ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

06.08.2019 р. Справа № 917/240/19

За заявою Дочірнього підприємства "Полтавський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" про відстрочення виконання рішення суду від 27.05.2019 року по справі №917/240/19

за позовною заявою Приватного підприємства "Інтеб Пласт", провулок Героїв Бреста, 52, м. Кременчук, Полтавська область, 39631

до відповідача Дочірнього підприємства "Полтавський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України", вул. В.Чорновола, 22-а, м. Полтава, Полтавська область, 36000

про стягнення 403 920,91 грн. заборгованості

Суддя Тимощенко О.М.

Секретар судового засідання Отюгова О.І.

Представники сторін:

від стягувача: не з`явився,

від заявника (боржника): не з`явився.

Обставини справи: Господарським судом Полтавської області розглядалась справа №917/240/19 за позовом Приватного підприємства "Інтеб Пласт" до Дочірнього підприємства "Полтавський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" про стягнення 403 920,91 грн. заборгованості.

25.07.2019 року до Господарського суду Полтавської області надійшла заява Дочірнього підприємства "Полтавський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" про відстрочення виконання рішення суду від 27.05.2019 року по справі №917/240/19.

Ухвалою Господарського суду Полтавської області від 25.07.2019 року було прийнято заяву Дочірнього підприємства "Полтавський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" про відстрочення виконання рішення суду від 27.05.2019 року по справі №917/240/19.

Учасники справи представництво у судове засідання не забезпечили, про причини неявки суду не повідомили. Останні були належним чином та завчасно повідомлені про дату, час і місце проведення судового засідання, про що свідчать матеріали справи.

При цьому, після проведення судового засідання до канцелярії суду надійшли заперечення на заяву № 06/08-1 від 06.08.2019 р. (вх. № 8211 від 06.08.2019 р.), в яких стягувач зазначає, що він заперечує проти задоволення заяви боржника щодо відстрочення виконання останнім рішення Господарського суду Полтавської області у справі № 917/240/19. Надходження вищезазначеного відзиву після судового засідання підтверджується відміткою канцелярії Господарського суду Полтавської області.

Частиною 2 ст. 331 ГПК України встановлено, що заява про встановлення або зміну способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення розглядається у десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Даний строк є присікальним, а тому суд не оцінює дану обставину як підставу для відкладення розгляду даної заяви.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд встановив:

27.05.2019 р. Господарським судом Полтавської області прийнято рішення по справі № 917/240/19 про стягнення з Дочірнього підприємства «Полтавський облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» на користь ПП «Інтеб-Пласт» основного боргу у розмірі 375 096,48 грн., 3 % річних у розмірі 5 888,00 грн., пеня у розмірі 120,03 грн., інфляційного збільшення боргу у розмірі 22 220,00 грн., виграти по сплаті судового збору у розмірі 6049,87 гри.

Після набрання рішенням законної сили 17.07.2019 р. Господарським судом Полтавської області було видано наказ на його виконання.

25.07.2019 року до Господарського суду Полтавської області надійшла заява Дочірнього підприємства «Полтавський облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» про надання відстрочки виконання рішення суду по справі №917/240/19.

В обґрунтування заяви про відстрочку виконання рішення до 31.12.2019 р. відповідач посилається на скрутне фінансове становище.

Заявник зазначає, що він робить усе можливе для погашення заборгованості перед ПП«Інтеб-Пласт», і має намір повністю та добровільно погасити борг, але на даний час ДП «Полтавський облавтодор» перебуває у скрутному фінансовому становищі, оскільки має значну кредиторську заборгованість за розрахунками з постачальниками, яка станом на 01.07.2019 р. становить 91 017 849,00 грн., та невиплачена заробітна плата працівникам за травень-червень 2019 р. - 6 811 700,00 грн., заборгованість перед фондами соціального страхування па суму 5 223 200,00 грн., заборгованість перед бюджетом (військовий збір, ІІДЩФО) на суму 4 601 800,00 грн.; збиток за 2018 р. 5 695 000,00 грн.; арештовані банківські рахунки, що підтверджується довідкою №01-18/131-4 від 15.07.2019р.; майно підприємства перебуває в податковій заставі, що підтверджується витягом з ДРОРМ та велику кількість відкритих виконавчих проваджень на загальну суму 47 135 810,93 грн, що підтверджується обліковою карткою зведеного виконавчого провадження № 34007292 від 09.07.2019 р.

На підтвердження скрутного економічного становища заявника, останній залучає до заяви про відстрочення виконання рішення копії довідки №01-18/131-3 від 15.07.2019 р., витяг з ДРОРМ стосовно відкритих виконавчих проваджень на загальну суму 47 135 810,93 грн., облікову картку зведеного виконавчого провадження №34007292 від 09.07.2019 р. та консолідовані звіти про фінансові результати за 2018-2019 р.р.

Заявник зазначає, що відповідно до умов Договору №01-01-19 про закупівлю послуг за державні кошти від 28.01.2019р., ДП «Полтавський облавтодор» надає послуги з експлуатаційного утримання автомобільних доріг загального користування державного значення Полтавської області. В повній мірі відповідає за належне утримання доріг, забезпечення умов безпеки руху і несе повну безумовну майнову та іншу юридичну відповідальність в частині відшкодування майнової (матеріальної) і нематеріальної (в т.ч. моральної) шкоди та компенсації витрат власникам транспортних засобів, іншим учасникам дорожнього руху, якщо дорожньо-транспортна пригода сталася з причини незадовільного експлуатаційного утримання, допущеного з вини Виконавця, а також забезпечує повне майнове відшкодування Замовнику у разі заподіяння збитків користувачами доріг, та/або в процесі використання смуги відведення юридичними чи фізичними особами на мережі автомобільних доріг, якщо такі збитки завдані з вини виконавця. Одномоментне виконання вказаного рішення суду призведе до затримки розрахунків з кредиторами за матеріали, а як наслідок до зупинення господарської діяльності підприємства, що ставить під загрозу виконання особливо важливого завдання - забезпечення умов безпеки руху на автомобільних дорогах загального користування державного значення Полтавської області у зв`язку з його примусовим виконанням, що, в свою чергу, свідчить про наявність обставин, які істотно ускладнюють виконання такого рішення суду.

Всі вище наведені обставини, на думку заявника, є такими, що істотним чином ускладнюють негайне виконання рішення суду по даній справі і просить суд відстрочити виконання рішення суду від 27.05.2019 року на 6 місяців з моменту винесення ухвали за результатом розгляду даної заяви.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням фактичних та правових підстав заяви про надання відстрочки виконання судового рішення, суд виходить з наступного.

Відповідно до пункту 9 частини 3 статті 129 Конституції України, обов`язковість рішень суду відноситься до основних засад судочинства.

Відповідно до статті 326 ГПК України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 331 ГПК України, за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Заява про встановлення або зміну способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення розглядається у десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням учасників справи (ч. 2 ст. 331 ГПК України).

Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (ч. 3 ст. 331 ГПК України).

Згідно ч. 4 ст. 331 ГПК України вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

З зазначених норм права, суд вбачає, що розстрочка рішення допускається при наявності обставин, які суттєво ускладнюють виконання рішення.

Як зазначено у п. 7.1.2 Постанови Пленуму Вищого Господарського суду України від 17.10.2012 р. № 9 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" розстрочка означає виконання рішення частками, встановленими господарським судом, з певним інтервалом у часі. Підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. При цьому слід мати на увазі, що згоди сторін на вжиття заходів, передбачених статтею 121 ГПК України, ця стаття не вимагає, і господарський суд законодавчо не обмежений будь-якими конкретними термінами відстрочки чи розстрочки виконання рішення. Проте, вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо (п. 7.2 Постанови Пленуму Вищого Господарського суду України від 17.10.2012 р. № 9 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України"). Отже, в основу ухвали про надання розстрочки або відстрочки виконання рішення суду має бути покладений обґрунтований висновок про наявність обставин, що ускладнюють або роблять неможливим виконання рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Конституції України частиною національного законодавства України є Конвенція про захист прав і основних свобод людини 1950 р., ратифікована Верховною Радою України (Закон України від 17.07.1997 р. № 475/97-ВР). Юрисдикція Європейського суду з прав людини є обов`язковою в усіх питаннях, що стосуються тлумачення та застосування Конвенції.

Суд також бере до уваги те, що п. 1 статті 6 § 1 Конвенції гарантує кожному право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і неупередженим судом. Таким чином, ця стаття проголошує "право на суд", одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати до суду позов з цивільно-правових питань. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося, на шкоду одній із сторін.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 20.07.2004 р. по справі "Шмалько проти України" (заява № 60750/00) зазначено, що для цілей ст. 6 Конвенції виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід`ємна частина "судового розгляду". В зв`язку з тим, що відстрочка подовжує період відновлення порушеного права стягувача, при її наданні суди в цілях вирішення питання про можливість її надання, а також визначення строку подовження виконання рішення суду, повинні враховувати закріплені в нормах матеріального права, і перш за все у Європейській конвенції про захист прав людини та основних свобод, що є частиною національного законодавства, допустимі межі надання відстрочки виконання судового рішення. Згідно з правовою позицією Європейського суду з прав людини, несвоєчасне виконання рішення суду може бути мотивоване наявністю певних обставин, відстрочка виконання рішення суду не повинна шкодити сутності права, гарантованого ч. 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, згідно якої "кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру..", а у системному розумінні даної норми та національного закону, суд не повинен перешкоджати ефективному поновленню у правах, шляхом виконання судового рішення, тобто довготривале виконання рішення суду може набути форми порушення права на справедливий судовий розгляд, що не може бути оправдано за конкретних обставин справи та є наслідком зменшення вимог щодо розумності строку. Крім того, довготривале невиконання рішення суду порушує право на повагу до власності та на вільне володіння власністю у зв`язку з тим, що рішення набуває ознак довготривалого виконання. Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначає, що межі оправданої затримки виконання рішення суду залежить зокрема від складності виконавчого провадження, суми та характеру що визначено судом. Стосовно системності виконання Європейський суд підкреслює, що присудження грошових коштів не надає пом`якшення у виконавчому провадженні, а отже сама можливість надання відстрочки виконання судового акту повинна носити виключний характер. Із підстав, умов та меж надання відстрочки виконання судового рішення слідує, що безпідставне надання відстрочки без обґрунтованих на то мотивів, надане на тривалий період без дотримання балансу інтересів стягувача та боржника, порушує основи судового рішення, яке ухвалене іменем України, позбавляє кредитора можливості захистити свої права, знижує авторитет судового рішення, а тому таке судове рішення не може вважатися законним та справедливим.

Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 26.12.2003 р. № 14 "Про практику розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження" при вирішенні заяв державного виконавця чи сторони про відстрочку або розстрочку виконання рішення суду потрібно мати на увазі, що відповідно до приписів ГПК України їх задоволення можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення (хвороба боржника або членів його сім`ї, відсутність у нього майна, яке за рішенням суду має бути передане стягувачеві, стихійне лихо, інші надзвичайні події). При цьому такі виняткові обставини визначаються судом з огляду на матеріали справи, у тому числі подані стороною докази на обґрунтування такої заяви. Аналогічні приписи містить п. 7 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 р. № 9 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів".

З аналізу процесуальних норм, які регулюють питання можливості надання відстрочки та розстрочки виконання рішення суду випливає, що законодавець у будь-якому випадку пов`язує відстрочку виконання судового рішення в судовому порядку з об`єктивними, непереборними, тобто виключними обставинами, що ускладнюють або виключають виконання рішення. Визначальним фактором є винятковість цих випадків та їх об`єктивний вплив на виконання судового рішення.

Господарський процесуальний кодекс визначає перелік обставин, які зазначалися вище в ч. 4 ст. 331 ГПК України, разом з тим, не обмежує їх перелік, оскільки можуть бути і інші обставини, які об`єктивно ускладнюють виконання рішення суду.

Посилання заявника на важкий фінансовий стан, наявність заборгованості заявника перед іншими кредиторами, а також на те, що заходи примусового виконання рішення матимуть своїм наслідком зупинення діяльності товариства та накопичення нових боргів при неможливості їх погашення, судом не оцінюється як правомірні, оскільки самі по собі фінансові труднощі відповідача не свідчать про те, що особа (боржник) не може виконати рішення суду.

При цьому, судом прийнято до уваги те, що розгляд даної справи тривав з лютого 2019 р., а сама заборгованість за договором поставки №11/04-18 МП від 11.04.2018 р. виникла у відповідача у серпні 2018 р. і за період з серпня 2018 р. по липень 2019 р. ДП «Полтавський облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» не вчинило жодних дієвих заходів, спрямованих на погашення заборгованості в добровільному порядку.

Заявником до суду не надано доказів на підтвердження доводів щодо наявності виключних обставин, що ускладнюють або роблять неможливим виконання рішення суду. Крім того, боржником не надано доказів, що ті обставини, які, на його думку, унеможливлюють виконання рішення суду на момент розгляду заяви про відстрочку виконання рішення, зміняться у наступному, та доказів здійснення заявником заходів для зміни таких обставин і виконання судового рішення в повному обсязі.

Доказів наявності інших обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, боржником суду не надано.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що складне фінансове становище заявника за змістом статті 331 Господарського процесуального кодексу України не є обставинами, котрі ускладнюють виконання рішення суду або роблять його неможливим у встановленим господарським судом способом, а відтак не виступають підставою для відстрочки виконання рішення суду.

За визначенням ст. 42 Господарського кодексу України, підприємництвом є діяльність, яка ведеться на власний ризик, метою якої є отримання прибутку. В той же час, ч. 2 ст. 218 Господарського кодексу України, ч. 1 ст. 625 Цивільного кодексу України прямо передбачають, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання, тобто відсутність у боржника грошових коштів не є обставиною, яка може служити підставою для невиконання зобов`язання по оплаті.

Ризик несприятливих наслідків ведення господарської діяльності відповідача, не може бути перекладений на позивача (стягувача).

Отже, невиконання відповідачем своїх грошових зобов`язань перед позивачем негативно відображується на підприємстві позивача. А подальше ухилення відповідача від сплати заборгованості суттєво зачіпає інтереси позивача і завдає йому істотної, в тому числі й матеріальної шкоди.

Тобто, судом встановлено, що матеріали справи не містять жодних належних і допустимих доказів, які б підтверджували те, що для виконання рішення суду необхідна відстрочка виконання рішення суду саме на 6 місяців.

Таким чином, суд прийшов до висновку, що відповідачем не подано належних доказів, які б свідчили про наявність виключних об`єктивних обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, а тому заява про відстрочку виконання рішення по даній справі задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. 234, 331 ГПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Відмовити в задоволенні заяви Дочірнього підприємства "Полтавський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" про відстрочення виконання рішення суду від 27.05.2019 року по справі №917/240/19.

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання та може бути оскаржена в порядку та строки, передбачені ст.256-257 ГПК України.

Повний текст ухвали складено 12.08.2019 р.

Суддя О.М.Тимощенко