ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

про відмову у відкритті провадження у справі

05.08.2019 Справа № 917/1307/19

Суддя Паламарчук В.В., розглянувши матеріали

за позовною заявою Фізичної особи-підприємця Сердюкова Юрія Олександровича, АДРЕСА_1

до відповідача 1: Товариства з обмеженою відповідальністю "Малі Будівельні Технології", 66401, Одеська область, Ананьївський район, м. Ананьїв, вул. Ніщинського, 7, оф. 1

відповідача 2: Фізичної особи-підприємця Юр`євої Ірини Вікторівни, АДРЕСА_2

про визнання недійсним Договору відповідального зберігання з правом користування та реалізації №03-03-16 від 03.03.2016 р.

ВСТАНОВИВ:

Позивачем подано позов до Товариства з обмеженою відповідальністю "Малі Будівельні Технології" та Фізичної особи - підприємця Юр`євої Ірини Вікторівни про визнання договору відповідального зберігання з правом користування та реалізації № 03-03-16 від 03.03.2016 року недійсним.

В позовній заяві позивач просить визнати договір недійсним з підстав, передбачених ч. 1, 5 ст. 203, ст. 215, ст. 656, ст. 658 ЦК України.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що:

- у відповідача - 1 відсутнє право власності на майно, яке було предметом оспорюваного ним правочину;

- у відповідача - 2 відсутнє право власності на майно, яке було предметом оспорюваного ним правочину;

- майно, що є предметом оспорюваного Договору беззаперечно належать на праві власності ФОП Сердюкову Ю.О .

Позивач, зазначає, що оскільки спірний договір з боку замовника (власника) майна, що передавалося на відповідальне зберігання, було підписано директором ТОВ "Малі Будівельні Технології", яке не було власником цього майна, а відповідно - не мало жодного права ані розпоряджатися цим майном (в тому рахунку передавати його на відповідальне зберігання), ані укладати цей договір відповідального зберігання, то це є достаньою правовою підставою для визнання цього договору недійсним.

При цьому позивач посилається на рішення Господарського суду міста Києва від 08.11.2018 р. по справі №910/8937/18, яким визнано договір поставки №25/16 ДП, укладений між ТОВ "Малі Будівельні Технології" та ТОВ "Маркет Сістем", недійсним, ухвалу слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 12.05.2016 року по справі № 202/2884/16-к, якою було визначено, що зазначене майно належить на праві власності саме Сердюкову Ю.О.

31.07.2019 р. від ФОП Юр`євої І.В. надійшла заява про відмову у відкритті провадження, оскільки ФОП Сердюков в четверте звертається до суду з позовною заявою до тих самих сторін, про той самий предмет, з тих самих підстав: №916/2719/16, №917/1071/18, №917/1136/19.

Судом встановлено, що господарським судом Одеської області від 27.03.2017 року в справі № 916/2719/16 було винесено рішення за позовом Фізичної особи - підприємця Сердюкова Юрія Олександровича до Товариства з обмеженою відповідальністю "Малі Будівельні Технології" та Фізичної особи - підприємця Юр`євої Ірини Вікторівни (про визнання недійсним договору, тобто позов того ж самого позивача до тих самих відповідачів з тим же предметом вимог - про визнання недійсним договору відповідального зберігання з правом користування та реалізації № 03-03-16 від 03.03.2016 року.

Як свідчать відомості з Єдиного державного реєстру судових рішень (http://reyestr.court.gov.ua/Review/67749210), вказане вище рішення було скасоване постановою Одеського апеляційного господарського суду від 12.07.2017 року, залишеною без змін постановою Вищого господарського суду України від 30.10.2017 року, з прийняттям нового рішення про відмову в позові.

Як зазначено Одеським апеляційним господарським судом в прийнятій постанові, позивачем не надано доказів, що майно, яке є предметом оспорюваного договору, належить саме ФОП Сердюков Ю.О. на праві власності, оскільки дане майно не має індивідуально визначених ознак, які б свідчили, що саме вказаний підприємець є його власником.

Наявність в матеріалах справи вищезгаданого договору поставки №103, укладеного 01.03.2016 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Економ-Схід» (постачальник) та ФОП Сердюков Ю.О. (покупець) 01.03.2016, та відповідних видаткових та товарно-транспортних накладних свідчить про придбання останнім одягу та взуття, які були у використанні, однак допустимих, належних та достатніх доказів того, що саме це майно є предметом оспорюваного договору, позивачем не надано.

Також в постанові зазначено, що позивачем не доведено, згідно ст.ст. 33, 34 ГПК України, порушення Договором прав ФОП Сердюков Ю.О. , а саме права власності на майно, передане на зберігання за оспорюваним договором, на яке посилається даний підприємець як на підставу позову.

Відповідно до абз. 4 п. 3.12 постанови Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» № 18 від 26.12.2011 року, під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Як свідчить зміст постанови Одеського апеляційного господарського суду від 12.07.2017 року, а також зміст постанови Верховного суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 08.08.2018 року по справі № 916/2719/16, в межах даної справи розглядався спір між тими ж сторонами (позивач - Фізична особа - підприємець Сердюков Юрій Олександрович , відповідачі - 1. Товариство з обмеженою відповідальністю "Малі Будівельні Технології", 2. Фізична особа - підприємець Юр`єва Ірина Вікторівна) про той самий предмет (про визнання недійсним договору відповідального зберігання з правом користування та реалізації № 03-03-16 від 03.03.2016 року) та з посиланням на ті ж самі обставини в обґрунтування позовних вимог (належність позивачу права власності на майно, яке було його предметом), тобто з тих самих підстав.

Зокрема, як зазначено в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 08.08.2018 року по справі № 916/2719/16, ФОП Сердюков Ю.О. в обґрунтування своїх вимог посилався на неправомірність укладеного між ТОВ «Малі Будівельні Технології» та ТОВ «Маркет Сістем» договору поставки № 25/16 ДП від 25.01.2016 року. Також у вказаній постанові Верховного Суду встановлено, що ФОП Сердюков Ю.О. в якості доказу належності йому майна, що є предметом оспорюваного договору посилався на ухвалу Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 12.05.2016 року у справі № 202/2884/16-к. Разом з тим, як зазначено в постанові Верховного Суду, колегія суддів Одеського апеляційного господарського суду в постанові від 12.07.2017 року по справі № 916/2719/16 встановила, що вказана ухвала не має преюдиційного значення при вирішенні спору в даній справі.

Крім того, як свідчать відомості з Єдиного державного реєстру судових рішень (http://reyestr.court.gov.ua/Review/67749210) по справі 917/1071/18 ФОП Сердюков Ю.О. звертався до господарського суду Полтавської області з позовом про визнання недійсним (фіктивним) договору відповідального зберігання з правом користування та реалізації від 03.03.2016, укладеного між ТОВ "Малі будівельні технології" і ФОП Юр`євою І.В .

Позов також було подано з посиланням, зокрема, на приписи статей 203, 215, 234 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) з тих підстав, що: Договір містить ознаки фіктивності, оскільки укладався без наміру створення правових наслідків, які ним обумовлювалися, позаяк товар, який був предметом Договору, ніколи не належав його сторонам, не перебував у їхньому володінні, користуванні, розпорядженні; майно (товар), яке є предметом Договору, на праві власності належить позивачу.

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 07.09.2018 у справі №917/1071/18 відмовлено у відкритті провадження у справі. Вказана ухвала суду з посиланням на пункт 2 частини першої статті 175 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) мотивована існуванням судового рішення, що набрало законної сили, яким вирішено спір між тими самими сторонами, про той самий предмет спору за аналогічних підстав.

Постановою Східного апеляційного господарського суду від 28.11.2018 зазначену ухвалу господарського суду Полтавської області від 07.09.2018 скасовано та направлено справу на розгляд місцевого суду.

Постановою Верховного суду від 19.02.2019 р. постанову Східного апеляційного господарського суду від 28.11.2018 зі справи № 917/1071/18 скасовано, ухвалу господарського суду Полтавської області від 07.09.2018 - залишено в силі.

Зокрема, колегія суддів Верховного суду у своїй постанові зазначила, що місцевим господарським судом на підставі встановлених ним обставин з`ясовано, що фактично позов у даній справі № 917/1071/18 було подано за наявності такого, що набрало законної сили, рішення суду зі справи № 916/2719/16 між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, а тому й зроблено висновок про відмову у відкритті провадження у справі. Вирішення судом даного спору фактично полягатиме у переоцінці обставин, встановлених рішеннями суду зі справи № 916/2719/16, які набрали законної сили.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 175 ГПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо є таке, що набрало законної сили, рішення чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.

Таким чином, суд дослідивши позовні матеріали та вищезазначені судові рішення, дійшов висновку, що позов подано до тих самих сторін, про той самий предмет і з тих самих підстав, що і в справі № 916/2719/16.

Отже у суду наявні підстави для відмови у відкритті провадження у справі.

Керуючись п. 2 ч. 1 ст. 175 ГПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Відмовити у відкритті провадження у справі.

Додаток: позовна заява та документи, зазначені в ній, як додатки.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена протягом 10 днів з дня її підписання/ (ст.ст.175, 235,255 ГПК України). Згідно ст.257 ГПК України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Відповідно до п.17.5 Перехідних положень ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя В.В. Паламарчук