з перевірки діяльності управителя від 12.01.2018, що як наслідок призвело до неправильної оцінки наявних в матеріалах справи доказів.

4.8. Скаржник вважає, що права НБУ, як контролюючого органу при укладенні між ТОВ "Дельта М" та ТОВ "Гарант" договору від 30.09.2015 № 008 відступлення права вимоги (цесії), порушені не були, а тому НБУ не мало права звертатися з позовними вимогами щодо визнання недійсним названого договору.

Крім того, на думку скаржника, норми права на які посилається суд апеляційної інстанції в постанові лише зазначають, що позивач здійснює контроль діяльності управителя шляхом проведення перевірок та витребування інформації, однак, вони не наділяють позивача правом на звернення з позовом до суду про оскарження укладених управителем договорів, натомість дають право останньому звертатися з позовом про стягнення завданих збитків.

5. Позиції, викладені у відзиві на касаційну скаргу

5.1. До Касаційного господарського суду від ТОВ "Дельта М" надійшов відзив на касаційну скаргу, в якому ТОВ "Дельта М" погоджується з доводами, викладеними у касаційній скарзі, та просить касаційну скаргу задовольнити, а постанову Північного апеляційного господарського суду від 30.05.2019 скасувати.

5.1.1. ТОВ "Дельта М" зазначає, що НБУ в Положенні № 369 не встановив для управителя порядку в якому він має здійснювати реалізацію активів банку, виходячи з того, що управитель отримує винагороду за управління активами та несе відповідальність у вигляді штрафів та відшкодування збитків - останній самостійно обирає порядок реалізації активів, а єдиним обмеженням відчуження активів для управителя, який встановлено Положенням № 369 та договором управління є отримання попереднього погодження НБУ.

5.1.2. Оскільки Положенням № 369 не передбачено способу реалізації активів, ТОВ "Дельта М" вважає, що управитель самостійно вибирає порядок та спосіб їх продажу. Посилання суду апеляційної інстанції на те, що управитель не мав права обирати спосіб який передбачено для ліквідатора є помилковим, оскільки управитель в будь-якому випадку повинен був вибрати якийсь спосіб реалізації, а у даному випадку він не керувався нормами, що регулюють діяльність ліквідатора, а обрав саме спосіб реалізації активів який передбачено для ліквідатора, оскільки це єдиний спосіб реалізації, який передбачений Положенням № 369.

5.2. Від НБУ до Касаційного господарського суду 31.07.2019 надійшов відзив на касаційну скаргу, в якому НБУ, зазначаючи про те, що апеляційним господарським судом прийнято постанову з додержанням норм процесуального права, правильного застосування норм матеріального права та повного з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить залишити без задоволення касаційну скаргу ТОВ "Гарант", а постанову Північного апеляційного господарського суду від 30.05.2019 без змін.

5.2.1. У відзиві НБУ зауважує, що ТОВ "Дельта М" в один період (вересень 2015 року) відчужив права вимоги до юридичних та фізичних осіб боржників АБ "Банк регіонального розвитку" за 51 кредитним договором на користь ТОВ "Гарант" та за 27 кредитним договорами на користь ТОВ "Саулес фабрика Україна". Вищевказані кредитні договори у загальному складають майже весь обсяг наявних активів Банку. При цьому, з вересня 2015 року ні ТОВ "Гарант" ні ТОВ "Саулес фабрика Україна" не розрахувались за отримані права вимоги, а ТОВ "Дельта М" не вживає будь-яких заходів щодо отримання коштів за відступлені права вимоги або повернення активів. Більш того, ТОВ "Дельта М" за власним рішення розпочав процедуру припинення юридичної особи (виписка з ЄДРПОУ міститься у матеріалах справи).

Додатково позивач зазначає, що НБУ звернувся до Господарського суду міста Києва із 51 позовом про оскарження, кожного окремо, договору відступлення прав вимоги укладеного ТОВ "Дельта М" та ТОВ "Гарант", а також з одним позовом про визнання недійсними 27 договорів відступлення (цесії) прав вимоги укладених з ТОВ "Дельта М" та ТОВ "Саулес фабрика Україна".

Пред`явленими позовами Національний банк, як державний орган, що наділений функціями контролю за виведенням неплатоспроможних банків з ринку та в подальшому діяльністю управителів, згідно з порядком передбаченим Положення № 369, має на меті здійснити захист права та майнових інтересів вкладників АБ "Банк регіонального розвитку", яких нараховується 1 395 юридичних та фізичних осіб (у т.ч. Національний банк та державні органи), від незаконних дій ТОВ "Дельта М" та ТОВ "Гарант" результатом яких є безоплатне виведення активів Банку та не поповнення накопичувального рахунку з якого здійснюється погашення вимог кредиторів Банку.

5.2.2. НБУ зазначає, що з укладенням Договору управління ТОВ "Дельта М" отримав права, щодо розпорядження майном банку на умовах належного та ефективного управління та набув обов`язків здійснювати управління майном виключно в інтересах вигодонабувачів та з погоджувати відчуження активів з Національним банком. Така норма спрямована на недопущення зловживань з боку управителя та покликана на запобігання істотної втрати вартості Активів Банку, за рахунок яких кредитори Банку (вигодонабувачі) мають право задовільнити свої вимоги. Національний банк з метою максимально повного задоволення вимог вигодонабувачів наділений суб`єктивним правом погоджувати та деталізувати порядок такого відчуження відповідно до вимог законодавства України, що регулює спірні правовідносини.

5.2.3. НБУ звертає увагу на те, що ТОВ "Дельта М" та ТОВ "Гарант" 30.09.2015 було укладено договір №008 про відступлення прав вимоги (цесїї) за кредитним договором від 18.07.2008 № 27/10-995П, за змістом пункту 1.1 якого ТОВ "Дельта М" передає права кредитора, а ТОВ "Гарант" приймає всі права вимоги і стає новим кредитором за кредитним договором 18.07.2008 № 27/10-995П (далі - Кредитний договір) укладеним між Банком і ОСОБА_1 (далі - Позичальник) та усіма договорами забезпечення за Кредитними договорами.

До умов Договору відступлення було включено положення про передання новому кредитору права вимоги до Позичальника одразу після укладення Договору відступлення (пунктом 1.6.2 Договору), однак така умова не погоджена з Національним банком та Рішенням № 255 не уповноважено ТОВ "Дельта М" на включення вказаної умову до Договору. Також пунктом 1.6.1 Договору відступлення передбачено, що кошти в сумі 3 700 грн за отримане право вимоги перераховується ТОВ "Гарант" протягом одного місяця після підписання Договору відступлення. Вказані умови Договору відступлення прямо суперечать Рішенню № 255, в якому не надано управителю повноважень на відстрочення платежу на 30 днів (один місць).

Більш того, право вимоги до Позичальника не могло бути відчужено за ціною 3 700 грн, оскільки Рішенням №255 встановлено вимогу здійснити відчуження за ціною не нижче чим вартість визначена суб`єктом оціночної діяльності у звіті про незалежну оцінку вартості майнових прав на боргові зобов`язання станом на 31.03.2015 (далі - Звіт про оцінку), в свою чергу у Звіті про оцінку визначено, що вартість права вимоги до Позичальника за Кредитним договором складає 5 282 грн. При цьому, Рішенням № 255 не надано можливості управителю змінювати на власний розсуд положення визначені у Рішенні № 255.

5.2.3. Позивач зазначає, що ТОВ "Дельта М" надало можливість ознайомитись з договорами відступлення, в т.ч. і з текстом оспорюваного Договору відступлення тільки у 2018 році, під час проведення позапланової перевірки у січні 2018 року. Також, у довідці про проведення перевірки діяльності управителя у 2016 було встановлено, що управителем недостатньо здійснена організація роботи з продажів, яка призвела до неотримання коштів на загальну суму 859 415, 36 грн.

5.2.4. Позивач відзначає, що у даному випадку звернення з позовом до суду обумовлюється як порушенням права вигодонабувача - Національного банку, метою задоволення вимог в т.ч. якого і було вчинення Договору управління, так і порушенням прав особи, уповноваженої на здійснення контролю за діяльністю управителя, до повноваження якої приписами Глави 14 Положення №369 та Розділу 7 Договору управління віднесено право застосування заходів відповідальності до управителя за неналежне виконання покладених на нього таким договором обов`язків.

З огляду на викладене вбачається, що існування незаконного правочину відчуження спірного активу, що позбавляє можливості задоволення вимог вигодонабувачів за його рахунок, безумовно свідчить про існування порушених прав і інтересів Національного банку, які підлягають судовому захисту в обраний згідно з приписами чинного законодавства України спосіб - шляхом визнання Договору відступлення недійсним за зверненням зацікавленої особи.

Більш того, позивач зауважує, що в даному випадку НБУ також виступає особою, наділеною правом контролю за належним виконанням ТОВ "Дельта М" взятих на себе зобов`язань за Договором управління, а відтак, і правом на застосування визначених

законодавством способів відновлення законності у випадку порушення управителем відповідних обов`язків.

5.2.5. Крім того, НБУ зазначає, що наявність права звернення до управителя з вимогою про відшкодування збитків не може бути розцінено як відмова від звернення з позовом до суду.

6. СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

6.1. Постановою правління НБУ від 02.12.2009 № 713 "Про відкликання банківської ліцензії та ініціювання процедури ліквідації Акціонерного банку (далі - АБ) "Банк регіонального розвитку" прийнято рішення із 07.12.2009 відкликати банківську ліцензію у АБ "Банк регіонального розвитку" та ініційовано процедуру ліквідації банку.

6.2. НБУ, АБ "Банк регіонального розвитку" в особі ліквідатора Євсієнка Ігоря Савелійовича (установник управління) та ТОВ "Дельта М" (управитель) 20.11.2013 укладено договір про передання в управління непроданих активів (далі - Договір про управління).

6.3. Пунктом 1.1 Договору про управління визначено, що установник управління передає в управління управителеві активи, наявні на балансі установника управління на дату укладення цього договору (далі - активи), а управитель приймає в управління активи і зобов`язується вживати всіх необхідних заходів для задоволення вимог кредиторів установника управління (далі - вигодонабувачі) відповідно до переліку (реєстру) вимог кредиторів за рахунок активів. Вигодонабувачами за договором про управління є кредитори установника управління, які на дату підписання договору про управління внесені до переліку (реєстру) вимог кредиторів установника управління (далі - перелік вигодонабувачів) та розрахунки з якими не проведені. Перелік вигодонабувачів із визначеною черговістю задоволення їх вимог наведено в додатку 2 до цього договору.

6.4. Згідно з підпунктом д) пункту 2.2 Договору управління управитель у своїй діяльності зобов`язується дотримуватися вимог законодавства України, у тому числі нормативно-правових актів НБУ.

6.5. Підпунктом б) пункту 2.5 Договору про управління визначено, що НБУ зобов`язується приймати рішення щодо погодження продажу управителем активів у двотижневий термін із дня надходження до НБУ відповідного звернення управителя.

6.6. Відповідно до пункту 4.1 Договору про управління продаж, відступлення права вимоги, переведення боргу щодо активів, переданих в управління за цим договором, здійснюються лише за попереднім погодженням із НБУ.

6.7. На виконання вимог зазначеного договору про управління, управителю передано в управління активи, в тому числі майнові права за кредитними договорами фізичних та юридичних осіб - боржників банку у кількості 88 договорів загальною сумою вимог у розмірі 87 731 589,17 грн (додаток 1 до Договору про управління).

6.8. ТОВ "Дельта М" (далі - управитель) та ТОВ "Гарант" (далі - новий кредитор) 30.09.2015 укладено договір № 008 про відступлення права вимоги (цесії) (далі - Договір цесії) за кредитним договором від 18.07.2008 № 27/10-995П на платній основі за ціною 3 700 грн.

6.9. Згідно з пунктом 1.6.1 Договору цесії після його підписання новий кредитор протягом одного місяця перераховує первісному кредитору грошові кошти 3 700 грн на накопичувальний рахунок управителя.

6.10. ТОВ "Дельта М" 10.06.2014 звернулося до начальника Управління припинення діяльності банків Генерального департаменту банківського нагляду із листом-погодженням від 06.06.2014 № 06/06-2014 щодо одержання попереднього погодження на продаж активів, в якому з урахуванням викладених в листі обставин, просив надати ТОВ "Дельта М" попереднє погодження на відчуження активів, переданих в управління за Договором управління, шляхом їх самостійного продажу третім особам.

6.11. Листом від 01.07.2014 № 55-013/34115 НБУ у відповідь повідомив, що продаж активів банку, зокрема, майнових прав за кредитними договорами фізичних та юридичних осіб здійснюється у порядку, визначеному главою 10 розділу VI Положення № 369, та повернув пакет документів, наданих листом від 06.06.2014 № 06/06-2014.

6.12. ТОВ "Дельта М" звернулося до НБУ із заявою від 27.01.2015 щодо уточнення кількості активів та погодження способу продажу активів, в якій просив надати погодження на продаж активів (продаж майнових прав через відступлення права вимоги по кредитним, договорам) у наступному порядку: здійснити продаж боргових зобов`язань фізичних та юридичних осіб за кредитними договорами у кількості 86 одиниць одним лотом, через прилюдні торги (аукціон) на Українській універсальній товарній біржі за початковою ціною 2 802 119 грн (враховуючи сумарну вартість кожного кредитного договору, визначену TOB "Приват-Консалтинг" у звіті про незалежну оцінку вартості майнових прав на боргові зобов`язання фізичних та юридичних осіб за кредитними договорами АБ "Банк регіонального розвитку" від 10.11.2014); у випадку, якщо зазначені вище торги не відбудуться - провести повторний продаж боргових зобов`язань фізичних та юридичних осіб за кредитними договорами у кількості 86 одиниць одним лотом через прилюдні торги (аукціон) на Українській універсальній товарній біржі за початковою ціною 1 961 483,30 грн (враховуючи зменшення вартості кожного кредитного договору на 30 відсотків від вартості визначеної TOB "Приват-Консалтинг" у звіті про незалежну оцінку вартості майнових прав на боргові зобов`язання фізичних та юридичних осіб за кредитними договорами АБ "Банк регіонального розвитку" від 10.11.2014); у випадку, якщо і повторні торги не відбудуться - надати управителю можливість (без додаткового погодження) здійснити продаж боргових зобов`язань через відступлення прав окремо по кожному з 86 кредитних договорів юридичним та/або фізичним особам шляхом укладання окремих договорів відступлення права вимоги за кредитним договором за ціною активу визначеною на останніх публічних торгах (за ціною, що на 30% менша від ринкової ціни визначеної TOB "Приват-Консалтинг" у звіті про незалежну оцінку вартості майнових прав на боргові зобов`язання фізичних та юридичних осіб за кредитними договорами АБ "Банк регіонального розвитку" від 10.11.2014).

6.13. TOB "Приват-Консалтинг" проведено повторну оцінку вартості майнових прав - боргових зобов`язань фізичних та юридичних осіб за кредитними договорами у кількості 86 одиниць станом на 31.03.2015, вартість яких склала 1 961 476 грн.

6.14. У зв`язку з виготовленням нового звіту про оцінку активів, ТОВ "Дельта М" 29.04.2015, звернулося до позивача із заявою від 28.04.2015 щодо внесення змін до погодження способу продажу активів у зв`язку з проведенням нової оцінки, в якому просив надати погодження на продаж активів (продаж майнових прав через відступлення права вимоги по кредитним договорам) у наступному порядку: здійснити продаж боргових зобов`язань фізичних та юридичних осіб за кредитними договорами у кількості 86 одиниць одним лотом через прилюдні торги (аукціон) на Українській універсальній товарній біржі за початковою ціною 1 961 476 грн (враховуючи сумарну вартість кожного кредитного договору, визначену TOB "Приват-Консалтинг" у звіті про незалежну оцінку вартості майнових прав на боргові зобов`язання фізичних та юридичних осіб за кредитними договорами АБ "Банк регіонального розвитку" від 31.03.2015); у випадку, якщо зазначені вище торги не відбудуться, - провести повторний продаж боргових зобов`язань фізичних та юридичних осіб за кредитними договорами у кількості 86 одиниць одним лотом через прилюдні торги (аукціон) на Українській універсальній товарній біржі за початковою ціною 1 373 033,20 грн (враховуючи зменшення вартості кожного кредитного договору на 30 відсотків від вартості визначеної TOB "Приват-Консалтинг" у звіті про незалежну оцінку вартості майнових прав на боргові зобов`язання фізичних та юридичних осіб за кредитними договорами АБ "Банк регіонального розвитку" від 31.03.2015); у випадку, якщо і повторні торги не відбудуться, - надати управителю можливість (без додаткового погодження) здійснити продаж боргових зобов`язань через відступлення прав окремо по кожному з 86 кредитних договорів юридичним та/або фізичним особам шляхом укладання окремих договорів відступлення права вимоги за кредитним договором за ціною активу визначеною на останніх публічних торгах (за ціною, що на 30% менша від ринкової ціни, визначеної ТОВ "Приват-Консалтинг" у звіті про незалежну оцінку вартості майнових прав на боргові зобов`язання фізичних та юридичних осіб за кредитними договорами АБ "Банк регіонального розвитку" від 31.03.2015).

6.15. НБУ 25.05.2015 прийнято рішення № 255 "Про відчуження ТОВ "Дельта М" майна (активів) АБ "Банк регіонального розвитку", яким, зокрема, вирішено:

"1. Погодити Управителю відчуження майна (активів) Акціонерного банку "Банк регіонального розвитку", за ціною не нижчою, ніж ринкова вартість, визначена суб`єктом оціночної діяльності станом на 31.03.2015 на загальну суму 1 639 013,00 грн (без урахування ПДВ), а саме майнові права за кредитними договорами у кількості 76 одиниць згідно з переліком майна (активів), який зазначений в інформації про майно (активи) та наданий листом управителя від 27.01.2015, шляхом, проведення аукціону.

У разі відсутності заяв щодо придбання майна (активів) Акціонерного банку "Банк регіонального розвитку" на аукціоні, Управителю здійснити безпосередній продаж майна (активу) Акціонерного банку "Банк регіонального розвитку" фізичній або юридичній особі за ціною останнього аукціону.

Відмовити у погоджені відчуження майнових прав за кредитними договорами: ОСОБА_2 договір від 05.12.2006 № 27/10-7211, ОСОБА_3 договір від 15.12.2003 № 27/10-7101, ОСОБА_4 договір від 01.11.2007 № 27/10-912П та договір від 25.12.200 7 № 2 7/10-93 0А, ОСОБА_5 договір від 29.12.2006 № 27/10-746А, ОСОБА_6 договір від 31.07.2008 № 27/10-997П, ОСОБА_11 договір від 20.12.2005 № 11/02-814-КІ, ОСОБА_8 договір від 22.06.2007 № 11/03-28, ОСОБА_9 договір від 12.03.2007 № 20/Б.в., ОСОБА_10 договір від 14.12.2006 № 14/10-191".

6.16. ТОВ "Дельта М" та Українською універсальною товарною біржею 10.06.2015 укладено договір-доручення № 100 на проведення аукціону, предметом якого є продаж майна, що належить АБ "Банк регіонального розвитку", порядок продажу якого погоджений рішенням НБУ від 25.05.2015 № 255, а саме: лот № 1 - майнові права на боргові зобов`язання фізичних та юридичних осіб за кредитними договорами АБ "Банк регіонального розвитку" у кількості 76 одиниць, без урахування ПДВ.

6.17. В газеті "Експрес об`ява" 12.06.2015 № 22 (5079) та 13.06.2015 в газеті "Голос України" № 104 (6108) було опубліковано оголошення про проведення 30.06.2015 аукціону з реалізації активів АБ "Банк регіонального розвитку" за стартовою ціною лоту 1 639 013 грн. 30.06.2015 Українською універсальною товарною біржею складено протокол № 1 про хід аукціону торгів, які не відбулися, згідно якого торги по лоту № 1, у зв`язку з відсутністю заяв про участь в аукціонних торгах, не відбулись.

В газеті "Голос України" № 117 (6121) 03.07.2015 та в газеті "Експрес об`ява" № 25 (5082) було опубліковано оголошення про проведення 20.07.2015 повторного аукціону з реалізації активів АБ "Банк регіонального розвитку" за стартовою ціною лоту 1147309,10 грн. 20.07.2015 Українською універсальною товарною біржею складено протокол № 1 про хід аукціону торгів, які не відбулися, згідно якого торги по лоту № 1, у зв`язку з відсутністю заяв про участь в аукціонних торгах, не відбулись.

6.18. Крім того, 15.06.2015 ТОВ "Дельта М" звернувся до НБУ із заявою від 12.06.2015, в якій просив надати погодження, щодо продажу майна (активів) АБ "Банк регіонального розвитку" у кількості 10 одиниць, у продажу яких було відмовлено рішенням НБУ від 25.05.2015 № 255.

НБУ 05.08.2015 прийнято рішення № 414 "Про відчуження ТОВ "Дельта М" майна (активів) АБ "Банк регіонального розвитку", яким, зокрема, вирішено:

Погодити управителю відчуження майна (активів) Акціонерного банку "Банк регіонального розвитку", за ціною не нижчою, ніж оціночна ринкова вартість, визначена суб`єктом оціночної діяльності за станом на 31.03.2015 на загальну суму 322 463, 00 грн (без урахування ПДВ), а саме майнові права за кредитними договорами у кількості 10 одиниць згідно з переліком майна (активів), який зазначений в інформації про майно (активи) та наданий листом управителя від 12.05.2015, шляхом проведення аукціону. У разі відсутності заяв щодо придбання майна (активів) АБ "Банк регіонального розвитку" на аукціоні, управителю здійснити безпосередній продаж майна (активу) АБ "Банк регіонального розвитку" фізичній або юридичній особі за ціною останнього аукціону.

6.19. ТОВ "Дельта М" та Українською універсальною товарною біржею 12.08.2015 укладено договір-доручення № 14/1 на проведення аукціону, предметом якого є продаж майна, що належить АБ "Банк регіонального розвитку", порядок продажу якого погоджений рішенням НБУ від 05.08.2015 № 414, а саме: лот № 1 - Майнові права на боргові зобов`язання фізичних та юридичних осіб за кредитними договорами Акціонерного банку "Банк регіонального розвитку" у кількості 10 одиниць, без урахування ПДВ.

14.08.2015 в газеті "Експрес об`ява" № 31 (5088) та 15.08.2015 в газеті "Голос України" № 150 (6154) було опубліковано оголошення про проведення 01.09.2015 аукціону з реалізації активів АБ "Банк регіонального розвитку" за стартовою ціною лоту 322 463 грн. 01.09.2015 Українською універсальною товарною біржею складено протокол № 1 про хід аукціону торгів які не відбулися, згідно якого торги по лоту № 1 не відбулись в зв`язку з відсутністю заяв про участь в аукціонних торгах.

04.09.2015 в газеті "Експрес об`ява" № 34 (5091) та 05.09.2015 в газеті "Голос України" № 164 (6168) опубліковано оголошення про проведення 21.09.2015 повторного аукціону з реалізації активів АБ "Банк регіонального розвитку" за стартовою ціною лоту 225 724,10 грн. 21.09.2015 Українською універсальною товарною біржею складено протокол № 1 про хід аукціону торгів, які не відбулися, згідно якого торги по лоту № 1, у зв`язку з відсутністю заяв про участь в аукціонних торгах, не відбулись.

6.20. Так, 30.09.2015 ТОВ "Дельта М" та ТОВ "Гарант" укладено договір № 008 про відступлення права вимоги (цесії) за кредитним договором від 18.07.2008 № 27/10-995П на платній основі за ціною 3 700,00 грн.

7. РОЗГЛЯД СПРАВИ ВЕРХОВНИМ СУДОМ

7.1. Склад суду касаційної інстанції змінювався відповідно до наявних у справі витягів з протоколів автоматизованого розподілу судової справи між суддями.

7.2. Розпорядженням в.о. заступника керівника апарату - керівника секретаріату Касаційного господарського суду від 07.08.2019 № 29.3-02/1748 у зв`язку з перебуванням судді Селіваненка В.П. на лікарняному призначено повторний автоматичний розподіл судової справи № 910/13317/18, відповідно до якого визначено склад колегії суддів: Малашенкова Т.М. (головуючий), Бенедисюк І.М., Колос І.Б.

7.3. З касаційною скаргою ТОВ "Гарант" було подано клопотання про передачу справи № 910/13317/18 на розгляд Великої Палати з підстав передбачених частиною п`ятою статті 302 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).

Назване клопотання ТОВ "Гарант" мотивовано тим, що питання прав та повноважень управителя, врегульовані Положенням про застосування Національним банком України заходів впливу за порушення банківського законодавства, затвердженого постановою НБУ від 28.08.2001 №369 (далі - Положення), а також можливість оскарження його дій не має жодної судової практики Верховного Суду (Верховного суду України чи Вищого господарського суду України), а суди першої інстанції доходять різних висновків та по різному застосовують ті ж самі норми матеріального права, тому, на думку ТОВ "Гарант", зважаючи на відсутність єдиної правозастосовної практики, виникла необхідність у формуванні такої практики та передачі даної справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

Розглянувши зазначене клопотання, Касаційний господарський суд дійшов висновку про відсутність підстав для передачі справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду з огляду на таке.

Відповідно до частини п`ятої статті 302 ГПК України суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії або палати, має право передати справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, якщо дійде висновку, що справа містить виключну правову проблему і така передача необхідна для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики.

Вирішуючи питання щодо наявності чи відсутності підстав для передачі справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду відповідно до положень частини п`ятої статті 302 ГПК України, суд, керуючись внутрішнім переконанням, у кожному конкретному випадку, з урахуванням порушеного питання оцінює обґрунтованість доводів заявника щодо існування проблеми у застосуванні відповідної норми права, а також оцінює, чи необхідна така передача для формування єдиної правозастосовчої практики та забезпечення розвитку права.

Касаційний господарський суд під час розгляду вказаного клопотання виходить з такого.

Для оцінки аргументованості клопотання з підстав наявності виключної правової проблеми необхідно виходити з природи виключної правової проблеми.

Касаційний господарський суд зважає, що виключна правова проблема - це проблема, яка зумовлена недоліками юридичних норм, в тому числі їх надмірно абстрактним та оціночним характером та/або відсутністю нормативно визначених форм способів подолання, можливість не уніфікованого судового застосування однакових юридичних норм до тотожних та побідних суспільних відносин .

Оцінивши доводи ТОВ "Гарант" у контексті обставин встановлених судами першої та апеляційної інстанції у справі № 910/13317/18, врахувавши предмет спору, зокрема щодо визнання правочину недійсним та застосування наслідків його недійсності; підставу спору; характер (суть) спірних правовідносин суд касаційної інстанції дійшов висновку, що ця справа не містить виключної правової проблеми і така передача не є необхідною для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики, оскільки відсутність на момент подачі вказаного клопотання чи касаційної скарги у справі практики Верховного Суду щодо певних правовідносин між їх учасниками, в тому числі і щодо питання прав та повноважень управителя врегульованих Положенням, не є безумовною підставою для передачі справи на розгляд до Великої Палати Верховного Суду.

З огляду на викладене Касаційний господарський суд не вбачає підстав для передачі справи № 910/13317/18 на розгляд Великої Палати Верховного Суду та задоволення названого клопотання ТОВ "Гарант".

8. Межі розгляду справи судом касаційної інстанції

8.1. Відповідно до частини першої статті 300 ГПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

8.2. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (частина друга статті 300 ГПК України).

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

9. Джерела права та оцінка аргументів учасників справи і висновків попередніх судових інстанцій

9.1. Причиною виникнення даного судового спору стало питання про наявність або відсутність підстав для визнання недійсним договору від 30.09.2015 № 008 про відступлення права вимоги та застосування наслідків його недійсності.

9.2. Відповідно до частин першої -п`ятої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Статтями 215 та 216 ЦК України встановлено підстави та наслідки недійсності правочинів. Так, визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 ЦК України. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Зазначені норми кореспондують положенням частини 1 статті 207 Господарського кодексу України, згідно з якою господарське зобов`язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб`єктності), може бути на вимогу однієї з сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. Отже, для визнання недійсним у судовому порядку правочину (господарського зобов`язання) необхідно встановити, що правочин не відповідає вимогам закону, або ж його сторонами (стороною) при укладенні було порушено господарську компетенцію.

Касаційний господарський суд звертається до правової позиції, яка викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.11.2018 по справі №905/1227/17, і яка зазначає, що вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Таким чином, Касаційний господарський суд відзначає, що вирішуючи спір про визнання правочину недійсним, має бути встановлена наявність тих обставин, з якими закон пов`язує визнання правочину недійсним і настання відповідних правових наслідків.

9.3.Відповідно до статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з статтею 658 ЦК України, право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару. Якщо продавець товару не є його власником, покупець набуває право власності лише у випадку, якщо власник не має права вимагати його повернення.

Договір відступлення права вимоги за своєю правовою природою є різновидом договору купівлі-продажу, а відтак, особа, яка виступає продавцем за таким договором, має мати необхідний для цього обсяг правоздатності.

9.4.З огляду на приписи частини третьої "Прикінцевих та перехідних положень" Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", згідно з якими ініційована до набрання чинності цим Законом процедура ліквідації банку здійснюється відповідно до законодавства, що діяло до набрання чинності цим Законом, та те, що ліквідація АБ "Банк регіонального розвитку" була ініційована постановою Правління НБУ від 02.12.2009 № 713, регулювання спірних правовідносин здійснюється, в тому числі, приписами Глави 70 ЦК України, Закону України "Про банки і банківську діяльність" та Положення № 369 в редакціях, що діяли до 22.09.2012.

Відповідно до частини одинадцятої статті 96 Закону України "Про банки і банківську діяльність" у разі, якщо на момент закінчення строку ліквідації залишилися непроданими активи банку і негайний продаж матиме наслідком істотну втрату їх вартості, ліквідатор передає такі активи в управління визначеній Національним банком України юридичній особі, яка зобов`язана вжити заходів щодо продовження погашення заборгованості кредиторів банку за рахунок отриманих активів.

Згідно з частиною першою статті 1029 ЦК України, за договором управління майном одна сторона (установник управління) передає другій стороні (управителеві) на певний строк майно в управління, а друга сторона зобов`язується за плату здійснювати від свого імені управління цим майном в інтересах установника управління або вказаної ним особи (вигодонабувача).

Відповідно до Глави 13 Положення № 369:

- ліквідатор у разі потреби передавання активів банку, які залишаються непроданими на час закінчення процедури ліквідації банку, негайний продаж яких матиме наслідком істотну втрату їх вартості, в управління іншій юридичній особі звертається до Національного банку з відповідною пропозицією згідно зі статтею 96 Закону про банки (пункт 13.1);

- за результатами конкурсу між банком, Національним банком і управителем укладається тристоронній договір. Договір про передавання в управління непроданих активів від імені Національного банку підписує уповноважена посадова особа Національного банку. Договір набирає чинності з дати його підписання (пункт 13.9);

- управитель відповідно до укладеного тристороннього договору: відкриває в Національному банку накопичувальний рахунок у порядку, установленому нормативно-правовими актами Національного банку; набуває прав сторони (учасника) у судових справах, у якій стороною (учасником) був банк, який ліквідовано, а також прав сторони (учасника) виконавчих проваджень за участю банку; управляє активами та може відчужувати майно за погодженням з Комісією Національного банку; задовольняє вимоги кредиторів банку (пункт 13.11).

Згідно з частиною п`ятою статті 1033 ЦК України, управитель, якщо це визначено договором про управління майном, є довірчим власником цього майна, яким він володіє, користується і розпоряджається відповідно до закону та договору управління майном. Договір про управління майном не тягне за собою переходу права власності до управителя на майно, передане в управління.

З огляду на викладене, суд касаційної інстанції погоджується з висновком суду апеляційної інстанції про те, що з укладенням договору управління майном (майновими правами) та переданням такого майна управителю відповідна особа набуває статусу фактичного тимчасового власника такого майна для досягнення мети укладення відповідного правочину управління, однак з обмеженими, умовами договору та закону, повноваженнями щодо володіння та розпорядження ним.

9.5. Відповідно до частини першої статті 1037 ЦК України управитель управляє майном відповідно до умов договору. Управитель може відчужувати майно, передане в управління, укладати щодо нього договір застави лише за згодою установника управління.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, пунктом 4.1 Договору управління передбачено, що продаж, відступлення права вимоги, переведення боргу щодо активів, переданих в управління за цим договором, здійснюються лише за попереднім погодженням із Національним банком України.

Таким чином, суд апеляційної інстанції обґрунтовано дійшов висновку, що з укладенням Договору управління ТОВ "Дельта М" не набуло безумовних прав власності щодо спірних активів АБ "Банк регіонального розвитку", а укладення відповідних договорів відступлення прав вимоги мало вчинятися виключно на умовах, погоджених із НБУ.

Погодження, за юридичної суттю, це вирішення питання відповідно до своєї компетенції уповноваженим суб`єктом.

Зазначене вище спростовує аргумент скаржника щодо можливості здійснення управління активами на власний розсуд управителем. Оскільки власний розсуд управителя обмежений погодженням з НБУ дій щодо реалізації активів. Касаційний господарський суд водночас частково погоджується з доводом скаржника, що управитель самостійно здійснює вибір способу, порядок продажу активів. Так, управитель є незалежним суб`єктом, який самостійно здійснює управлення майном, яке йому передане в управління, має право здійснювати вибір способу, порядок продажу майна, переданого в управління. Проте обраний спосіб та порядок продажу (відчуження) майна мають в обов`язковому порядку погоджені з НБУ.

9.6. Істотною умовою для погодження відчуження активу є визначення його ціни продажу. Так, ТОВ "Дельта М" зверталося до НБУ з листами щодо надання погодження на продаж активів за певною ціною та у визначених обсягах, унаслідок чого, НБУ було надано погодження, оформлене рішенням НБУ №255, відповідно до якого погодив ТОВ "Дельта М" продаж майна на певних умовах, а саме: шляхом продажу майнових прав за кредитними договорами у кількості 76 одиниць одним лотом на аукціоні за ціною не нижчою ніж 1 639 013 грн. (без урахування ПДВ) та, виключно, у випадку якщо такий аукціон не відбудеться - шляхом безпосереднього продажу майна фізичній або юридичній особі за ціною останнього аукціону, при цьому позивачем не було надано (погоджено) можливості як зміни визначеної в рішенні ціни продажу спірного майна шляхом уцінки спірних активів на 30% від ринкової ціни, так і продажу майнових прав за кожним кредитним договором окремо.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції, з посиланням на статтю 1037 ЦК України та пункт 13.11 Положення №369 та пункт 4.1 Договору управління, обґрунтовано дійшов висновку про те, що правомочності ТОВ "Дельта М" щодо продажу наданих йому в управління активів (майнових прав за кредитними договорами у кількості 76 одиниць (в т.ч. за спірним Кредитним договором)) були обмежені погодженими рішенням НБУ № 255 ціною, порядком та умовами ТОВ "Дельта М", відповідно, був позбавлений будь-якої можливості вчиняти їх реалізацію (відчуження) за ціною, нижче визначеної оцінювачем ТОВ "Приват-Консалтинг" у звіті про незалежну оцінку вартості майнових прав на боргові зобов`язання фізичних та юридичних осіб за кредитними договорами АБ "Банк регіонального розвитку" від 31.03.2015, та шляхом продажу окремо по кожному кредитному договору.

Отже, судом апеляційної інстанції правильно зазначено, що вчинення ТОВ "Дельта М" оспорюваного договору щодо відчуження прав за кредитним договором окремо та за нижчою ціною, ніж визначено у звіті від 31.03.2015 є перевищенням повноважень управителя за договором.

Касаційний господарський суд зазначає, що скаржник без належних правових підстав ототожнив повноваження ліквідатора з повноваженнями управителя за Договором, адже приписи глави 10 Положення №369 врегульовують виключно повноваження ліквідатора банку, які не передбачають їх делегування з вчиненням договору управління, а не управителя активами банку, які залишаються непроданими на час закінчення процедури ліквідації банку, повноваження якого унормовано в приписах глави 13 Положення №369.

Вчинення ТОВ "Дельта М" оспорюваного договору щодо відчуження прав за кредитним договором окремо та за нижчою ціною, ніж визначено у звіті від 31.03.2015 всупереч рішенню НБУ № 255, з порушенням вимог статті 1037 ЦК України, пункту 4.1 Договору управління, кваліфікується як укладення (вчинення) його стороною договору (ТОВ "Дельта М") з перевищенням повноважень, а відтак свідчить про недодержання при укладенні Договору відступлення встановлених статтею 203 ЦК України вимог, а тому є підставою для визнання його недійсним у силу приписів статті 215 ЦК України.

9.7. Касаційний господарський суд відхиляє доводи ТОВ "Гарант" щодо відсутності порушених прав НБУ внаслідок укладення оспорюваного правочину як необґрунтований з огляду на таке.

Позивач не є стороною оспорюваного ним правочину, але виходячи зі змісту приписів статей 15, 16, 215 ЦК України кожна особа має право на захист, в тому числі судовий, свого цивільного права, а також цивільного інтересу, що загалом може розумітися як передумова для виникнення або обов`язковий елемент конкретного суб`єктивного права, як можливість задовольнити свої вимоги за допомогою суб`єктивного права та може виражатися в тому, що особа має обґрунтовану юридичну заінтересованість щодо наявності/відсутності цивільних прав в інших осіб (правова позиція Верховного Суду України, викладена у постанові від 25.05.2016 року у справі № 6-605цс16).

Касаційний господарський суд відзначає, що НБУ в розумінні частини третьої статті 215 ЦК України є іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину, оскільки має обґрунтовану юридичну заінтересованість. В даному випадку, звернення позивача з позовом до суду обумовлено порушенням ТОВ "Дельта М" умов Договору управління, укладеного між НБУ, ТОВ "Дельта М" та АБ "Банк регіонального розвитку", яке виразилось у порушенні прав особи, уповноваженої на здійснення контролю за діяльністю управителя, до повноваження якої приписами Глави 14 Положення № 369 та Розділу 7 Договору управління віднесено право застосування заходів відповідальності до управителя за неналежне виконання покладених на нього таким договором обов`язків так і правом як вигодонабувача з метою задоволення кредиторських вимог, про що правомірно зазначив суд апеляційної інстанції.

9.8. Верховний Суд також відхиляє аргумент скаржника щодо невірного обрання Позивачем способу захисту з огляду на таке.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Оцінюючи належність обраного позивачем способу захисту та обґрунтовуючи висновок, судам слід виходити зі змісту відповідності суб`єктивного права, за захистом якого звернувся позивач, характеру порушення і чи може обраний спосіб забезпечити поновлення порушеного права. При цьому необхідно мати на увазі, що захист суб`єктивних цивільних прав здійснюється в межах правовідносин, які виникли між сторонами.

Тобто, попри обов`язок суду вирішити наявний між сторонами спір з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів відповідних осіб, предмет та підстави позову визначаються та можуть в установленому порядку змінюватися тільки позивачем, тоді як суд позбавлений права на відповідну процесуальну ініціативу.

Формулюючи викладені вище висновки, Суд враховує mutatis mutandis висновки Верховного Суду, які він послідовно надає стосовно принципу диспозитивності у господарському судочинстві (постанови Верхового Суду від 08.05.2018 у справі 922/1249/17, від 06.12.2018 у справі № 902/1592/15, від 18.03.2019 у справі № 908/1165/17).

Ефективність способу захисту не викликає обґрунтований сумнів з огляду на об`єктивну можливість сприяти відновленню порушеного права, а вказаний спосіб захисту за своєю суттю не є суперечливим у співвідношенні до правовідносин, які склались між сторонами.

9.9. Доводи скаржника щодо того, що проведеними позивачем перевірками не було встановлено порушень під час укладення Договору відступлення, викладених висновків не спростовують.

9.10. Інші аргументи касаційної скарги зводяться до власного тлумачення Договору управління та обставин справи. Водночас, зазначаючи про порушення цим судом норм процесуального та матеріального права, скаржник насправді фактично вдається до заперечення обставин, встановлених судом апеляційної інстанції під час розгляду справи, та перегляду вже здійсненої названим судом оцінки доказів у справі.

Наведені у касаційній скарзі доводи ТОВ "Гарант" вже спростовано судом апеляційної інстанції. Саме лише прагнення скаржника ще раз розглянути й оцінити ті ж самі обставини справи і докази в ній не є достатньою підставою для скасування оскаржуваного судового рішення.

Отже, доводи, викладені у касаційній скарзі, про порушення і неправильне застосування судами норм матеріального під час прийняття оскаржуваної постанови не знайшли свого підтвердження, не спростовують обставин, на які покликається суд апеляційної інстанції як на підстави для задоволення позову, ґрунтуються на переоцінці доказів, зібраних у справі, що, як вже було зазначено, за змістом статті 300 ГПК України не належить до повноважень суду касаційної інстанції.

9.11. За результатами аналізу питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду суд касаційної інстанції враховує висновки, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006). Зокрема, Європейський суд з прав людини у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

9.12. Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У справі "Трофимчук проти України" (№ 4241/03, §54, ЄСПЛ, 28 жовтня 2010 року) Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Враховуючи викладене вище, Касаційний господарський суд вважає, що ним наведені обґрунтування на всі доречні і вагомі доводи, викладені у касаційній скарзі.

9.13. Доводи НБУ, викладені у відзиві на касаційну скаргу, з урахуванням наведеного беруться до уваги Касаційним господарським судом як такі, що узгоджуються з обставинами справи, встановленими попередніми судовими інстанціями.

9.14. Доводи ТОВ "Дельта М", викладені у відзиві на касаційну скаргу, є необґрунтованими, з огляду на мотиви наведені у даній постанові.

10. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

10.1. Звертаючись з касаційною скаргою, ТОВ "Гарант" не спростувало наведених висновків суду апеляційної інстанції та не довело неправильного застосування ним норм матеріального права та/чи порушення норм процесуального права як необхідної передумови для скасування прийнятого ним судового рішення.

10.2. За таких обставин касаційна інстанція вважає за необхідне касаційну скаргу ТОВ "Гарант" залишити без задоволення, а оскаржувану постанову суду апеляційної інстанції - без змін як таку, що відповідає вимогам норм матеріального та процесуального права.

11. Судові витрати

11.1. Понесені ТОВ "Гарант" у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції судові витрати покладаються на скаржника, оскільки касаційна скарга залишається без задоволення.

Керуючись статтями 129, 308, 309, 315, 317 ГПК України, Касаційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Колекторська компанія "Гарант" залишити без задоволення, а постанову Північного апеляційного господарського суду від 30.05.2019 у справі № 910/13317/18 - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Т. Малашенкова

Суддя І. Бенедисюк

Суддя І. Колос