ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" серпня 2019 р.м. ХарківСправа № 904/2150/19

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Аріт К.В.

при секретарі судового засідання Горбачовій О.В.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Фізичної особи-підприємця Хуруджі Ліни Володимирівни, м.Дніпро
до Фізичної особи-підприємця Тридуб Сергія Олександровича, м.Харків
про стягнення 268023,77 грн.
за участю представників:

позивача - Прокопенко А.В. (ордер ДП1814 від 22.01.19р., адвокат);

відповідача - не з`явився.

ВСТАНОВИВ:

24.05.2019р. позивач - Фізична особа-підприємець Хуруджі Ліна Володимирівна ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) звернувся до Господарського суду Дніпропетртовської області з позовом до Фізичної особи-підприємця Тридуб Сергія Олександровича ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ), в якому просить суд стягнути з відповідача 268023,77 грн. боргу за не поставлений товар за договором поставки №20181610 від 16.10.2018р., а також 4425,36 грн. судового збору та витрати на правову допомогу в розмірі 27000,00 грн.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 28.05.2019 р. справу №904/2150/19 передано за підсудністю до Господарського суду Харківської області.

14.06.2019р. справа №904/2150/19 надійшла до Господарського суду Харківської області.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 19.06.2019 р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №904/2150/19 в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, призначивши судове засідання на 17.07.2019 р.

Протокольною ухвалою розгляд справи було відкладено на 07.08.2019 р.

У судовому засіданні 07.08.2019 р. позивач позов підтримував повністю та просив його задовольнити.

У судове засідання 07.08.2019 р. відповідач не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується матеріалами справи.

Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно перевіривши матеріали справи та надані докази, заслухавши представника позивача, суд встановив наступне.

16.10.2018 р. фізична особа-підприємець Хуруджі Ліна Володимирівна (далі - Позивач), з одного боку, та фізична особа-підприємець Тридуб Сергій Олександрович (далі - Відповідач) з іншого боку, уклали Договір поставки №20181610 (далі - Договір).

Відповідно до п.1.1. Договору, Постачальник (відповідач) зобов`язується поставити і передати у власність покупцю, а Покупець (позивач) - прийняти й оплатити технологічне обладнання (далі - Товар) у повному розмірі на умовах та в порядку, визначених цим Договором.

Згідно з п.1.2. Договору, Покупець зобов`язаний прийняти та оплатити, а Постачальник зобов`язується поставити Товар відповідно до Специфікації №1, визначеної в Додатку №1 до даного договору, що є невід`ємною частиною даного Договору.

Відповідно до п.2.3.1. Договору, в день підписання договору Покупець зобов`язується оплатити товар до його передання Постачальником (попередня оплата) у розмірі 100 % від загальної вартості поставленого товару визначеного в рахунках-фактурах (або в Специфікації №1) в розмірі 250000,00 грн. (ПДВ не передбачається.).

19.10.2018 р. позивач оплатив вартість товару в розмірі 250000,00 грн., що підтверджується наявним в матеріалах справи платіжним дорученням №1850 від 19.10.2018 р. (а.с.19).

Згідно з п.4.1. Договору, поставка товарів здійснюється Постачальником в межах наявного у нього асортименту на протязі 30 днів з дня отримання передплати (відповідно до п.2.3. цього договору) Постачальником.

Відповідно до п.4.5. Договору, Постачальник буде вважатися таким, який виконав зобов`язання з поставки товару, якщо він поставив товар з усією супроводжувальною документацією, яка вимагається за чинним законодавством України та даним Договором та внаслідок прийому було встановлено, що товар повністю відповідає вимогам, передбаченим законодавством України та іншим умовам даного Договору.

Таким чином, отримавши передплату 19.10.2018 р. відповідач повинен був здійснити поставку товару у встановлений договором строк, тобто до 18.11.2018 р. включно.

Всупереч зазначеному ані в строк до 19.11.2018 року, та взагалі до цього часу, відповідач не здійснив поставку передбаченого договором товару. Так, Позивач вважає, що такі обставини свідчать про порушення його прав та охоронюваних законом інтересів і є підставою для їх захисту у судовому порядку.

Відповідно до п. 5.1. Договору, Постачальник зобов`язується:

- постачати Покупцю товари в межах наявного у нього асортименту на умовах даного Договору;

- забезпечувати Покупця високоякісним і конкурентоздатним товаром;

- постачати товар у відповідній упаковці, що виключає псування та/або знищення його на період поставки до прийняття товару Покупцем;

- надавати Покупцю відповідну товаросупроводжувальну документацію при поставці товару.

Відповідно до п. 5.6. Договору, Сторони зобов`язуються:

- у випадку неможливості виконання однією із сторін взятих на себе зобов`язань, попередити про це іншу Сторону;

- при виконанні умов Договору підтримувати ділові контакти та вживати всіх необхідних заходів для забезпечення ефективності та розвитку їх комерційних зв`язків.

Відповідач не тільки не поставив товар, а й жодним чином не попередив Позивача про неможливість виконання взятих на себе зобов`язань. Численні спроби Позивача налагодити контакт з Відповідачем були марними та проігноровані останнім.

Відповідно до п. 6.1. Договору, за недотримання умов даного Договору Сторони несуть відповідальність згідно з чинним законодавством України.

Згідно з п.6 ч.3 ст.162 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), позовна заява повинна містити відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору - у випадку, якщо законом встановлений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору.

Відповідно до ч.1 ст. 19 ГПК України, сторони вживають заходів для досудового врегулювання спору за домовленістю між собою або у випадках, коли такі заходи є обов`язковими згідно із законом.

Відповідно до п.8.1. Договору, всі спори, які виникають між Сторонами з приводу виконання умов даного Договору, вирішуються шляхом переговорів. Сторони визнають, що всі можливі претензії по цьому Договору повинні бути розглянути на протязі 15 календарних днів з моменту отримання вимоги від іншої сторони, а в разі недосягнення згоди - передаються на розгляд в суд згідно з чинним законодавством України.

18.02.2019р. Позивач вжив заходів досудового врегулювання спору шляхом направлення Відповідачу претензії, в якій просив відповідача повернути йому суму сплаченої передоплати. Претензія була направлена позивачем на всі відомі йому адреси відповідача, однак жодної відповіді у встановлений договором строк не отримав.

Згідно зі ст.11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) підставою виникнення цивільних прав і обов`язків (зобов`язань) є, зокрема, договір.

У відповідності до статті 265 Господарського кодексу України (далі - ГК України), за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

У відповідності до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Статтями 525, 526 ЦК України унормовано, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства тощо. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Згідно з частиною першої статті 193 ГК України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Статтею 530 ЦК України передбачено строк (термін) виконання зобов`язання. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню за настанням цієї події.

Враховуючи викладене, те, що відповідач до теперішнього часу не поставив позивачу товар, та не повернув суму передоплати, позовні вимоги щодо стягнення 250000,00 грн. боргу є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи зазначене та порушення виконання зобов`язання відповідачем, позивачем за період з 19.11.2018 р. по 17.05.2019 р. було нараховано: 3698,63 грн. - 3% річних та 14325,14 грн. - інфляційних втрат.

Перевіривши розрахунок позивача по нарахуванню 3% річних та інфляційних втрат суд вважає їх обґрунтованими, а вимоги по їх стягненню такими, що підлягають задоволенню.

22.01.2019 р. Позивач уклав з Адвокатським об`єднанням «Аукторітас» договір № 108 про надання правової (правничої) допомоги.

На виконання умов зазначеного договору для захисту прав, свобод та законних інтересів Позивача Адвокатським об`єднанням "Аукторітас" було виписано ордер ДП № 000022 від 22.01.2019 року адвокату Прокопенко Андрію В`ячеславовичу.

22.01.2019 р. була укладена Угода №1 щодо складання Адвокатським об`єднанням "Аукторітас" претензії' щодо стягнення на користь Позивача заборгованості за порушення зобов`язання за Договором поставки, а також грошових коштів у розмірі 7000 грн. 00 коп. (сім тисяч гривень, нуль копійок) в рахунок стягнення витрат на правову (правничу) допомогу, відповідно до якої сума оплати за надання правової (правничої) складає 7 000,00 грн.

В ході захисту прав та інтересів Позивача, було складено та направлено на адресу Відповідача претензію, в якій було надано попередній розрахунок заборгованості, штрафних санкцій за порушення зобов`язання за Договором поставки № 20181610 від 16.10.2018 року та витрат на правову (правничу) допомогу.

22.03.2019 р. була укладена Угода №2 щодо складання Адвокатським об`єднанням «Аукторітас» позовної заяви та представництва інтересів Позивача в суді, відповідно до якої сума оплати за надання правової допомоги складає 20000,00грн.

До угод були складені акти та виставлені рахунки-фактури. Оплата, яку здійснив Позивач за надання правової (правничої) допомоги Адвокатським об`єднанням «Аукторітас» підтверджується платіжними дорученнями №2032 від 22.01.2019 р. та № 2189 від 29.03.2019 р.

Таким чином, загальна сума оплати, яку здійснив Позивач за надання правової (правничої) допомоги Адвокатським об`єднанням «Аукторітас» складає 27 000,00 грн.

Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду від 30.09.2009р. № 23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати

- консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, тощо. Вибір форми та суб`єкта : лани я такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу

- це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, з означених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Відповідно частин першої, другої статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та в надання інших видів правової допомоги клієнту.

Згідно із ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» факти здійснення господарських операцій фіксуються первинними документами (документами, які містять відомості про господарську операцію та підтверджують її здійснення), які складаються під час здійснення цієї операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Судова практика свідчить, що українські суди, здійснюючи розподіл витрат на послуги адвоката, керуються практикою Європейського суду з прав людини. У своїх рішеннях у справах "Баришевський проти України" від 26.02.2015 p., «Гімадуліна та інші проти України» від 10.12.2009р., "Двойних проти України" від 12.10.2006 p., «Меріт проти України» від 30.03.2004 p., «East/West Jinnee Limited» проти України» від 23.01.2014 p. ЄСПЛ указував, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат за умови, що буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір - обґрунтованим.

Сформована практика Європейського суду з прав людини заснована на тому, що заявник має право на відшкодування витрат в розмірі, який був необхідний та розумний і дійсно понесений. Зокрема, у справі «Неймайстер проти Австрії» було вирішено, що витрати на правову допомогу присуджуються в тому випадку, якщо вони були здійснені фактично, були необхідними і розумними в кількісному відношенні (пункт 43 рішення «Неймайстер проти Австрії»).

Також у рішенні «Санді Тайме проти Сполученого Королівства» від 6 листопада 1980 року Європейський суд з прав людини вирішив, що потерпіла сторона має право на відшкодування витрат на правову допомогу незалежно від того, наскільки результативними були дії в рамках надання їй такої допомоги, адже до обов`язків юриста входить максимально повне представлення інтересів клієнта, і за такого підходу ніколи не можна з упевненістю передбачити значення тієї чи іншої юридичної дії, якщо вона, утім, не є очевидно марною чи позбавленою юридичної сили (пункт 28).

Європейський суд з прав людини не визнає встановлення обмеження максимально допустимого для відшкодування розміру витрат на правову допомогу на рівні національного законодавства держави. Так, у справі «Кьоніг проти Німеччини» від 10 березня 1980 року (підпункт З пункту 25) Європейський суд з прав людини встановив, що обмеження максимально допустимого для відшкодування розміру витрат на правову допомогу, передбачене національним законодавством держави-відповідача, не повинне братися судом до уваги під час вирішення питання про суму такого відшкодування.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про обґрунтованість 27000,00 грн. витрат на правову допомогу.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд виходить з положень ст.129 ГПК України, враховуючи, що ціна позову складає 268023,77 грн., то витрати по сплаті судового збору у сумі 4020,36 грн. покладаються на відповідача, з вини якого виник спір.

Суд роз`яснює позивачу, що він має право надати клопотання про повернення надміру сплаченого судового збору в порядку п.1 ч.1 ст.7 ЗУ "Про судовий збір".

Враховуючи викладене та керуючись статтями 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, статтями 1, 2, 5, 7, 11, 13, 14, 15, 42, 46, 73, 74, 80, 86, 129, 238, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця Тридуб Сергія Олександровича (адреса: АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Фізичної особи-підприємця Хуруджі Ліни Володимирівни (адреса: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) 250000,00 грн. боргу, 3698,63 грн. - 3% річних, 14325,14 грн. інфляційних втрат, 4020,36 грн. судового збору, 27000,00 грн. витрат на правову допомогу.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення Господарського суду Харківської області може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги в порядку, встановленому статтями 254, 256 - 259 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено "12" серпня 2019 р.

Суддя К.В. Аріт