ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

31.07.2019 Справа № 920/391/19

м. Суми

Господарський суд Сумської області у складі

судді Резніченко О.Ю.,

за участю секретаря судового засідання Чепульської Ю.В.,

розглянув матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Промелектроніка»

до - Державного підприємства «Конотопський авіаремонтний завод «Авіакон»,

про стягнення 147785 грн 19 коп.,

за участю представників сторін:

від позивача - адвокат Карабак В.А. (в режимі відеоконференції),

від відповідача - Слободчикова Є.В.

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

Позивач 18.04.2019 звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить суд стягнути з відповідача 65949 грн 28 коп. основного боргу, 53042 грн 71 коп. пені, 6054 грн 01 коп. 3% річних, 22739 грн 19 коп. інфляційних втрат за неналежне виконання відповідачем укладеного між сторонами 20.05.2016 договору поставки № 552-16 (надалі Договір). Позивач обґрунтовує позовні вимоги тим, що відповідач несвоєчасно розрахувався за отриману продукцію по Договору, що є підставою для стягнення боргу, нарахування пені, 3 % річних та інфляційних втрат, відповідно до п. 7.2 Договору та ст. 625 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України).

21.05.2019 відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому проти позовних вимог частково заперечує. Відповідач зазначає, що позовні вимоги визнає частково, а саме в сумі 310 грн 55 коп. 3 % річних, в іншій частині позовних вимог відповідач заперечує. Кінцевим терміном поставки партії продукції є 20.06.2016. Виписані позивачем видаткові накладні фіксують відпуск матеріальних цінностей, а не їх отримання. Після отримання 03.06.2016 авансового платежу в сумі 343485 грн 84 коп. фактично позивач поставив продукцію лише 21.07.2016. Зважаючи на положення п. 6.1 Договору строк прийняття продукції (вхідний контроль) закінчився 10.08.2016, а строк на оплату сплив 25.08.2016. Відповідачем відповідно до п. 5.5 Договору було утримано із належних до сплати коштів суму штрафних санкцій в розмірі 65949 грн 28 коп. Розрахунок 3% річних є невірним, оскільки період прострочення склав 11 днів, а не 33. Нарахування інфляційних втрат є безпідставним, оскільки прострочення починається з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, а оскільки тривалість прострочення не перевищила 30 календарних днів, то застосування штрафних санкцій є також безпідставним.

30.05.2019 позивачем до суду була надана відповідь на відзив, в якій позивач зазначає, що заперечує проти доводів відповідача, які викладені у відзиві на позовну заяву.

18.06.2019 відповідачем до суду було надано заперечення на відповідь на відзив на позовну заяву, в яких відповідач зазначає, що категорично заперечує проти доводів позивача.

03.07.2019 позивачем до суду були надані додаткові пояснення по справі, в яких позивач наполягає на задоволенні заявлених позовних вимог.

Заяви (клопотання) учасників справи. Інші процесуальні дії, які вчинялись судом.

21.05.2019 відповідачем до суду було надано клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій (а.с.212-215, том 1). В клопотанні відповідач просить зменшити розмір пені до 1 грн. Ухвалою суду від 23.05.2019 клопотання відповідача було прийнято до розгляду.

21.05.2019 відповідачем до суду була надана зустрічна позовна заява про стягнення з позивача 9617 грн 60 коп. штрафних санкцій за неналежне виконання умов Договору. Ухвалою суду від 22.05.2019 зустрічна позовна заява була прийнята до розгляду разом з первісним позовом. 23.05.2019 відповідачем була подана заява про залишення зустрічного позову без розгляду. Ухвалою суду від 23.05.2019 зазначена заява відповідача була задоволена, а зустрічний позов залишений судом без розгляду.

Також, позивачем було подано клопотання про витребування доказів від 16.04.2019. Ухвалою суду від 23.05.2019 в задоволенні клопотання позивача було відмовлено.

03.07.2019 позивачем до суду було надано заперечення на клопотання відповідача про зменшення розміру пені.

Ухвалою суду від 18.06.2019 було призначено підготовче засідання по справі. Ухвалою суду від 08.07.2019 було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

31.07.2019 відповідачем до суду була надана заява про стягнення витрат, пов`язаних з вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи, в якій відповідач просить суд стягнути з позивача добові представника в розмірі 1200 грн та транспортні витрати, в тому числі добові водія в розмірі 300 грн. Крім того, відповідач зазначає, що докази на підтвердження понесених відповідачем витрат будуть надані протягом п`яти днів після ухвалення судового рішення. Заява залучена судом до матеріалів справи.

31.07.2019 відповідачем до суду була надана заява про залучення додаткових доказів по справі, а саме витягу з журналу № 01-12 реєстрації вихідних документів по електронній пошті (15.06.2016 27.02.2017) на 7 аркушах.

Відповідно до ст. 80 ГПК України відповідач повинен подати докази разом з поданням відзиву на позовну заяву. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються. В той же час, відповідачем не зазначено, як докази стосуються предмета доказування по даній справі, докази подані з порушенням строку для їх подання і без клопотання про поновлення такого строку, не зазначено причин, які перешкоджали вчасному поданню доказів відповідачем. Тому, заява відповідача про залучення доказів є неправомірною, необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

Представник позивача в судовому засіданні усно зазначив, що заява про стягнення судових витрат буде заявлена ним після ухвалення судового рішення по справі.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

20.05.2016 між сторонами було укладено договір поставки № 552-16. Вищезазначений факт підтверджується наявною в матеріалах справи копією Договору та сторонами не спростовується (а.с.20-25, том 1). Згідно з п. 1.1 Договору позивач зобов`язується передати, а відповідач прийняти й оплатити продукцію, вказану у додатку № 1 до Договору (надалі продукція).

03.06.2016, на виконання умов п. 5.2 Договору, відповідач сплатив авансовий платіж у сумі 343485 грн 84 коп., що підтверджується платіжним дорученням № 2293 від 03.06.2016 (а.с.27, том 1). Позивач поставив відповідачу продукцію на суму 686971 грн 68 коп. Вказаний факт підтверджується копією видаткової накладної № РН-001895 від 20.07.2016 (а.с.28, том 1).

Позивач зазначає, що у нього відсутні оригінали Договору, додатку № 1 до Договору, оригіналу видаткової накладної, оскільки вказані документи були вилучені у позивача під час проведення обшуку, а саме згідно протоколу обшуку від 11.10.2017, складеного прокурором Запорізької місцевої прокуратури № 1 в рамках досудового розслідування № 0000040. Про відсутність оригіналів вказаних документів у відповідача зазначає і відповідач у відзиві.

Згідно до ст. 91 ГПК України якщо оригінал письмового доказу не поданий, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги. В той же час, ні позивачем, ні відповідачем жодних зауважень чи заперечень до наявних в матеріалах справи копій документів надано не було, а тому суд приймає до уваги копії вказаних доказів.

Згідно до ст. 75 ГПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню. Обставини, які визнаються учасниками справи, можуть бути зазначені в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників. Суд дійшов висновку, що факт поставки та прийняття продукції на суму 686971 грн 68 коп. сторонами не заперечується, підтверджується матеріалами справи, а тому суд вважає вказані факти доведеними.

Позивач зазначає, що остаточна оплата за Договором була проведена відповідачем 06.09.2017 на суму 277536 грн 56 коп., яка є меншою ніж обумовлена сторонами у Договорі на 65949 грн 28 коп. Факт оплати підтверджується копією платіжного доручення № 3714 від 06.09.2016 (а.с. 30, том 1). Крім того, факт оплати не спростовується сторонами, а тому є таким, що встановлений судом.

Оскільки відповідач борг не сплатив, то позивач звернувся до суду з даною позовною заявою.

Відповідач зазначає, шо борг перед позивачем у розмірі 65949 грн 56 коп. у нього відсутній, виходячи з наступного.

Пунктом 7.3 Договору передбачено, що у випадку порушення строків та обсягів поставок продукції, позивач сплачує відповідачу штраф в розмірі 8% від вартості непоставленої у строк продукції за кожен факт порушення. Згідно з п. 5.5 Договору вказана неустойка може бути стягнута відповідачем з позивача в односторонньому порядку, шляхом відправлення позивачу відповідного повідомлення із вказівкою суми неустойки. Крім того, відповідач нарахував позивачу пеню, відповідно до ч. 2 ст. 231 ГК України. Відповідач зазначає, що ним на електронну адресу позивача було відправлено повідомлення від 31.08.2016 № 907е про утримання штрафних санкцій в розмірі 65949 грн 28 коп. та розрахунок штрафних санкцій (а.с.187-188, том 1).

Відповідачем в якості доказу виконання умов вказаних положень Договору надана суду копія витягу з електронного журналу ДП «Авіакон» (том 2, а.с.120-121).

Позивач категорично заперечує факт отримання як засобами електронного зв`язку так і засобами поштового зв`язку від відповідача повідомлення № 907е від 31.08.2016 з розрахунком штрафних санкцій.

Суд не може вважати подані відповідачем докази витяг з електронного журналу належними та допустимими для підтвердження факту направлення повідомлення позивачу з огляду на те, що відповідно до п. 10.5 Договору усе листування, пересилання документів, повідомлень, заяв і претензій, пов`язаних з виконанням данного Договору, або що випливають із нього, повинні направлятися сторонами безпосередньо на адреси, зазначені в даному Договорі, у відповідності зі строками й порядком, установленими чинним законодавством і даним Договором.

Тому, в даному випадку належним доказом направлення повідомлення відповідачем позивачу може бути доказ, який відповідає вимогам, визначеним сторонами у Договорі, тобто оригінал (належним чином завірена копія) поштового або іншого відправлення на адреси зазначені у п. 11 Договору (Реквізити сторін).

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідачем не доведено перед судом належними та допустимими доказам, факт направлення позивачу відповідного повідомлення із вказівкою суми неустойки. Тому, суд вважає вказану обставиною такою, що не доведена відповідачем перед судом.

Щодо строку отримання продукції відповідачем суд встановив наступне. Згідно з п. 3.1 Договору поставка товару здійснюється на умовах СРТ м. Конотоп, «Нова пошта» відповідно до Офіційних правил тлумачення торговельних термінів «Інкотермс» у редакції 2010 року.

Умови поставки СРТ мають на увазі, що продавець відвантажує товар заданий перевізнику, який безповоротно вивезе його через митницю за межі держави. Продавець береться оплатити всі рахунки по доставці товару на вказане місце призначення. При цьому за пошкодження, втрату вантажу, інші супутні витрати, які виникнуть після відвантаження вантажу перевізнику, відповідальність несе сам покупець.

Таким чином, зобов`язання позивачем є виконаними з дати надходження продукції на склад «Нова пошта», м. Конотоп.

Відповідно до експрес-накладної ТОВ «Нова пошта» № 981 від 20.07.2016, датою доставки до м. Конотоп «Нова пошта» є 21.07.2016. Тому, суд погоджується з доводами відповідача, що продукція була отримана саме 21.07.2016.

Згідно з п. 6.1 Договору сторони встановили, що до правовідносин за Договором застосовується, в тому числі Інструкція про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання за якістю, затверджена постановою Держарбітражу при Раді Міністрів СРСР від 25.04.1966 № П-7 (надалі Інструкція П-7). Відповідно до п. 6 Інструкції П-7 приймання продукції за якістю та комплектністю здійснюється на складі одержувача в наступні строки: при інагородній поставці не пізніше 20 днів. Згідно з п. 6.3 Договору встановлено, що право власності на поставлену продукцію переходить до відповідача виключно після прийняття продукції за кількістю та якістю відповідно до Договору на складі відповідача.

Відповідно до п.5.2 Договору остаточна оплата здійснюєтьсяшляхом сплати 50% від вартості продукції протягом 10 робочих днів з дати прийняття продукції покупцем на підставі виставленого рахунку.

На думку суду, оскільки сторони самостійно у Договорі передбачили обов`язок застосування Інструкції П-7, то зазначена інструкція підлягає застосуванню до правовідносин між сторонами. Зважаючи на положення п. 6.1Договору строк прийняття за якістю продукції (вхідний контроль) закінчився 10.08.2016, а строк на оплату сплив 25.08.2016. Тому, суд погоджується з доводами відповідача стосовно вищезазначених обставин. В той же час, суд не погоджується з доводами позивача про те, що строк на оплату сплив 03.08.2019, оскільки вказані обставини не узгоджуються з нормами Договору та фактичними обставинами справи.

Крім того, правова позиція про те, що Інструкція П-7 підлягає застосуванню до правовідносин між сторонами, якщо це передбачено договором, зазначена в Постанові Верховного Суду від 08.05.2019 по справі № 920/508/18.

Оцінка суду, висновки суду та законодавство, що підлягає застосуванню.

Стосовно суми основної заборгованості.

Згідно з ст. 526, ст. 530 ЦК України та ст. 193 ГК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Судом встановлено, що сторони уклали Договір, яким передбачено обов`язок позивача поставити продукцію, а відповідача прийняти продукцію та сплатити за неї. Позивачем обов`язок з поставки продукції виконаний, а відповідачем продукція була прийнята. Відповідачем зустрічне зобов`язання по оплаті продукції не виконано, а саме у строки, які встановлені Договором, не сплачено 65949 грн 28 коп., чим порушено п. 5.2 Договору. Враховуючи все вищезазначене, суд дійшов висновку, що відповідачем порушені права позивача, позивачем правильно обрано спосіб захисту порушеного права, а тому вимога позивача про стягнення з відповідача 65949 грн 28 коп. боргу є правомірною, обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних збитків.

Положеннями ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як вже зазначалось, строк на оплату відповідачем продукції сплив 25.08.2016. Тому, суд не погоджується з заявленим позивачем періодом нарахування - з 04.08.2016 по 08.04.2019, а приходить до висновку, що 3 % річних та інфляційні підлягають нарахуванню за період з 25.08.2016 по 08.04.2019.

Суд здійснив розрахунок сум 3 % річних та інфляційних втрат за зазначений вище період і дійшов висновку, що стягненню з відповідача підлягає 5185 грн 50 коп. 3% річних та 22793 грн 19 коп. інфляційних втрат (період з 25.08.2016 по 08.04.2019). В частині стягнення 868 грн 51 коп. 3% річних, то суд відмовляє позивачу, оскільки така вимога є неправомірною.

Стосовно вимоги позивача про стягнення з відповідача пені.

Згідно ст.ст. 230, 231 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. У разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором.

Відповідно до п. 7.2 Договору у випадку порушення більш ніж на 30 календарних днів строку оплати продукції, відповідач сплачує позивачу пеню в розмірі подвійної облікової ставки, що діяла у період нарахування пені, від суми заборгованості. Згідно з п. 7.6 Договору неустойка (штраф, пеня), штрафні санкції за цим Договором нараховуються протягом усього періоду порушення.

Як вже зазначалось, судом було встановлено факт прострочення відповідачем грошового зобов`язання перед позивачем, однак строк на оплату відповідачем продукції сплив 25.08.2016, а тому суд дійшов висновку, що позивачем невірно визначено дату початку нарахування пені, а пеня підлягає нарахуванню за період з 26.09.2016 по 08.04.2019.

Враховуючи вищезазначене положення Договору та встановлений судом період прострочення, суд здійснив перерахунок пені за вищезазначений період та дійшов висновку, що за загальний період з 26.09.2016 по 08.04.2019 підлягає стягненню з відповідача на користь позивача 51392 грн 40 коп. пені. В частині стягнення пені в розмірі 1650 грн 31 коп., то суд відмовляє, в зв`язку з необгрунтованістю такої вимоги.

Стосовно клопотання відповідача про зменшення штрафних санкцій.

Відповідач обґрунтовує клопотання тим, що стягнення з відповідача інфляційних втрат та 3% річних компенсує позивачу витрати від прострочення оплати отриманої продукції. З огляду на відсутність спричинення збитків позивачу простроченням такої сплати, відповідач просить суд зменшити до 1 гривні розмір заявленої первісним позивачем до стягнення пені при прийнятті рішення по справі.

Суд дійшов висновку, що клопотання підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Як встановлено судом, продукцію було фактично поставлено позивачем, отримано відповідачем, більша частина коштів за продукцію була сплачена відповідачем позивачу. Причинами неналежного виконання зобов`язання є різне тлумачення умов Договору сторонами. Прострочення виконання зобов`язання, на думку суду, не призвело до негативних наслідків для позивача. Тому, заявлена позивачем пеня не відповідає наслідкам, спричиненим позивачу та поведінці винної сторони.

Крім того, наявність у кредитора можливості стягувати із боржника надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки неустойка у такому випадку перетворюється на несправедливо непомірний тягар для боржника та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором (Рішення Конституційного Суду України від 11.07.2013 № 7-рп/2013).

В той же час, суд дійшов висновку, що відповідач не зазначив, з яких причин відбулося прострочення з оплати продукції, які передумови слугували порушенню зобов`язання з його боку, в той час як зобов`язання по Договору підлягає обов`язковому виконанню, а за його невиконання Договором передбачена відповідальність. Крім того, суд не враховує аргументів відповідача про те, що інфляційні та 3% річних покриють збитки позивача, оскільки зазначені суми не є штрафними санкціями, а також, не зважаючи на часткове визнання відповідачем суми 3 % річних, відповідачем така сума не сплачена позивачу.

Отже, суд дійшов висновку, що клопотання відповідача підлягає частковому задоволенню, а тому суд зменшує розмір пені на 50% - до 25696 грн 20 коп., що на думку суду є справедливим, з урахуванням зазначених вище обставин.

Крім того, правова позиція про правомірність зменшення пені в аналогічних правовідносинах, зазначена в Постанові Верховного Суду від 08.05.2019 по справі № 920/508/18.

Також, суд зазначає, що аргументи і доводи сторін, які детально не зазначені в мотивувальній частині рішення, не підлягають врахуванню, оскільки суперечать встановленим вище судом фактичним обставинам справи, а обґрунтування судового рішення не можна тлумачити як таке, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент сторін.

Розподіл судових витрат між сторонам.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи те, що судом позовні вимоги позивача до відповідача задоволені частково, то на відповідача покладаються витрати позивача із сплати судового збору в розмірі 2179 грн 23 коп. Інша частина витрат по сплаті судового збору покладається на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст.123, 129, 130,185, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В :

1. Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Промелектроніка» до Державного підприємства «Конотопський авіаремонтний завод «Авіакон» про стягнення 147785 грн 19 коп. задовольнити частково.

2. Стягнути з Державного підприємства «Конотопський авіаремонтний завод «Авіакон» (вул. Рябошапка, 25, м. Конотоп, Сумська область, 41600, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Промелектроніка» (вул. Фортечна, 4А, а/с 5012 м. Запоріжжя, 69002, ) 65949 грн 28 коп. основного боргу, 25696 грн 20 коп. пені, 5185 грн 50 коп. 3% річних, 22793 грн 19 коп. інфляційних втрат, 2179 грн 23 коп. витрат на сплату судового збору.

3. В задоволенні позову в частині стягнення 1650 грн 31 коп. пені, 868 грн 51 коп. 3% річних відмовити.

4. Клопотання Державного підприємства «Конотопський авіаремонтний завод «Авіакон» про зменшення розміру штрафних санкцій (вх. № 1503 к від 21.05.2019) задовольнити частково.

5. Зменшити розмір пені на 50%.

6. Видати Товариству з обмеженою відповідальністю «Промелектроніка» наказ після набрання рішенням законної сили.

7. Відповідно до ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

8. Згідно з ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повні реквізити сторін зазначені у п. 2 резолютивної частини даного рішення.

Повне судове рішення складено 07.08.2019.

Суддя О.Ю. Резніченко