ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 серпня 2019 року

м. Київ

Справа № 910/8625/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Колос І.Б. (головуючий), Бенедисюка І.М. і Малашенкової Т.М.,

розглянув у порядку письмового провадження

касаційну скаргу акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Південно-західна залізниця"

на рішення господарського суду міста Києва від 06.11.2018

(суддя Васильченко Т.В.)

та постанову Північного апеляційного господарського суду від 22.04.2019 (колегія суддів: Зубець Л.П. (головуючий), Мартюк А.І., Калатай Н.Ф.)

зі справи № 910/8625/18

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Експотрейд Компані" (далі - Товариство)

до публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Південно-західна залізниця" (далі - Залізниця)

про стягнення 179 839,68 грн.

ВСТАНОВИВ:

1. ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

Товариство звернулося до господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Залізниці 179 839,68 грн., з яких : 59701,37 грн. - пені, 27417,29 грн. - річні та 92721,02 грн. - інфляційні втрати.

Позовні вимоги обґрунтовані існуванням рішення господарського суду міста Києва від 20.11.2017 у справі №910/16253/17 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Експотрейд Компані" до Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення 936576,00 грн. боргу , яке не виконане, у зв`язку з чим позивач просив стягнути з відповідача нараховані, згідно існуючої заборгованості , інфляційні, річні та пеню.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції

Рішенням господарського суду міста Києва від 06.11.2018, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 22.04.2019 у справі №910/8625/18, позов задоволено частково. Стягнуто з Залізниці на користь Товариства пеню у розмірі 59 594, 46 грн., 3% річних у розмірі 27 019, 58 грн., інфляційні втрати у розмірі 92 715, 43 грн. та судовий збір в розмірі 2 689, 94 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Судові рішення мотивовані тим, що позивач належними та допустимими доказами довів обґрунтованість своїх вимог, однак розрахунок позовних вимог наданий позивачем є помилковим, що є підставою для відмови в позові в частині стягнення 3 % річних в сумі 397,71 грн., інфляційних втрат в сумі 5,59 грн. та пені в сумі 106,91 грн. При цьому місцевим судом визначено настання строку оплати за договором з 12.06.2017, а не з 30.06.2017 та з 06.07.2017, як визначив позивач у позові.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

Залізниця, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального права, просить суд касаційної інстанції скасувати судові акти попередніх інстанцій , прийняти нове рішення яким повністю відмовити у задоволенні позову.

2. АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Залізниця мотивує свою касаційну скаргу тим, що судами попередніх судових інстанцій, в порушення статей 86 та 236 Господарського процесуального кодексу України (далі -ГПК України) були неповно з`ясовані всі обставини справи та висновки викладені в рішеннях не відповідають дійсному; судами не були встановлені дійсні обставини даної справи, які входили до предмету доказування; суди попередніх судових інстанцій поклали в основу свої рішень преюдицію, встановлену в справі №910/16253/17; вважає, що в справі №910/16253/17 суди не встановлювали строк оплати за договором, тому стверджує про безпідставність висновків судів проте, що строк оплати за договором настав 12.06.2017; зазначає, що навіть якщо відліковувати строк з 28.04.2017 (акт про повернення двигунів), строк оплати згідно з пунктом 4.1 договору настає 07.07.2017, а не як встановлено судами; вважає, що строк оплати настав лише після набрання рішенням суду у справі №910/16253/17 законної сили; в матеріалах справи відсутній підписаний сторонами акт приймання-здачі наданих послуг, тому Залізницею не порушено строки оплати; суди безпідставно не застосували до даних правовідносин норми статей 233 Господарського кодексу України (далі -ГК України) та 551 Цивільного кодексу України (далі -ЦК України) стосовно зменшення розміру нарахованої Товариством пені; судами не враховано, що Залізницею повністю сплачена Товариству основна заборгованість за виконаний капітальний ремонт, згідно з рішенням суду по справі №910/16253/17.

Доводи інших учасників справи

У відзиві на касаційну скаргу Товариство просило судові акти попередніх інстанцій залишити без змін, а касаційну скаргу - без задоволення, посилаючись, зокрема, на правильне застосування судами норм матеріального та процесуального права.

3. СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

Місцевим і апеляційним господарськими судами у розгляді справи з`ясовано й зазначено, зокрема, що:

- 23 грудня 2016 ПАТ "Українська залізниця" в особі підрозділу моторвагонне депо Фастів-1 регіональної філії "Південно-західна залізниця", як замовник, та ТОВ "Експотрейд Компані", як виконавець, уклали договір з капітального ремонту лінійного обладнання №ПЗ/НРП-161449/НЮ, відповідно до умов якого виконавець у визначені строки зобов`язався надати послуги з ремонту тягових двигунів та допоміжних електричних машин (послуги з капітального ремонту лінійного обладнання), у відповідності до додатку №1 "Обсяги та вартість послуг", а замовник - прийняти і оплатити такі послуги;

- позивач зазначав, що на виконання умов Договору ним було виконано роботи з капітального ремонту лінійного обладнання, проте відповідач зобов`язань з оплати вартості виконаних позивачем робіт належним чином не виконав, у зв`язку з чим в нього існує заборгованість, яка на час подання даного позову Залізницею не погашена ;

- також встановлено, що рішенням господарського суду міста Києва від 20.11.2017 у справі №910/16253/17, яке залишено без змін постановою Верховного Суду від 23.05.2018, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕКСПОТРЕЙД КОМПАНІ" задоволено повністю, присуджено до стягнення з Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" заборгованість з оплати вартості виконаних позивачем робіт за договором №ПЗ/НРП-161449/НЮ від 23.12.2016 у розмірі 936576,00 грн.

- під час розгляду справи №910/16253/17, судами було встановлено, що наявні в матеріалах справи документи підтверджують факт неналежного виконання позивачем свого обов`язку за договором щодо ремонту всіх 13 двигунів до 31.03.2017, в той же час, відсутні обставини, які б свідчили про відмову відповідача, як кредитора від прийняття виконання. За висновками судів, такі дії відповідача, як прийняття відремонтованих шести двигунів та прийняття металобрухту, що утворився внаслідок ремонту двигунів, свідчать про схвалення результату виконаних позивачем робіт, у зв`язку із чим у ПАТ "Українська залізниця" наявний обов`язок оплатити прийняті роботи. При цьому, судами зауважено, що не забезпечення ТОВ "Експотрейд Компані" своєчасного виконання зобов`язання не є підставою для звільнення ПАТ "Українська залізниця" від виконання обов`язку щодо оплати вартості наданих послуг;

- отже, наявність грошового зобов`язання відповідача, яке виникло за договором №ПЗ/НРП-161449/НЮ від 23.12.2016, по сплаті позивачу вартості виконаних робіт з капітального ремонту лінійного обладнання у розмірі 936 576,00 грн. підтверджується рішенням Господарського суду м. Києва від 20.11.2017 за участі тих самих сторін, яке набрало законної сили, а тому відповідно до частини четвертої статті 75 ГПК України не підлягає повторному доказуванню.

Судами також встановлено що:

- 18.07.2018 заступником начальника відділу Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Заєць Тетяною Ігорівною відкрито виконавче провадження по виконанню наказу Господарського суду міста Києва №910/16253/17 від 25.06.2018;

- 08.08.2018, у зв`язку із фактичним виконанням рішення Господарського суду міста Києва від 20.11.2017 у справі №910/16253/17, заступником начальника відділу Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Заєць Тетяною Ігорівною винесено постанову ВП №56790421 про закінчення виконавчого провадження;

- станом на момент звернення позивача з даним позовом до суду (02.07.2018) відповідачем зобов`язання з оплати вартості виконаних робіт виконано не було, у зв`язку з чим позивачем заявлено вимогу про стягнення пені у розмірі 59 701,37 грн., а саме окремо по кожному акту. За актом наданих послуг №11 від 20.04.2017 з 01.07.2017 по 27.12.2017; за актом наданих послуг №14 від 20.04.2017 з 01.07.2017 по 27.12.2017 та за актом наданих послуг №12 від 25.04.2017 з 06.07.2017 по 01.01.2018, інфляційних витрат у розмірі 92721,02 грн. за період з 01.07.2017 по 31.05.2018 та 3% річних у розмірі 27 417,29 грн. за період з 01.07.2017 по 22.06.2018;

-в свою чергу відповідачем було заявлене клопотання про зменшення розміру пені до 1 грн.;

- звертаючись з клопотанням про зменшення розміру штрафних санкцій, відповідач посилався на те, що останній сплатив основну заборгованість згідно з рішенням суду по справі №910/16253/17.

4. ДЖЕРЕЛА ПРАВА Й АКТИ ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ

ЦК України:

частина друга статті 11:

- підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини; завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; інші юридичні факти;

стаття 509:

- зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку;

- зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу;

стаття 549:

- неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання;

частина третя статті 551:

- розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення;

частини перша, друга статті 598:

- зобов`язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом;

стаття 599:

- зобов`язання припиняється його виконанням, проведеним належним чином;

стаття 610:

- порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання);

частина перша статті 612:

- боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав його у строк, встановлений договором;

частина друга статті 625:

- боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом;

ГК України:

стаття 217:

- господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції;

частина перша статті 230:

- штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання;

стаття 233:

- у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій;

ГПК України:

частини перша-третя статті 13:

- судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін;

- учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом;

- кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом;

частина перша статті 73:

- доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи;

частина перша статті 74:

- кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень;

стаття 76:

- належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування;

- предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення;

стаття 77:

- обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування;

- докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються;

стаття 78:

- достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи;

стаття 79:

- достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування;

- питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання;

частина перша та друга стаття 86:

- суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів;

- жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності;

частини перша - п`ята статті 236:

- судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим;

- законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права;

- судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом;

- при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду;

- обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи;

пункт 2 частини першої статті 308:

- суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право, зокрема, скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема за встановленою підсудністю або для продовження розгляду.

5. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Оцінка аргументів учасників справи і висновків місцевого та апеляційного господарських судів

Предметом касаційного оскарження у даній справі стало питання наявності чи відсутності для стягнення з Залізниці сум інфляційних, річних та пені за невчасну оплату за надані Товариством послуги згідно з укладеним договором з надання послуг капітального ремонту лінійного обладнання від 23.12.2016 , оскільки вказаний факт встановлений рішенням суду у справі № 910/16253/17 та яке на день подачі позову (02.07.2018) Залізницею не було виконане.

Виходячи із положень статей 598, 599 ЦК України, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов`язання (така ж правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 15.11.2010 у справі № 4/720, від 04.07.2011 у справі № 13/210/10, від 12.09.2011 у справі № 6/433-42/183, від 24.10.2011 у справі № 16/5/5022-103/2011 (2/43-654), від 14.11.2011 у справі № 12/207).

При цьому чинне законодавство не пов`язує припинення грошового зобов`язання з наявністю судового рішення про стягнення боргу чи відкриттям виконавчого провадження з примусового виконання такого рішення.

Тобто, саме лише прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов`язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання.

Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних до повного виконання грошового зобов`язання.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що станом на момент звернення Товариства з даним позовом до суду строк виконання грошового зобов`язання Залізниці перед Товариством у розмірі 936 576 грн. настав та виконаний не був, а отже мало місце прострочення його виконання, у зв`язку з чим Товариство має право на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України.

Перевіривши розрахунок позовних вимог, суди попередніх судових інстанцій дійшли висновку щодо наявності підстав для часткового задоволення позову та стягнення з відповідача 59 594, 46 грн. - пені, 27019,58 грн. - 3% річних та 92715,43 грн. - інфляційних втрат, а в іншій частині відмовили у задоволенні позову.

При цьому місцевий суд при здійсненні власного перерахунку штрафних санкцій виходив, що пунктом 4.1 договору визначено, що замовник перераховує кошти виконавцю на підставі акту приймання-здачі наданих послуг протягом 45 банківських днів з дня підписання акту приймання-здачі наданих послуг.

Посилаючись на акт від 28.04.2017, який підтверджує повернення Товариством до моторвагонного депо Фастів 1 шести тягових двигунів, місцевий суд встановив, що строк оплати за договором настав 12.06.2017, а не 30.06.2017 та 06.07.2017, як визначив позивач у позовній заяві.

У зв`язку з зазначеними обставинами місцевим судом був здійснений власний перерахунок штрафних санкцій з урахуванням встановленого строку оплати за договором.

Верховний суд погоджується з висновками судів, що відлік строку оплати слід здійснювати саме з 28.04.2017 (підписаний сторонами акт повернення двигунів), при цьому вважає слушними аргументи Залізниці стосовно того, що при здійсненні власного розрахунку розміру штрафних санкцій суди попередніх інстанцій помилково встановили дату настання строку оплати за договором 12.06.2017, не врахувавши, що згідно з пунктом 4.1 договору, оплата здійснюється протягом 45 банківських днів з дня підписання акту приймання-здачі наданих послуг.

Згідно пункту 1.21 статті 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» операційним банківським днем є частина робочого дня банку або іншої установи - учасника платіжної системи, протягом якої приймаються від клієнтів документи на переказ і документи на відкликання та можна, за наявності технічної можливості, здійснити їх обробку, передачу та виконання. Тривалість операційного дня встановлюється банком або іншою установою - учасником платіжної системи самостійно та закріплюється в їх внутрішніх нормативних актах.

Таким чином, Верховний суд вважає, що при здійсненні власного перерахунку місцевий суд, з яким також погодився й апеляційний, хоча і вірно встановив дату з якої слід відраховувати строк оплати (28.04.2017), але припустився помилки з датою настання строку оплати за договором , що в свою чергу тягне за собою повне перерахування розмірів штрафних санкцій, з урахуванням пункту 4.1, розпорядження Кабінету Міністрів України від 16.11.2016 №850-р «Про перенесення робочих днів у 2017 році» та рішення Правління Національного банку України від 07.04.2017 «Про регламент роботи системи електронних платежів Національного банку України та банківської системи України у зв`язку з перенесенням робочих днів у 2017 році», а також враховуючи позовні вимоги, викладені Товариством у позовній заяві.

В свою чергу, Суд касаційної інстанції , згідно із статтею 300 ГПК України, на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права і не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Отже, оскільки Верховний суд позбавлений права самостійно встановлювати періоди, в межах яких повинні здійснюватися розрахунки річних, інфляційних та пені, а вказані обставини не були у повному обсязі досліджені судами попередніх інстанцій, хоча їх з`ясування напряму впливає на прийняття законного та обґрунтованого судового рішення, тому прийняті у даній справі судові рішення не можуть вважатися законними та обґрунтованими у розумінні ст. 236 ГПК України.

Відповідно до пункту 48 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Мала проти України" від 3 липня 2014 року, остаточне 17.11.2014:

"Більше того, принцип справедливості, закріплений у статті 6 Конвенції, порушується, якщо національні суди ігнорують конкретний, доречний та важливий довід, наведений заявником (див. рішення у справах "Проніна проти України" (Pronina v. Ukraine), заява № 63566/00, п. 25, від 18 липня 2006 року, та "Нечипорук і Йонкало проти України" (Nechiporuk and Yonkalo v. Ukraine), заява № 42310/04, п. 280, від 21 квітня 2011 року)."

Таким чином, не встановивши відповідних обставин, що входили до предмета доказування в даній справі, не перевіривши їх належними доказами, попередні судові інстанції припустилися порушення норм процесуального права, а саме вимог статті 86 ГПК України щодо оцінки доказів, яке ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні доказів у справі та статті 236 названого Кодексу стосовно ухвалення судового рішення на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень.

Враховуючи викладене Касаційний господарський суд відхиляє як необґрунтовані аргументи Товариства, викладені у відзиві на касаційну скаргу про законність та обґрунтованість рішень судів попередніх інстанцій і про правильне застосування цими судами норм матеріального та процесуального права.

Стосовно аргументу касаційної скарги про незадоволення клопотання відповідача про зменшення розміру пені, Суд погоджуючись з висновками судів першої та апеляційної інстанції в цій частині наголошує, що зменшення розміру пені у визначених законом випадках є правом, а не обов`язком суду та застосовується ним за наслідками оцінки наданих сторонами доказів та обставин справи в їх сукупності на розсуд суду. В даній справі суд першої інстанції надав оцінку доводам відповідача та вказав мотиви відхилення його вимог.

Аргументи касаційної скарги в цій частині зводяться передусім до намагання повторно оцінити докази, проте переоцінка доказів у справі не належить до повноважень суду касаційної інстанції.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Касаційна скарга Залізниці підлягає частковому задоволенню.

Рішення місцевого господарського суду від 06.11.2018 та постанова апеляційного господарського суду від 22.04.2019 зі справи № 910/8625/18 підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Під час нового розгляду справи судам слід взяти до уваги викладене у цій постанові, вжити всіх передбачених законом заходів для всебічного, повного і об`єктивного встановлення обставин справи, прав і обов`язків сторін, і в залежності від встановленого та у відповідності з чинним законодавством вирішити спір з належним обґрунтуванням мотивів та підстав такого вирішення у судовому рішенні, ухваленому за результатами судового розгляду.

За результатами нового розгляду має бути вирішено й питання щодо розподілу судових витрат зі справи.

Керуючись статтями 300, 301, 308, 310, 314, 315, 316, 317 ГПК України, Касаційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Південно-західна залізниця" задовольнити частково.

2. Рішення господарського суду міста Києва від 06.11.2018 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 22.04.2019 зі справи № 910/8625/18 скасувати.

3. Справу № 910/8625/18 передати на новий розгляд до господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя І. Колос

Суддя І. Бенедисюк

Суддя Т. Малашенкова