РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

07.08.2019Справа № 910/5785/19
Господарський суд міста Києва у складі судді Чебикіної С.О. при секретарі судового засідання Макарчук С.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Онікс Прайм" до Публічного акціонерного товариства "ДіамантБанк", Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію Публічного акціонерного товариства "ДіамантБанк" про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії, за участю представника позивача - Шаровського С.А., ордер АЕ №1001992 від 23.07.2019 року; відповідача-1 - Абросімова С.С., довіреність №б/н від 12.06.2019 року, відповідача-2 - не з`явився,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2019 року позивач звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до відповідача про визнання незаконними дії відповідача-2 щодо включення до ліквідаційної маси відповідача-1 грошових коштів у розмірі 1 575 000,00 грн., які належать на праві приватної власності позивачу та про зобов`язання відповідача-2 виключити з ліквідаційної маси відповідача-1 грошові кошти у сумі 1 575 000,00 грн., які належать на праві приватної власності позивачу на підставі ст. 55 Конституції України та ст.ст. 16, 525, 526, 626 ЦК України.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.05.2019 року відкрито провадження, справу вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження та підготовче засідання призначено на 10.07.2019 року.

14.06.2019 року відповідачем-1 через канцелярію суду було надано відзив на позовну заяву, в якому він просив суд відмовити в позові з тих підстав, що обмеження прав клієнта (в даному випадку позивача) щодо розпорядження грошовими коштами, які належать йому на праві власності та знаходяться на його банківському рахунку, передбачені спеціальним законом - ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», тому підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

10.07.2019 року в судовому засіданні оголошено перерву на 24.07.2019 року.

24.07.2019 року позивачем через канцелярію суду було надано клопотання про залучення до участі в справі в якості третіх осіб Фонд гарантування вкладів фізичних осіб та Національний банк України.

За приписами ч.ч. 1-3 ст. 50 ГПК України треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до закінчення підготовчого провадження у справі або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, у разі коли рішення у справі може вплинути на їхні права або обов`язки щодо однієї із сторін. Їх може бути залучено до участі у справі також за заявою учасників справи.

Якщо суд при вирішенні питання про відкриття провадження у справі або при підготовці справи до розгляду встановить, що рішення господарського суду може вплинути на права та обов`язки осіб, які не є стороною у справі, суд залучає таких осіб до участі у справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору.

В задоволенні зазначеного клопотання відповідача судом відмовлено з тих підстав, що ним не обґрунтовано яким чином рішення у даній справі вплине на права та обов`язки вищевказаної особи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.07.2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті на 07.08.2019 року.

Відповідач-2 в судове засідання 07.08.2019 року не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується зворотнім повідомленням про вручення поштового відправлення.

Відповідач-2 відзив на позов не надав.

Заслухавши пояснення представників позивача, відповідача-1, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Предметом позову є вимоги позивача про визнання незаконними дії відповідача-2 щодо включення до ліквідаційної маси відповідача-1 грошових коштів у розмірі 1 575 000,00 грн., які належать на праві приватної власності позивачу та знаходяться на його банківському рахунку; про зобов`язання відповідача-2 виключити з ліквідаційної маси відповідача-1 грошові кошти у сумі 1 575 000,00 грн., які належать на праві приватної власності позивачу та знаходяться на його банківському рахунку на підставі ст. 55 Конституції України та ст.ст. 16, 525, 526, 626 ЦК України.

Судом встановлено, що 12.04.2017 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "Онікс Прайм" (далі - клієнт) та Публічного акціонерного товариства "ДіамантБанк" (далі - банк) укладено договір банківського рахунку №17-04-14-000705, за умовами якого банк за заявою клієнта та на підставі цього договору й документів, визначених законодавством України, відкриває клієнту поточний рахунок (надалі за текстом - рахунок) для зарахування, зберігання, перерахування, видачі грошових коштів, а також здійснення всіх інших операцій, передбачених чинним законодавством України (згідно п.1.1. договору).

Позивач надав 21.04.2017 року в операційний час відповідачу платіжне доручення №5 на переказ 1 575 000,00 грн.

Доказів виконання відповідачем вищезазначеного платіжного доручення суду не надано.

Ст.ст. 525, 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частини 1 статті 1066 Цивільного кодексу України за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд (частина 3 статті 1066 Цивільного кодексу України).

Згідно з частиною 1 статті 1068 Цивільного кодексу України банк зобов`язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка. Банк зобов`язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом (частина 3 статті 1068 Цивільного кодексу України).

На підставі рішення Правління Національного банку України від 24 квітня 2017 року № 264-рш/БТ «Про віднесення Публічного акціонерного товариства "ДІАМАНТБАНК" до категорії неплатоспроможних" виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 24.04.2017 року прийнято рішення № 1684 про запровадження тимчасової адміністрації та призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві " ДІАМАНТБАНК ".

Також відповідно до рішення Правління Національного банку України від 22 червня 2017 року № 394-рш "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства "ДІАМАНТБАНК" виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд гарантування) прийнято рішення від 23 червня 2017 року №2663, "Про початок процедури ліквідації ПАТ "ДІАМАНТБАНК" та делегування повноважень ліквідатора банку".

Зазначена інформація відображена на офіційному сайті Фонду (http://www.fg.gov.ua) та у розумінні статті 75 ГПК України є загальновідомою, і не потребує доказуванню.

Таким чином, на час розгляду в суді даного спору відбувається ліквідація банку.

Відповідно до ч. 1 ст. 1074 Цивільного кодексу України обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов`язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом.

Процедура щодо виведення неплатоспроможного банку з ринку та питання запровадження і здійснення тимчасової адміністрації регулюються спеціальними нормами Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", який є спеціальним щодо інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.

Так, п. 16 ст. 2 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" встановлено, що тимчасова адміністрація - це процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до п. 6 статті 2 цього Закону ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства. Отже, у спорах, пов`язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов`язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у таких правовідносинах.

Статтею 36 вказаного Закону врегульовано наслідки запровадження тимчасової адміністрації.

Зокрема, згідно з підпунктами 1, 2 частини п`ятої статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку.

Відповідно до частини другої статті 46 цього Закону з дня призначення уповноваженої особи Фонду банківська діяльність завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню чи збільшенню ліквідаційної маси.

Згідно з п. 1.24 ст. 1 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" переказ коштів - рух певної суми коштів з метою її зарахування на рахунок отримувача або видачі йому у готівковій формі. Ініціатор та отримувач можуть бути однією і тією ж особою.

Судом також враховано, що відповідно до пункту третього частини 2 статті 37 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» уповноважена особа Фонду має право продовжувати, обмежувати або припиняти здійснення банком будь-яких операцій.

У матеріалах справі відсутні докази про те, що уповноважена особа Фонду дала дозвіл на здійснення банком відповідних операцій щодо виконання платіжного доручення позивача.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Аналогічна правова позиція стосовно унеможливлення виконання дій банком без надання на те дозволу тимчасової адміністрації викладена в постанові Верховного Суду України №6-2001цс15 від 20.01.2016 року.

За таких обставин, з огляду на викладене суд дійшов висновку, що права позивача за захистом яких він звернувся до суду не порушено відповідачами, а тому в позові про визнання незаконними дії відповідача-2 щодо включення до ліквідаційної маси відповідача-1 грошових коштів у розмірі 1 575 000,00 грн., які належать на праві приватної власності позивачу та знаходяться на його банківському рахунку; про зобов`язання відповідача-2 виключити з ліквідаційної маси відповідача-1 грошові кошти у сумі 1 575 000,00 грн., які належать на праві приватної власності позивачу та знаходяться на його банківському рахунку слід відмовити.

Судовий збір відповідно до вимог ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладається на позивача.

Керуючись ст. ст. 86, 129, 232, 233, 236 - 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

В позові відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 241 ГПК України та підлягає оскарженню в порядку та у строк, які визначені розділом IV ГПК України.

Повне рішення складено 12.08.2019р.

Суддя С.О. Чебикіна