УХВАЛА

07 серпня 2019 року

м. Київ

справа № 905/66/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Могил С.К. - головуючий (доповідач), Волковицька Н.О., Случ О.В.,

перевіривши матеріали касаційної скарги Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця"

на постанову Східного апеляційного господарського суду від 18.06.2019

та рішення Господарського суду Донецької області від 13.03.2019

у справі № 905/66/19

за позовом Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Центральна збагачувальна фабрика "Селидівка"

про стягнення штрафу в сумі 28 470 грн.,

В С Т А Н О В И В:

Акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця" 05.07.2019 через Східний апеляційний господарський суд звернулось до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Східного апеляційного господарського суду від 18.06.2019 та рішення Господарського суду Донецької області від 13.03.2019 у справі № 905/66/19.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи (касаційної скарги, апеляційної скарги, заяви) між суддями Касаційного господарського суду від 29.07.2019 вказану касаційну скаргу передано для розгляду колегії суддів у складі: Могил С.К. - головуючий (доповідач), Случ О.В., Волковицька Н.О.

Здійснивши перевірку матеріалів касаційної скарги на відповідність вимогам Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження з огляду на таке.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 293 ГПК України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Згідно з ч. 7 ст. 12 ГПК України для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.

Відповідно до ст. 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2019 рік" прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01.01.2019 встановлено у розмірі 1 921 грн.

Оскільки предметом позову у даній справі є стягнення штрафу в сумі 28 470 грн., ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а тому справа є малозначною відповідно до положень ст. 12 ГПК України.

Разом з тим, обґрунтовуючи підстави для відкриття касаційного провадження, передбачені п.п. "а)" та "в)" п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України, заявник касаційної скарги зазначає, що справа стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, та становить значний суспільний інтерес.

При цьому, за доводами заявника касаційної скарги, судами попередніх інстанцій у даній справі було неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права, що призводить до формування неправильної неоднорідної та розрізненої правозастосовчої практики у подібних правовідносинах.

Обґрунтовуючи зазначені доводи заявник вказує на те, що оскаржувана постанова протирічить: практиці апеляційного господарського суду при розгляді аналогічних справ № 905/2359/18, № 905/69/19, № 905/2365/18, № 905/2362/18; практиці, яка викладена в постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 23.11.2018 у справі № 916/2450/17, а також висновку, викладеному у постанові Касаційного господарського суду від 23.06.2018 у справі № 916/1993/17.

Разом з тим, відмовляючи у позові, суди попередніх інстанції у даній справі виходили з того, що комерційний акт від 02.08.2018 № 476906/914 не може бути прийнятий судом як належний та допустимий доказ на підтвердження обставин неправильного зазначення відповідачем маси вантажу у залізничній накладній № 50976851, оскільки позивачем до суду першої інстанції не було надано доказів на підтвердження призначення ОСОБА_1 в.о. начальника станції та наявності у останнього відповідних повноважень, встановлених п. 10 Правил складання актів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 28.05.2002 № 334. Крім цього, дослідивши робочу інструкцію №19/ДС оператора бюро інформації про підхід і прибуття вантажів ОСОБА_2 та посадову інструкцію №24/ДС агента комерційного ОСОБА_3 , суди дійшли висновків, що вказаними інструкціями не передбачено надання вказаним особам права на підписання комерційних актів від імені залізниці як особам, підпис яких є обов`язковим для дійсності таких актів в силу п. 10 Правил складання актів.

Також апеляційним судом не прийнято подані позивачем докази щодо визначення кола осіб працівників залізниці, уповноважених на підписання від її імені комерційних актів, оскільки позивачем не підтверджено неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Таким чином, доводи скаржника, по суті, зводяться до незгоди з наданою судами попередніх інстанцій оцінкою окремих доказів, у тому числі комерційного акта від 02.08.2018 № 476906/914, що виходить за межі вимог ст. 300 ГПК України, у зв`язку з чим пов`язані з наведеним аргументи скаржника не можуть бути прийняті Верховним Судом.

Крім того, доводи скаржника про помилковість висновків суду апеляційної інстанції в частині необгрунтування позивачем неможливості подання окремих доказів до суду першої інстанції не визнаються Судом такими, що дають підстави стверджувати про існування обставин, передбачених п.п. "а)" та "в)" п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України, оскільки, по-перше, застосування приписів ч. 3 ст. 269 ГПК України в частині оцінки винятковості випадків неподання учасником справи доказів суду першої інстанції лежить в площині повноважень саме суду апеляційної інстанції.

По-друге, місцевий господарський суд, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, дослідивши робочу інструкцію №19/ДС оператора бюро інформації про підхід і прибуття вантажів ОСОБА_2 та посадову інструкцію №24/ДС агента комерційного ОСОБА_3 , дійшов висновків, що вказаними інструкціями не передбачено надання вказаним особам права на підписання комерційних актів від імені залізниці як особам, підпис яких є обов`язковим для дійсності таких актів в силу п. 10 Правил складання актів. При цьому, у відзиві на додаткові пояснення у справі (за № 13-04/117 від 06.03.2019) скаржник сам стверджував, що до обов`язків ОСОБА_3 та ОСОБА_2 відповідно до посадової та робочої інструкцій, наданих до позовної заяви, належить приймати участь у контрольному зважуванні вантажів, і з вказаних документів, на думку скаржника, слідує, що комерційний акт складено відповідно до вимог п. 10 Правил складання актів.

В силу приписів ст. 300 ГПК суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Враховуючи викладене, доводи скаржника про те, що справа стосується питання права, що має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, не знайшли свого підтвердження.

Касаційна скарга також не містить посилань на обставини, які б вказували, що справа становить значний суспільний інтерес, а саме лише таке твердження скаржника не свідчить про його наявність.

Враховуючи викладене, оскільки Судом не встановлено випадків, зазначених у п.п. а), б), в), г) п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України, суд касаційної інстанції дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця" на постанову Східного апеляційного господарського суду від 18.06.2019 та рішення Господарського суду Донецької області від 13.03.2019 у справі № 905/66/19.

Керуючись ст.ст. 12, 234, п. 2 ч. 3 ст. 287, п. 1 ч. 1 ст. 293 ГПК України, Суд, -

У Х В А Л И В:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця" на постанову Східного апеляційного господарського суду від 18.06.2019 та рішення Господарського суду Донецької області від 13.03.2019 у справі № 905/66/19.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не підлягає оскарженню.

Головуючий суддя Могил С.К.

Судді: Волковицька Н.О.

Случ О.В.