РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

07.08.2019Справа № 910/7351/19

Господарський суд міста Києва у складі судді Павленка Є.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження матеріали справи за позовом комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва" до товариства з обмеженою відповідальністю "Скайпроджект" про стягнення 23 330,68 грн.,

без виклику представників сторін (без проведення судового засідання).

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У червні 2019 року комунальне підприємство "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва" (далі - Компанія) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "Скайпроджект" (далі - Товариство) про стягнення з відповідача заборгованості в розмірі 23 330,68 грн., що виникла у зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань по оплаті житлово-комунальних послуг, наданих останньому протягом червня 2015 року - квітня 2019 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 6 червня 2019 року позовну заяву Компанії залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви протягом 5 днів з дня вручення даної ухвали.

13 червня 2019 року через загальний відділ канцелярії суду позивачем на виконання вимог ухвали Господарського суду міста Києва від 6 червня 2019 року подано документи для усунення недоліків позовної заяви.

У зв`язку з наведеними обставинами ухвалою Господарського суду міста Києва від 13 червня 2019 року вищезазначену позовну заяву Компанії прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі № 910/7351/19 та вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення/виклику представників сторін (без проведення судового засідання).

2 липня 2019 року через загальний відділ канцелярії суду надійшов відзив Товариства на позовну заяву від 27 червня 2019 року, в якому останнє просило суд відмовити Компанії у задоволенні її позовних вимог з огляду на те, що позивачем, на думку відповідача, не було надано належних доказів надання Товариству спірних комунальних послуг. У той же час відповідач не заперечував проти погашення боргу перед позивачем у разі доведення останнім, зокрема, дійсної суми заборгованості Товариства, а також факту отримання ним відповідних комунальних послуг.

9 липня 2019 року через загальний відділ канцелярії суду надійшла відповідь Компанії на відзив на позовну заяву, в якій позивач зазначив про те, що Товариство не зверталося до нього з будь-якими пропозиціями щодо врегулювання спору у добровільному порядку, а сума наявної у відповідача заборгованості погашена не була.

Будь-яких інших заяв, клопотань або заперечень від сторін не надходило.

Відповідно до частин 5, 8 статті 252 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) суд розглядає справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. При розгляді справи у порядку спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

З матеріалів справи вбачається, що Товариству на підставі договорів купівлі-продажу квартири від 29 травня 2017 року на праві власності належать квартири № 1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна № 000), № 3-б (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна № 000), а також № 2-а (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна № 000), які знаходяться в будинку № 91 по вулиці Великій Васильківській (колишня вулиця Червоноармійська) у місті Києві .

Водночас судом також встановлено, що постачання житлово-комунальних послуг до будинку за адресою: місто Київ, вулиця Велика Васильківська, будинок 91 , здійснює Компанія.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" (далі - Закон) житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.

Споживачем відповідно до вказаної статті Закону є фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, регулюються Законом.

Суб`єктами цього Закону є органи виконавчої влади, місцевого самоврядування, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг, а також власники приміщень або будинків та балансоутримувачі, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачами, виконавцями або виробниками послуг.

Згідно зі статтею 13 Закону залежно від функціонального призначення житлово-комунальними послугами є, зокрема, комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо).

Відповідно до статті 19 Закону відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Пунктом 1 частини 1 статті 20 Закону передбачено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору про надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини 3 статті 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами Закону споживачі зобов`язані оплатити отримані ними житлово-комунальні послуги. У той же час суд зазначає, що відсутність письмового договору про надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від встановленого законом обов`язку оплати послуг у повному обсязі, якщо він фактично користується ними зі згоди постачальника послуг.

За таких обставин, зобов`язання відповідача оплатити відповідні послуги виникає на підставі закону з узгоджених дій постачальника і споживача послуг.

Згідно з частиною 1 статті 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України та статті 526 ЦК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається, крім випадків, передбачених законом.

Відповідно до статті 218 ЦК України недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом.

Недійсність договорів, предметом яких є надання житлово-комунальних послуг, у зв`язку з недодержанням юридичними особами письмової форми законом не встановлена, а тому відповідні зобов`язання, що виникли між сторонами, є дійсними, а їх виконання повинне здійснюватися у відповідності до норм цивільного законодавства.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 25 листопада 2014 року у справі № 916/3566/13.

Статтею 20 Закону встановлено обов`язок споживача, зокрема, оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Водночас відповідачем не спростовано факту постачання житлово-комунальних послуг позивачем у спірний період. Відтак, в силу наведених норм Товариство зобов`язане було оплачувати послуги, надані позивачем протягом 1 червня 2015 року - 1 квітня 2019 року.

З матеріалів справи вбачається, що заборгованість відповідача перед позивачем згідно з наданим останнім розрахунком становить 23 330,68 грн. Слід зазначити, що відповідачем належними та допустимими доказами наданого позивачем розрахунку спростовано не було.

Згідно з частиною 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За змістом статті 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Водночас обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (стаття 77 ГПК України).

Відтак, з огляду на вищенаведені законодавчі приписи відповідачем не було у встановленому законом порядку доведено належними, достатніми і допустимими доказами тих обставин, на які він посилався як на підставу своїх заперечень проти вимог позивача.

Враховуючи те, що загальна сума основного боргу відповідача за надані останньому протягом 1 червня 2015 року - 1 квітня 2019 року комунальні послуги, яка складає 23 330,68 грн., підтверджена належними доказами, наявними у матеріалах справи, і Товариство на момент прийняття рішення не надало документи, які свідчать про погашення вказаної заборгованості перед позивачем, суд дійшов висновку про законність та обґрунтованість вимог Компанії до відповідача про стягнення вказаної суми основного боргу, у зв`язку з чим даний позов підлягає задоволенню.

Відповідно до статті 129 ГПК України судові витрати покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 86, 129, 233, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Скайпроджект" (03126, місто Київ, вулиця Качалова, будинок 5-В; ідентифікаційний номер 40486379) на користь комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва" (01021, місто Київ, провулок Івана Мар`яненка, будинок 7; ідентифікаційний номер 35692211) 23 330 (двадцять три тисячі триста тридцять) грн. 68 коп. заборгованості за надані комунальні послуги, а також 1 921 (одну тисячу дев`ятсот двадцять одну) грн. 00 коп. витрат по сплаті судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Північного апеляційного господарського суду через Господарський суд міста Києва (пункт 17.5 частини 1 Перехідних положень ГПК України) протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено та підписано 7 серпня 2019 року

Суддя Є.В. Павленко