СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" серпня 2019 р. Справа № 3/5014/866/2012(9/11/2011)

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Істоміна О.А., суддя Барбашова С.В. , суддя Пелипенко Н.М.

секретар судового засідання Казакова О.В.

за участю представників сторін:

позивача не з`явився

відповідач Керімова Р.Р., свідоцтво ЛГ №000115 від 30.03.2018

представник ВДВС не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Дочірньої компанії Газ України Національної акціонерної компанії Нафтогаз України (вх. №2307Л) на ухвалу господарського суду Луганської області від 01.07.2019 у справі №3/5014/866/2012(9/11/2011) (суддя Косенко Т.В.), прийняту за результатами розгляду скарги Приватного акціонерного товариства Сєвєродонецьке об`єднання Азот на постанову старшого державного виконавця

за позовом Дочірньої компанії Газ України Національної акціонерної компанії Нафтогаз України, м. Київ

до Приватного акціонерного товариства Сєвєродонецьке об`єднання Азот, м.Сєвєродонецьк Луганської області

про стягнення 509 934 398 грн, -

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою господарського суду Луганської області від 01.07.2019 скаргу б/н та без дати ПрАТ Сєвєродонецьке об`єднання Азот на постанову старшого державного виконавця задоволено. Визнано неправомірними дії старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Бурла В.Е. щодо відкриття виконавчого провадження ВП№58668303. Скасовано постанову старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Бурли В.Е. про відкриття виконавчого провадження ВП№58668303 від 19.03.2019.

Стягувач, ДК Газ України НАК Нафтогаз України, не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу місцевого суду від 01.07.2019 скасувати та відмовити боржнику у задоволенні скарги на дії старшого державного виконавця ВПВР Департаменту ДВС МЮУ Бурла В.Е. по виконавчому провадженню ВП№58668303. При цьому, заявник апеляційної скарги зазначає, що на його думку, господарський суд Луганської області при винесенні зазначеної ухвали неправильно застосував норми матеріального права (ст. ст. 26, 37 Закону України Про виконавче провадження) та порушив норми процесуального права (ст. ст. 76, 77, 86 ГПК України).

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.07.2019 справу №3/5014/866/2012(9/11/2011) визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя (суддя-доповідач) Істоміна О.А.; суддя Барбашова С.В.; суддя Пелипенко Н.М.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 29.07.2019 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ДК «Газ України» НАК «Нафтогаз України» на ухвалу господарського суду Луганської області від 01.07.2019 у справі №3/5014/866/2012(9/11/2011) та призначено справу до розгляду на 08.08.2019.

Ухвалу Східного апеляційного господарського суду від 29.07.2019 було своєчасно направлено всім сторонам по справі за юридичними адресами. При цьому, в зазначеній ухвалі від 29.07.2019 Східний апеляційний господарський суд зазначав, що інформацію у справі можна отримати за веб-адресою http://court.gov.ua/fair/.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечив проти задоволення апеляційної скарги, вважає ухвалу місцевого господарського суду законною та такою, що підлягає залишенню без змін.

Представники стягувача та ВДВС не скористались наданим процесуальним правом на участь в судовому засіданні, про причини неявки суд не повідомили, хоча належним чином були повідомлені про день та час розгляду справи.

Крім того, інформацію про час та місце проведення судового засідання 08.08.2019 було розміщено на веб-адресою http://court.gov.ua/fair/, а ухвалу Східного апеляційного господарського суду від 29.07.2019 відправлено до Єдиного державного реєстру судових рішень.

Таким чином, Східним апеляційним господарським судом було здійснено всі можливі заходи щодо повідомлення сторін про час та місце проведення судового засідання.

У відповідності до ч. 12 ст. 270 зазначеного Кодексу, неявка в судове засідання сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

До того ж, слід зазначити, що відповідно до ч. 2 ст. 273 Господарського процесуального кодексу України строк розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції обмежений тридцятиденним строком з моменту відкриття апеляційного провадження у справі.

Отже, колегія суддів, врахувавши рівень складності та обставини справи, вважає можливим здійснити перевірку оскаржуваної ухвали суду першої інстанції у даній справі в апеляційному порядку за наявними матеріалами справи та без участі представників сторін.

Заслухавши в судовому засіданні доповідь судді-доповідача, розглянувши матеріали справи, доводи в обґрунтування апеляційної скарги, в межах вимог, передбачених ст. 269 ГПК України, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції обставин справи та доказів на їх підтвердження, а також правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду встановила наступне.

Як свідчать матеріали справи, ухвалою господарського суду Луганської області від 18.02.2016 у справі №3/5014/866/2012(9/11/2011) затверджено мирову угоду, укладену 16.09.2015 між сторонами по справі, згідно умов якої, боржник зобов`язався сплатити на користь стягувача заборгованість за договором поставки природного газу №06/09-1984 від 22.12.2009 у сумі 503912285,25 грн, та витрат зі сплати державного мита в розмірі 25500,00 грн рівними частинами щомісячно впродовж 23 місяців по 20997417,55 грн, а в 24-му місяці 20997417,60, починаючи з місяця, що слідує за місяцем закінчення антитерористичної операції, що проводиться у зв`язку з подіями в окремих районах Донецької та Луганської областей.

При цьому місяцем, в якому завершиться антитерористична операція, вважається місяць, в якому набере чинності нормативно-правовий акт про завершення антитерористичної операції (п.4 мирової угоди).

Постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Бурла В.Е. від 19.03.2019 відкрито виконавче провадження (ВП № 58668303) з виконання ухвали господарського суду Луганської області від 18.02.2015 у даній справі, якою затверджено мирову угоду між сторонами у справі.

Не погодившись із вищевказаною обставиною, Приватне акціонерне товариство Сєвєродонецьке об`єднання АЗОТ звернулось до суду зі скаргою на дії державного виконавця, в якій просило визнати неправомірними дії головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України В.Е. щодо відкриття виконавчого провадження ВП № 58668303 та скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №58668303 від 19.03.2019.

Як вже зазначалось вище, ухвалою господарського суду Луганської області від 01.07.2019 по справі №3/5014/866/2012(9/11/2011) вищевказану скаргу Приватного акціонерного товариства Сєвєродонецьке об`єднання АЗОТ задоволено.

При перегляді ухвали місцевого господарського суду із врахуванням меж апеляційного перегляду згідно положень ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів апеляційного господарського суду виходить з наступного.

Відповідно до положень Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання. Однією з засад судочинства є обов`язковість рішень суду.

Конституційним Судом України у п.2 мотивувальної частини рішення від 13.12.2012 року №18-рп/2012 зазначено, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави.

За приписами ст. 129 Конституції України та ст. 326 Господарського процесуального кодексу України, судові рішення є обов`язковими до виконання на всій території України і виконуються в порядку, визначеному Законом України Про виконавче провадження.

Виконання судового рішення здійснюється на підставі наказу, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції (ч.1 ст. 327 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Відповідно до ст.339 Господарського процесуального кодексу України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (ст. 1 Закону України Про виконавче провадження).

Виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: верховенства права, обов`язковості виконання рішень, законності, диспозитивності, справедливості, неупередженості та об`єктивності, гласності та відкритості виконавчого провадження, розумності строків виконавчого провадження, співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями, забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців. (ст. 2 Закону України Про виконавче провадження).

Згідно ч.1 ст. 5 Закону України Про виконавче провадження примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Згідно ч. 1 ст. 4 Закону України Про виконавче провадження у виконавчому документі зазначаються: 1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім`я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала; 2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ; 3) повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи; 4) ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності); реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків); 5) резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень; 6) дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню); 7) строк пред`явлення рішення до виконання. У виконавчому документі можуть зазначатися інші дані (якщо вони відомі суду чи іншому органу (посадовій особі), що видав виконавчий документ), які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення, зокрема місце роботи боржника - фізичної особи, місцезнаходження майна боржника, реквізити рахунків стягувача і боржника, номери їх засобів зв`язку та адреси електронної пошти. У разі пред`явлення до примусового виконання рішення міжнародного юрисдикційного органу у випадках, передбачених міжнародним договором України, такий виконавчий документ повинен відповідати вимогам, встановленим міжнародним договором України.

Згідно ч. 2, 3 ст. 4 Закону України Про виконавче провадження у разі якщо рішення ухвалено на користь кількох позивачів або проти кількох відповідачів, а також якщо належить передати майно, що перебуває в кількох місцях, чи резолютивною частиною рішення передбачено вчинення кількох дій, у виконавчому документі зазначаються один боржник та один стягувач, а також визначається, в якій частині необхідно виконати таке рішення, або зазначається, що обов`язок чи право стягнення є солідарним. Виконавчий документ підписується уповноваженою посадовою особою із зазначенням її прізвища та ініціалів і скріплюється печаткою. Скріплення виконавчого документа печаткою із зображенням Державного Герба України є обов`язковим, якщо орган (посадова особа), який видав виконавчий документ, згідно із законом зобов`язаний мати таку печатку.

Згідно ч.ч.1, 5 ст.26 Закону України Про виконавче провадження виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зокрема, за заявою стягувача про примусове виконання рішення. Виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього заяви або повідомлення, передбачених частиною першою цієї статті, отримує в Єдиному державному реєстрі виконавчих документів електронну копію виконавчого документа та виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

З аналізу вищевказаних положень Закону України Про виконавче провадження вбачається, що державний виконавець зобов`язаний прийняти виконавчий документ до виконання та відкрити виконавче провадження у разі відповідності виконавчого документа вимогам, зокрема, передбаченим ст.ст.4, 26 Закону України Про виконавче провадження, або повернути виконавчий документ без прийняття до виконання.

Як вже зазначалось вище, ухвалою господарського суду Луганської області від 18.02.2016 по справі №3/5014/866/2012(9/11/2011) затверджено мирову угоду, укладену 16.09.2015 між сторонами по справі, згідно умов якої, боржник зобов`язався сплатити на користь стягувача заборгованість за договором поставки природного газу №06/09-1984 від 22.12.2009 у сумі 503.937.785,25 грн (503.912.285,25 грн основної заборгованості та витрат зі сплати державного мита в розмірі 25500,00 грн) рівними частинами щомісячно впродовж 23 місяців по 20997417,55 грн, а в 24-му місяці 20997417,60, починаючи з місяця, що слідує за місяцем закінчення антитерористичної операції що проводиться у зв`язку з подіями в окремих районах Донецької та Луганської областей. При цьому місяцем, в якому завершиться антитерористична операція, вважається місяць, в якому набере чинності нормативно-правовий акт про завершення антитерористичної операції (п.4 мирової угоди).

Отже, вищевказаною мировою угодою сторони в даній справі досягли домовленості встановити відстрочку та розстрочку сплати грошових коштів в сумі 503.937.785,25 грн із прив`язкою до моменту закінчення проведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей.

Згідно ч.1 ст. 1 Закону України Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції період проведення антитерористичної операції час між датою набрання чинності Указом Президента України Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13.04.2014 Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України від 14.04.2014 №405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України.

Аналіз вищевказаної правової норми дає змогу дійти висновку, що законодавцем чітко визначено період проведення АТО, а саме з 14.04.2014 (набрання чинності Указу Президента України Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13.04.2014 Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України) до дати набрання чинності Указу Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України.

В той же час, Президентом України до теперішнього часу не видавалось жодного Указу про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України, а існуючі в даний час події в Донецькій та Луганській областях, свідчать про подальше проведення заходів, направлених на боротьбу з тероризмом, військових дій, звільнення заручників, тощо.

Що стосується доводів Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України", що антитерористична операція закінчила свою дію 30.04.2018 (з моменту прийняття Указу Президента України від 30.04.2018 №116/2018 Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 30.04.2018 Про широкомасштабну антитерористичну операцію в Донецькій та Луганській областях), останні не приймаються судовою колегією апеляційної інстанції, зважаючи на наступне.

Так, Указом Президента України від 30.04.2018 №116/2018 Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 30.04.2018 Про широкомасштабну антитерористичну операцію в Донецькій та Луганській областях вирішено увести в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 30.04.2018 Про широкомасштабну антитерористичну операцію в Донецькій та Луганській областях (додається, для службового користування).

Вищевказане рішення Ради національної безпеки і оборони України від 30 квітня 2018 року Про широкомасштабну антитерористичну операцію в Донецькій та Луганській областях має обмежений доступ, відсутнє у вільному доступі, що унеможливлює можливість дослідження його змісту.

В той же час, зміст вищевказаного Указу Президента України від 30.04.2018 №116/2018 свідчить про відсутність в останньому будь-яких посилань на закінчення проведення антитерористичної операції, та навпаки, його зміст дає змогу дійти висновку про введення Президентом України та РНБО України широкомасштабної антитерористичної операції в Донецькій та Луганській областях.

Отже, зважаючи на відсутність жодних прийнятих Президентом України указів про завершення проведення антитерористичної операції, та наявність Указу Президента України від 30.04.2018 №116/2018, яким введено широкомасштабну антитерористичну операцію, судова колегія апеляційної інстанції погоджується із висновком місцевого господарського суду, що станом на прийняття оскаржуваної ухвали АТО не завершена.

Як вже зазначалось вище, ч. 1 ст. 4 Закону України Про виконавче провадження встановлює певні вимоги до змісту виконавчого документу. Однією із таких вимог є зазначення в виконавчому документі строку пред`явлення рішення до виконання (п.7 ч. 1 ст. 4 Закону України Про виконавче провадження).

При цьому, аналіз положень Закону України Про виконавче провадження свідчить, що в виконавчому документі повинно бути зазначено не тільки строк пред`явлення рішення до виконання, а і фактичне настання такого строку, із настанням якого пов`язується можливість стягувача пред`явити виконавчий документ до виконання до органу державної виконавчої служби.

Зміст резолютивної частини ухвали господарського суду Луганської області від 18.02.2015 по справі №3/5014/866/2012(9/11/2011) про затвердження мирової угоди свідчить, що остання може бути пред`явлена до примусового виконання з врахуванням однорічного строку пред`явлення виконавчих документів до виконання, встановленого статтею 22 Закону України Про виконавче провадження, протягом тридцяти шести місяців, починаючи з місяця, що слідує за місяцем в якому набере чинності нормативно-правовий акт про завершення антитерористичної операції.

Можливість пред`явлення до виконання ухвали господарського суду Луганської області від 18.02.2016 по справі №3/5014/866/2012(9/11/2011) виключно після закінчення проведення антитерористичної операції, слідує і зі змісту тексту самої мирової угоди, укладеної між сторонами.

Проте, як вже було встановлено вище, антитерористична операція на території Донецької та Луганської областей триває до теперішнього часу, що свідчить про ненастання строку пред`явлення ухвали господарського суду Луганської області від 18.02.2016 по справі №3/5014/866/2012(9/11/2011) до виконання та, як наслідок, невідповідність вказаного виконавчого документу положенням п.7 ч. 1 ст. 4 Закону України Про виконавче провадження.

Згідно ч.4 ст.4 Закону України Про виконавче провадження виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо: 1) рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, не набрало законної сили (крім випадків, коли рішення у встановленому законом порядку допущено до негайного виконання); 2) пропущено встановлений законом строк пред`явлення виконавчого документа до виконання; 3) боржника визнано банкрутом; 4) Національним банком України прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника; 5) юридичну особу - боржника припинено; 6) виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до статті 26 цього Закону; 7) виконання рішення не передбачає застосування заходів примусового виконання рішень; 8) стягувач не надав підтвердження сплати авансового внеску, якщо авансування є обов`язковим; 9) виконавчий документ не підлягає виконанню органами державної виконавчої служби, приватним виконавцем; 10) виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю.

Зважаючи на вищевикладене, враховуючи ненастання строку пред`явлення ухвали господарського суду Луганської області від 18.02.2016 по справі №3/5014/866/2012(9/11/2011) до виконання, остання не відповідає вимогам, передбаченим п.7 ч. 1 ст. 4 Закону України Про виконавче провадження, у зв`язку із чим державний виконавець повинен був повернути зазначений виконавчий документ стягувачу без прийняття до виконання на підставі п.6 ч.4 ст.4 Закону України Про виконавче провадження.

За таких обставин, місцевий господарський суд дійшов вірного висновку щодо скасування постанови державного виконавця про відкриття виконавчого провадження ВП№58668303 від 19.03.2019 та визнання дій державного виконавця щодо її прийняття неправомірними.

Разом з тим, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що державний виконавець повинен був повернути виконавчий документ стягувачу на підставі п.п. 8 ч.1 ст. 37 Закону України Про виконавче провадження, оскільки повернення виконавчого документу стягувачу на підставі вказаної норми можливо лише в разі наявності відкритого виконавчого провадження, а не на стадії вирішення питання щодо прийняття виконавчого документа до виконання.

Проте, вищевказаний висновок суду не призвів до прийняття неправильного рішення, у зв`язку із чим підстав для скасування ухвали господарського суду Луганської області від 01.07.2019 у справі №3/5014/866/2012(9/11/2011), судова колегія апеляційної інстанції не вбачає.

Також судова колегія апеляційного господарського суду зазначає, що Дочірня компанія "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України", як стягувач за виконавчим документом, розуміючи відсутність Указу Президента України про закінчення проведення антитерористичної операції, безпідставно пред`явило ухвалу господарського суду Луганської області від 18.02.2016 до виконання, чим порушило таку фундаментальну засаду цивільного законодавства як справедливість, добросовісність та розумність.

Крім того, апеляційний господарський суд звертає увагу державного виконавця, що в разі якщо зміст ухвали господарського суду Луганської області від 18.02.2016 по справі №3/5014/866/2012(9/11/2011) про затвердження мирової угоди є незрозумілим для нього, останній не був позбавлений можливості звернутись до місцевого господарського суду із заявою про його роз`яснення на підставі ст. 31 Закону України Про виконавче провадження.

Доводи апелянта, викладені в апеляційній скарзі були спростовані в даній постанові апеляційного господарського суду, крім того, судова колегія апеляційної інстанції зазначає, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод.

У справі "Руїз Торіха проти Іспанії", ЄСПЛ вказав, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися у світлі обставин кожної справи.

Враховуючи вищенаведене апеляційна скарга Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" задоволенню не підлягає, а ухвала Господарського суду Луганської області від 01.07.2019 у справі №3/5014/866/2012(9/11/2011) - підлягає залишенню без змін з підстав, викладених в постанові апеляційного господарського суду.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на скаржника.

На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 129, 269, 270, 275, 276, 281, 282, 283, 284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" залишити без задоволення.

Ухвалу господарського суду Луганської області від 01.07.2019 у справі №3/5014/866/2012(9/11/2011) залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення її повного тексту.

Повний текст постанови складено 13.08.2019

Головуючий суддя О.А. Істоміна

Суддя С.В. Барбашова

Суддя Н.М. Пелипенко