ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 серпня 2019 року Справа № 916/2900/18
м.Одеса, проспект Шевченка,29

Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді М.А.Мишкіної,

суддів Л.О.Будішевської, С.В. Таран

Розглянувши в порядку письмового провадження (без повідомлення учасників справи) апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Колібабчука Сергія Васильовича

на рішення господарського суду Одеської області від 23 квітня 2019 року

у справі №916/2900/18

за позовом AMBROSUS ESTONIA Ou

до Фізичної особи-підприємця Колібабчука Сергія Васильовича

про стягнення 4080дол. США

суддя суду першої інстанції: Р.В.Волков

час і місце ухвалення рішення: 23.04.2019р., 09.28год, м.Одеса, господарський суд Одеської області, зала судових засідань №15,

повне рішення складене 03.05.2019р.

встановив:

22.12.2018р. AMBROSUS ESTONIA Ou (надалі - позивач) звернулось до господарського суду Одеської області з позовом до Фізичної особи-підприємця Колібабчука Сергія Васильовича (надалі - відповідач, ФОП Колібабчук С.В.), в якому просило суд стягнути з відповідача на свою користь кошти у розмірі 4080дол.США.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що маючи намір здійснити замовлення поліграфічної продукції в Україні, провів моніторинг пропозиції на вказані послуги в мережі Інтернет, за результатами якого була виявлена сторінка в мережі Інтернет за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1. Відповідно до вказаного на веб-сторінці телефону позивачем була повідомлена інформація щодо бажання замовити 1000 одиниць поліграфічної продукції, а саме - футболок, та у подальшому перерахована сума авансу у розмірі 4080дол.США. Перерахування коштів було здійснено за реквізитами, повідомленими за телефоном, вказаним на веб-сторінці - НОМЕР_8, а саме: банківський рахунок №: НОМЕР_1 , отримувач Колібабчук Сергій . Вказане перерахування коштів було здійснено без підписання договору з Колібабчуком Сергієм чи будь-якою іншою особою. В подальшому будь-який договір з відповідачем укладений не був, грошові кошти ним на користь позивача перераховані не були, при здійсненні дзвінка на номер телефону, вказаний вище, була отримана усна інформація про те, що вказана особа не має будь-якого відношення до діяльності цієї веб-сторінки та вказаних на ній послуг з виготовлення поліграфічної продукції. У зв`язку із цим, існують всі підстави для застосування для правовідносин між сторонами ст.1212 ЦК України.

З посиланням на норми ч.1 ст.11, ч.ч.1,2 ст.1212 ЦК України позивач просив суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

21.01.2019р. відповідач подав місцевому господарському суду відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволенні позову та, зокрема, зазначив наступне:

- відповідач визнає обставину отримання від позивача 4060дол.США за постачання 1000 футболок;

- ФОП Колібабчук С.В. невідомо, кому належить сторінка в мережі Інтернет ІНФОРМАЦІЯ_1 та номер телефону ( НОМЕР_9 , не здійснює свою підприємницьку діяльність шляхом використання вищезазначених сторінки та телефону.

- договірні відносини виникли між сторонами не на підставі письмового договору, але на підставі господарського договору постачання, з урахуванням всіх особливостей, притаманних для укладання такого договору - шляхом листування та погодження всіх умов договору;

- відповідач є власником доменних імен: yamaika.com.ua, та yamaika.od.ua які використовує у підприємницькій діяльності у рекламних цілях. На сайті: http:// yamaika.com.ua/ зазначені всі відомості про його підприємницьку діяльність: адреса за якою здійснює діяльність - м.Одеса, вулиця Бугаївська, б.35, офіс 411 ; номер телефонів (в тому числі у viber НОМЕР_4 та Telegram НОМЕР_4 ); адреси електронної пошти - ІНФОРМАЦІЯ_5.

- 24.09.2018р. з електронної адреси - "Ambrosus Bounty", на електронну адресу "ІНФОРМАЦІЯ_3" ІНФОРМАЦІЯ_4 надійшов електронний лист, в якому ОСОБА_5 (ІНФОРМАЦІЯ_2), вказана як Resource manager Ambrosus, здійснила замовлення та просила розрахувати вартість футболок: "Тираж 1000 шт. З них по розмірам: 100-S, 250-M, 450-L, 200-XL. Якість - бавовна, колір чорний. Вид спереду - нанесення білим кольором". Після тривалої переписки, пов`язаної із технологією нанесення замовлених зображень на футболках, замовником - ЗАТ "AMBROSUS ESTONIA" та постачальником -ФОП Колібабчук С.В. було узгоджено всі суттєві умови господарського договору - кількість, якість, вартість, строки постачання - протягом двох тижнів після оплати, спосіб постачання - само вивезення. Вартість - при оплаті безготівкою - одна футболка з друкуванням - 112,20 грн/шт.; при оплаті готівкою - 104,85 грн/шт.. Всього 4080 доларів США. Відповідач надав "ОСОБА_5, Resource manager ЗАТ Ambrosus Estonia ou відомості про свою банківську карту в ПАТ "Приватбанк" № НОМЕР_1 , і запропонував зарахувати на неї 4080 доларів США;

17.10.2018р. ОСОБА_5 надіслала відповідачу зображення платіжки про перерахування відповідачу 4800 доларів США за замовлення 1000 футболок.

- фактична поставка футболок відбулася 29.10.2018р. шляхом самовивезення їх чоловіком ОСОБА_5 власним автомобілем червоного кольору;

- факт отримання позивачем футболок підтверджується претензіями до якості футболок (нібито 50 відсотків отриманих футболок є бракованими), які були висловлені ОСОБА_5 06.11.2018р. відповідачу у повідомленні на viber з номеру, який належить їй НОМЕР_5 на номер, який належить відповідачу НОМЕР_6 , який він використовує у підприємницькій діяльності. В подальшому, листування електронною поштою та Viber завершилось, футболки відповідачу не повернуті, вимог про повернення ним грошових коштів від будь-якої особи компанії ЗАТ Ambrosus Estonia ou не надходило.

- оскільки між сторонами виникли договірні відносини, відсутні правові підстави для застосування до спірних відносин норм ст.1212 ЦК України, аналогічна правова позиція міститься у постанові судової палати у цивільних та господарських справах Верховного Суду України від 02.10.2013р. (справа №6-88цс13).

21.01.2019р. відповідач подав суду:

- заяву свідка;

- письмове опитування позивача як свідка в порядку ст.90 ГПК України;

- клопотання про витребування письмових доказів;

- клопотання про залишення позовної заяви без розгляду.

08.02.2019р. позивач подав суду пояснення щодо письмового опитування та відповідь на відзив. У відповіді позивач зазначив, що:

- на визнає твердження відповідача щодо виникнення договірних правовідносин між сторонами по справі та їх подальшого існування у вигляді обставин електронного листування та переписки у месенджері Viber

- відповідно до абз.2 ч.2 ст. 207 ЦК України правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. Відповідачем не надано доказів наявності повноважень особи, вказаної ним у відзиві на позов, а саме - ОСОБА_5 - діяти, зокрема - вчиняти будь-які правочини, у тому числі - вести листування, від імені позивача, а посилання відповідача на дані соціальної мережі Facebooк не є належними доказами в розумінні вимог та положень ст.ст.73, 76-78 ГПК України;

- згідно з даними Реєстру мережевого бізнесу (http://ariregister.rik.ee) від імені позивача мають право діяти лише дві особи - ОСОБА_11 та ОСОБА_12, тому посилання відповідача на листування з ОСОБА_5 не можуть бути належними доказами вчинення будь-яких дій позивачем у справі;

- відповідно до абз.2 ч. 1 ст. 175 ГК України, майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом; відповідачем не надано доказів укладання ним договору з позивачем з огляду на імперативні приписи ч.1 ст. 92 та абз.2 ч.2 ст. 207 ЦК України;

- позивач у справі не є резидентом України, а отже - до правовідносин між сторонами підлягають застосуванню норми законодавства України, що регулює зовнішньоекономічну діяльність; стверджуючи про наявність договору між сторонами у справі, відповідач мав довести дотримання відповідних умов законодавства України, яке регулює зовнішньоекономічну діяльність;

- відповідачем не надано доказів наявності між ним та позивачем укладеного договору, який містив би необхідні умови.

08.02.2019р. ФОП Колібабчук С.В. подав місцевому господарському суду заперечення на відповідь на відзив, у якому зазначив:

- позивач у відповіді на відзив не зазначив правове становище ОСОБА_5, якщо навіть ОСОБА_5 і перевищила свої повноваження, то наступне перерахування позивачем грошових коштів у сумі, яка була погоджена із нею, свідчить про схвалення правочину - договору постачання футболок;

- з відповіді на відзив не зрозуміло, чи визнає позивач обставину - укладання між позивачем та відповідачем правочину - договору постачання, який укладено не у письмовій формі, на думку представника позивача, є підставою вважати його неукладеним, чи взагалі не визнає обставину - укладання правочину у будь-якій формі;

- всі умови правочину - договору купівлі-продажу, викладені у електронних листах, підписаних представником позивача, тому цей договір укладено в письмовій формі. Якщо ж навіть і вважати, що цей договір укладено не у письмовій формі, то відповідно до ч.1 ст. 218 ЦК України, недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Статтями ГК України, які регулюють порядок укладання договорів купівлі-продажу не передбачена недійсність такого договору, у разі недотримання письмової форми. Щодо визнання правочину неукладеним - правочин, який не вчинено, то такий спосіб захисту не передбачений ані Цивільним, ані Господарським кодексами України;

- позивач безпідставно посилається на пункт 1 Положення про форму зовнішньоекономічних договорів (контрактів) з огляду на те, що сторони погодили ті суттєві умови договору, які визначають його зміст - предмет, об`єкт, ціну, що підтверджується електронними доказами. Відсутність номеру договору, місця його укладення та інших другорядних реквізитів, які не впливають на його сутність і на яких не наполягала жодна із сторін договору, не може бути підставою для визнання його таким, що не укладено;

- не можна вважати неукладеним договір після його повного чи часткового виконання сторонами (п. 49 Постанови Великої Палати ВС від 05.06.2018 у справі №338/180/17);

- відповідно до ст.11 Конвенції Організації Об`єднаних націй про договори міжнародної купівлі-продажу товарів від 11.04.1980р., яка набрала чинності для України 01.02.1991р. не вимагається щоб договір купівлі-продажу укладався чи підтверджувався в письмовій формі або підпорядковувався іншій вимозі щодо форми. Він може доводитися будь-якими засобами, включаючи свідчення.

25.02.2019р. позивач подав суду пояснення по справі, в яких, зокрема, зазначив, що доводячи наявність вказаних договірних правовідносин між сторонами у справі, відповідач посилається на статтю 11 Конвенції Організації Об`єднаних націй про договори міжнародної купівлі-продажу товарів від 11 квітня 1980 року, згідно якої не вимагається, щоб договір купівлі-продажу укладався чи підтверджувався в письмовій формі або підпорядковувався іншій вимозі щодо форми. Він може доводитися будь-якими засобами, включаючи свідчення. При цьому, на думку позивача, має місце вибіркове цитування вказаної Конвенції, оскільки частина ІІ Конвенції містить норми щодо саме укладання договору та передбачає в статті 24, що для цілей частини II цієї Конвенції оферта, заява про акцепт або будь-яке інше висловлення наміру вважаються "одержаними" адресатом, якщо вони повідомлені йому усно чи доставлені будь-яким засобом йому особисто, в його комерційне підприємство чи на його поштову адресу, або, якщо він не має комерційного підприємства чи поштової адреси, на його постійне місце проживання. Матеріалами справи підтверджено та відповідачем не заперечується відсутність відправки ним заяви про акцепт на поштову адресу позивача чи за адресою його постійного місця проживання, також не заперечується відсутність особистого усного спілкування з представниками позивача. Отже, за нормами цитованої відповідачем Конвенції укладання договору між сторонами у справі не відбулось.

14.03.2019р. відповідач подав додаткові пояснення, в яких, зокрема, зазначив, що позивачем не доведено обставину, що він вів переговори щодо замовлення 1000 футболок із особою, телефонний номер якої розміщено на сайті : http://iprint.od.ua та номер платіжної картки відповідача отримано саме від цієї особи; позивачем не спростовано доводи, зазначені відповідачем у відзиві: яким чином ОСОБА_5 (яка за твердженням позивача не має відношення до позивача) вела листування з електронної адреси із застосуванням доменного імені ambrosus.com, власником якого є позивач; яким чином ОСОБА_5 17.10.2018р. могла надіслати відповідачу зображення банківського переказу 4080дол.США на ім`я Колібабчука С.

Рішенням господарського суду Одеської області від 23.04.2019р. (суддя Р.В. Волков) позов задоволено частково - стягнуто з ФОП Колібабчука С.В . на користь AMBROSUS ESTONIA Ou 4060дол.США та 1698,49грн. судових витрат. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Рішення обґрунтоване посиланням на норми ч.ч.1,2 ст.11, ч.ч.1,2 ст.1212, ч.ч.2,4 ст.202, ч.ч.1,2 ст.207 ЦК України, ч.1 ст.181 ГК України, ч. ІІ Конвенції Організації Об`єднаних націй про договори міжнародної купівлі-продажу товарів від 11.04.1980р., Положення про форму зовнішньоекономічних договорів (контрактів), затвердженого Наказом Міністерства економіки та з питань європейської інтеграції України №201 від 06.09.2001р. та вмотивоване наступним. Судом за наслідком розгляду справи встановлено отримання від позивача коштів у суму 4060дол.США, які відповідач отримав безпідставно, отже позовні вимоги AMBROSUS ESTONIA Ou підлягають частковому задоволенню.

Суд в оскаржуваному рішенні відхилив посилання відповідача на наявність між сторонами договірних відносин (за твердженням відповідача він отримав вищезазначені кошти для виконання замовлення позивача з виготовлення футболок у кількості 1000шт), оскільки відповідачем не доведено належними та допустимими доказами факт укладення будь-якого договору між ним та позивачем - надані ФОП Колібабчуком С.В. електронні докази - роздруківка листування з ОСОБА_5 та переписка з цією ж особою у месенджері Viber не є доказом укладення договору, оскільки вищезазначена особа не уповноважувалась AMBROSUS ESTONIA Ou на здійснення будь-яких дій від імені позивача, у тому числі щодо замовлення та обговорення деталей замовлення футболок у відповідача.

27.05.2019р. до Південно-західного апеляційного господарського суду через господарський суд Одеської області надійшла апеляційна скарга ФОП Колібабчука С.В. на рішення від 23.04.2019р., в якій скаржник просить скасувати оскаржене рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

В обгрунтування вимог апеляційної скарги ФОП Колібабчук С.В. зазначив, що рішення є незаконним та необґрунтованим та підлягає скасуванню з огляду наступного:

- суд не розглянув клопотання представника відповідача від 12.02.2019р. про зобов`язання позивача надати відповідь та не ухвалив будь-якого рішення за наслідками його розгляду;

- суд протиправно відмовив у задоволенні клопотання про застосування заходів процесуального примусу - представником позивача отримано опитувальний лист представника відповідача 27.01.2019р., який направлено позивачу тільки 20.02.2019р.; суд без виходу у нарадчу кімнату постановив ухвалу про відмову у задоволенні клопотання, усно мотивувавши тим, що представник позивача не може нести відповідальність за те, що позивач не надав письмову відповідь на поставлені питання. Позивач у встановлений ч.2 ст.90 ГПК України строк взагалі не надав суду відповідь на поставлені питання;

- незважаючи на те, що відповідач здійснив всі дії, направлені на з`ясування обставини - наявності повноважень особи ОСОБА_5 діяти, зокрема вчиняти будь-які правочини, у тому числі, вести листування, від імені позивача - суд не зобов`язав позивача надати відповідь, чим не з`ясував ці обставини;

- судом не з`ясована обставина - від кого саме позивач дізнався про банківські реквізити відповідача, на які позивачем була перерахована спірна сума;

- відповідач надав суду електронні докази - листування електронною поштою, що банківський рахунок, на який необхідно перерахувати кошти, надано ОСОБА_5, яка вела з ним листування як представник позивача. Однак суд не зазначив у рішенні, чиї доводи вважає доведеними, позивача чи відповідача;

- немає правового значення, чи є (була) ОСОБА_5 працевлаштованим працівником позивача або діяла на підставі доручення, довіреності. Оскільки вона мала доступ до конфіденційної інформації позивача - використовувала офіційну електронну адресу, банківські платіжні документи, то діяла за його згодою та від його імені;

- якщо навіть ОСОБА_5 і перевищила свої повноваження, то наступне перерахування позивачем грошових коштів відповідачу у сумі, яка була погоджена з нею, свідчить про схвалення правочину - договору постачання футболок;

- у суду були відсутні будь-які обґрунтовані підстави вважати доведеною обставину, що спілкування електронною поштою проводив не відповідач, а інша особа, з якою у відповідача відсутній цивільно-правовий зв`язок. Листування з електронної пошти ІНФОРМАЦІЯ_5 та з використанням номеру мобільного зв`язку НОМЕР_6 проводилось з офіційної адреси та номеру, які належать саме відповідачу, про що суду надані належні докази. Відповідач підтвердив, що все, про що йшла мова у листуванні з боку ФОП Колібабчука С. В. , є його особистим волевиявленням;

- доказом виготовлення та отримання замовлених футболок є листування між представником позивача та відповідачем, у яких представник позивача ОСОБА_5 висуває претензії щодо якості отриманих футболок. Якщо навіть і вважати, що це не є належним доказом, то у будь- якому разі між сторонами виникли договірні відносини, що виключає стягнення із відповідача отриманих ним грошових коштів як отриманих без правових підстав;

- воля на укладання правочину між позивачем та відповідачем виражена за допомогою електронного засобу зв`язку - листуванням з офіційних електронних адрес, які їм належать, та за допомогою технічних засобів зв`язку - використанням програмного забезпечення Viber з номеру мобільного зв`язку НОМЕР_6 ;

- висновки суду про відсутність між сторонами договірних правовідносин суперечать матеріалам справи, зокрема наданим відповідачем електронним доказам та заяві свідка;

- у суду були відсутні законні підстави не застосовувати до спірних правовідносин ст. 179 ГК України, оскільки, враховуючи ст. 180, 181 ГК України, частину першу ст. 207 ЦК України, між сторонами був укладений господарський договір;

- сторонами виконані вимоги ст. 181 ГК України, оскільки вони обмінювались електронними листами. Відсутність єдиного документу, підписаного сторонами, не є порушенням ст. 181 ГК України і не може свідчити про те, що між сторонами не укладено договір шляхом обміну електронними листами, у яких сторони дійшли згоди щодо всіх істотних умов договору;

- відсутність у господарському договорі, укладеному між сторонами шляхом електронного листування, деяких відомостей, зазначених у Положенні про форму зовнішньоекономічних договорів (контрактів) затверджено Наказом Міністерства економіки та з питань європейської інтеграції України №201 від 06.09.2001р. не може бути підставою для того, щоб застосовувати наслідки неукладеного договору з таких підстав;

- в разі встановлення судом, що відповідач отримав від позивача грошові кошти не безпідставно, а в порядку виконання договірного зобов`язання, то відсутні правові підстави для застосування ст. 1212 ЦК України до спірних правовідносин.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 31.05.2019р. апеляційну скаргу залишено без руху; ухвалою суду від 10.06.2019р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ФОП Колібабчука С.В., постановлено розгляд апеляційної скарги ФОП Колібабчука С.В. на рішення господарського суду Одеської області від 23.04.2019р. у справі №916/2900/18 здійснювати в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи; встановлено іншим учасникам справи строк для подання суду апеляційної інстанції відзиву на апеляційну скаргу, будь-які заяви чи клопотання з процесуальних питань до 01.07.2019р.

03.07.2019р. до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу AMBROSUS ESTONIA Ou, в якій позивач просить залишити апеляційну скаргу без задоволення. У відзиві, зокрема, зазначено, що:

- суд цілком обґрунтовано встановив, що надане відповідачем листування із використанням месенджеру Vibег та електронної пошти велось невстановленими особами, а саме "ОСОБА_5" та " ОСОБА_8 ", та вказане листування не є доказом наявності договірних правовідносин між сторонами у справі;

- твердження відповідача, що ним з дотриманням вимог ГПК України було подане до суду письмове опитування в порядку 90 ГПК України не відповідає дійсності, оскільки відповідач з певних причин подав до суду "письмове опитування" в строк, який унеможливлював за будь-яких інших обставин подання відповіді на нього або складання будь-яких інших документів процесуального реагування у визначені ГПК України строки.

- відповідно до ч.2 ст.14 ГПК України, учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Отже, відповідач розпорядився своїми процесуальними правами щодо своєчасного подання письмового опитування та власними діями порушив процедуру, передбачену статтею 90 ГПК України;

- подальші намагання відповідача перекласти вину (відповідальність) за порушення вказаної процедури на Компанію та її адвоката - безпідставні. В тому числі - безпідставним є твердження відповідача про те, що "перше судове засідання було призначено на 12.02.2019р." - перше судове засідання було призначене судом на 23.01.2019р.;

- відповідач не скористався передбаченими ГПК України правами з метою дослідження питань, які становлять для відповідача інтерес - зокрема - не заявив клопотання про виклик відповідної особи (ОСОБА_5)для допиту у якості свідка (ст.211 ГПК України);

- безпідставними є посилання відповідача на ст.241 ЦК України щодо нібито схвалення правочину позивачем, оскільки на підтвердження такого схвалення відповідач черговий раз посилається на листування між невстановленими особами (у тому числі - й з боку самого відповідача);

- факт перерахування позивачем коштів відповідачу не може вважатися схваленням будь-якого правочину, оскільки таке перерахування коштів мало місце між позивачем та відповідачем, а не між " ОСОБА_8 " та "ОСОБА_5";

- відповідачем не надано доказів виготовлення ним продукції за замовленням позивача або придбання такої продукції з метою поставки позивачу, відсутні також докази поставки (передачі) будь-якого товару від відповідача позивачу, зміст листування, наданого відповідачем не може взятий до уваги як доказ з огляду на проведення цього спілкування із невстановленою особою ("ОСОБА_9");

- враховуючи встановлений факт того, що надане відповідачем листування велось між особами, зв`язок яких з обома сторонами у справі - не доведений, це листування не є доказом виникнення між сторонами у справі договірних правовідносин;

- посилання відповідача при цьому на правову позицію Верховного Суду України у справі №6-88цс13 є безпідставним, оскільки за встановленого факту відсутності договірних правовідносин між сторонами у справі, безпідставним є посилання відповідача на "виконання договірного зобов`язання".

Відповідно до ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Перевіривши матеріали справи, дослідивши дотримання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного.

Звертаючись до суду з позовом позивач зазначив, що між ним та відповідачем були відсутні договірні відносини; відповідач як під час розгляду справи судом першої інстанції так і в апеляційній скарзі наполягає на тому, що між сторонами були договірні відносини з приводу виготовлення футболок (1000шт).

Отже суд першої інстанції обґрунтовано в оскаржуваному рішенні виходив з того, що з огляду на предмет доказування у справі, вирішальне значення для її розгляду має питання існування чи відсутності між її сторонами договірних правовідносин.

Відповідно до ч.ч.2, 4 ст.202 ЦК України, правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Згідно із ч.ч.1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.

З огляду на вказані приписи, для укладання двостороннього договору в письмовій формі потрібна узгоджена дія обох його сторін, виражена шляхом підписання цього договору обома його сторонами. Укладання договору шляхом обміну листами, телеграмами за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку можливе в разі, якщо такий обмін мав місце саме між сторонами цього договору.

ФОП Колібабчук С.В. наполягає на тому, що між ним та AMBROSUS ESTONIA Ou було укладено договір купівлі-продажу та з боку відповідача обмін електронними листами та спілкування із використанням месенджеру Viber проводилось ним особисто.

Відповідно до ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно із ч.1 ст.96 ГПК України електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, яка містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (в тому числі текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних й інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет).

На підтвердження укладання між сторонами договору купівлі-продажу, ФОП Колібабчук С.В. суду першої інстанції надав електронні докази, а саме - листування із використанням електронної пошти та месенджеру Viber - роздруківки з поштової скриньки та месенджеру, надані в додатки до відзиву на позовну заяву (т.1, а.с.55-101).

В матеріалах справи містяться роздруківки з сайтів Tenet та «Інтертелеком» (т.1, а.с.45-47), відповідно до яких відповідачу належить домен yamaika.com.ua та номер телефону НОМЕР_6 .

Відповідачем також надано роздруківку з соціальної мережі Facebook де на сторінці ОСОБА_5 зазначено «Resource manager в Ambrosus».

Листування від AMBROSUS ESTONIA Ou за наполяганням відповідача велось ОСОБА_5/ Resource manager Ambrosus.

Відповідно до змісту вищезазначеного листування засобами електронної пошти, спілкування мало місце між "ОСОБА_5 Resource manager Ambrosus" та особою на ім`я " ОСОБА_9 ".

Відповідач у поданій суду першої інстанції заяві свідка в порядку ст. 88 ГПК України зазначив, що «всю переписку електронною поштою із ОСОБА_5 Resource manager ЗАТ Ambrosus Estonia ou» я проводив особисто. Зазначення у листах "С уважением, ОСОБА_9" є автоматичним при відправленні листа, що пов`язано із попереднім налаштуванням електронної пошти, коли мені допомагала дівчина на ім`я ОСОБА_9 ".

З наданого відповідачем листування з використанням месенджеру Viber вбачається, що номер мобільного зв`язку знаходився у користуванні особо на ім`я " ОСОБА_9 ". Так, користувачу вказаного номеру були адресовані такі повідомлення: "ОСОБА_9, а блокноты вы печатаете на спирали", "ОСОБА_9, ну что ответил цех" (мовою оригіналу). На вказані повідомлення користувач номеру відповідав по суті, не заперечуючи такого звернення. Крім того, з листування з використанням електронної пошти, що надане відповідачем, вбачається, що користувачем адреси електронної пошти ІНФОРМАЦІЯ_3 ІНФОРМАЦІЯ_5 також була особа на ім`я " ОСОБА_9 ", що вбачається з її повідомлення, датованого 04.10.2018 - "в доларах мы не можем выставить счет, я писала, что у нас нет внешнеэкономической деятельности" (автором фрази є особа жіночого роду).

Відповідно до ч.ч.1-3 ст.86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд апеляційної інстанції погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що спілкування із використанням номеру мобільного зв`язку НОМЕР_6 та адреси електронної пошти ІНФОРМАЦІЯ_3 ІНФОРМАЦІЯ_5 проводилося не відповідачем, а невстановленою особою на ім`я " ОСОБА_9 ".

ФОП Колібабчук С.В. не підтвердив свій правовий зв`язок з особою « ОСОБА_9 » як найманим працівником чи перебування у цивільно-правових відносинах з нею, не послався на вчинення цією особою дій від його імені із перевищенням повноважень або їх відсутністю та подальшим схваленням таких дій. Навпаки, заперечував існування цієї особи як суб`єкта цивільно-правових чи господарсько-правових відносин.

Відповідно до ч.1 ст.75 ГПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Суд першої інстанції обґрунтовано не прийняв до уваги тверджень відповідача про те, що він визнає використання ним вказаних вище номеру телефону та адреси електронної пошти, оскільки це суперечить встановленим обставинам справи.

Норми ч.2 ст.63, ч.ч 2 та 4 ст.202, ч.1 ст.207 ЦК України за своїм змістом пов`язують укладання правочину не з належністю засобу зв`язку певній особі, а саме із складанням відповідних документів (листів, заяв, повідомлень) певною особою. Листування із використанням месенджеру Viber та електронної пошти не містить відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису, що за приписами ч.3 ст.207 ЦК України дозволило б достеменно ідентифікувати осіб, які складали відповідні листи та повідомлення (за наявності письмової згоди сторін спілкування на використання таких аналогів).

Позивач категорично заперечує обставину перебування у трудових відносинах або уповноваження позивачем ОСОБА_5 на вчинення будь-яких дій від імені Ambrosus Estonia ou.

Згідно з даними Реєстру мережевого бізнесу (http://ariregister.rik.ee) від імені позивача мають право діяти лише дві особи - ОСОБА_11 та ОСОБА_12.

В матеріалах справи відсутні докази наявності повноважень особи, а саме - ОСОБА_5 - вести листування від імені позивача, а посилання відповідача на дані соціальної мережі Facebooк не є належними доказами в розумінні вимог та положень статей 73, 76-78 ГПК України, оскільки відповідно до частини 1 статті 77 ГПК України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Отже суд першої інстанції правомірно зазначив, що листування з ОСОБА_5 не може бути належними доказами вчинення дій саме позивачем у справі, спрямованих на укладення договору.

Суд апеляційної інстанції погоджується із висновком місцевого господарського суду про те, що в даному випадку не може бути застосована правова позиція Верховного Суду України, висловлена у Постанові судової палати у цивільних та господарських справах Верховного суду України від 02.10.2013р. у справі №6-88цс13, оскільки у цій справі йде мова про набуття однією зі сторін зобов`язання за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання.

Встановлені судом першої інстанції (та перевірені судом апеляційної інстанції) обставини свідчать про відсутність між сторонами у справі договірних правовідносин, тобто - справи не є аналогічними.

Отже не підлягають застосуванню до спірних правовідносин норми ст.179 ГК України щодо визначення господарсько-договірного зобов`язання, оскільки такі зобов`язання за змістом вказаної норми мають виникати «на підставі господарських договорів».

Відповідач посилається на статтю 11 Конвенції Організації Об`єднаних націй про договори міжнародної купівлі-продажу товарів від 11 квітня 1980 року, згідно якої не вимагається, щоб договір купівлі-продажу укладався чи підтверджувався в письмовій формі або підпорядковувався іншій вимозі щодо форми. Він може доводитися будь-якими засобами, включаючи свідчення.

Частина ІІ Конвенції містить норми щодо саме укладання договору та передбачає в статті 24, що для цілей частини II цієї Конвенції оферта, заява про акцепт або будь-яке інше висловлення наміру вважаються "одержаними" адресатом, якщо вони повідомлені йому усно чи доставлені будь-яким засобом йому особисто, в його комерційне підприємство чи на його поштову адресу, або, якщо він не має комерційного підприємства чи поштової адреси, на його постійне місце проживання. Вказана норма підлягає застосуванню у сукупності з іншими нормами вказаної Конвенції. Згідно зі ст.15 Конвенції оферта набуває чинності, коли вона одержана адресатом оферти. Відповідно до ст.18 Конвенції - заява чи інша поведінка адресата оферти, що висловлює згоду з офертою, є акцептом. Мовчання чи бездіяльність самі по собі не є акцептом. З огляду на встановлений факт використання мобільного зв`язку НОМЕР_6 та адреси електронної пошти ІНФОРМАЦІЯ_3 ІНФОРМАЦІЯ_5 невстановленою особою на ім`я " ОСОБА_9 ", правовий зв`язок якої з відповідачем останнім не підтверджено, відсутні підстави для висновку про отримання оферти відповідачем та висловлення ним як "адресатом оферти" згоди з цією офертою.

Згідно із ч.1 ст.181 ГК України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів. Вказана норма передбачає, що обмін листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо має відбуватись саме між сторонами господарського договору при його укладанні.

В матеріалах справи відсутні докази прийняття відповідачем до виконання замовлень, оскільки відсутні складені відповідачем листи та/або повідомлення з цього приводу.

Отже місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку, що в матеріалах справи відсутні фактичні докази виготовлення відповідачем продукції за замовленням позивача або придбання такої продукції з метою поставки позивачу, відсутні також і належні та допустимі докази поставки (передачі) будь-якого товару від відповідача позивачу.

Не підлягає застосуванню у даній справі також правова позиція Великої Палати Верховного Суду у справі №338/180/17 (постанова від 05.06.2018), оскільки у вказаній справі судами встановлено, що між сторонами було проведено переговори, сторони досягли домовленості щодо вартості виготовленого брусу, переліку робіт, що підтверджується планом, який підписаний відповідачем та повноважним представником позивача, при цьому мало місце часткове виконання узгоджених умов обома сторонами договору.

Зміст листування, наданого відповідачем, не може бути взятий до уваги як доказ з огляду на проведення цього спілкування із невстановленою особою ("ОСОБА_9").

Відповідач у відзиві на позовну заяву зазначив, що у нього відсутні первинні бухгалтерські документи (накладні) на передачу товару, не містять матеріали справи й інших документів на підтвердження факту передачі товару, які б відповідали вимогам ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Крім того, у матеріалах справи відсутні докази відображення операцій з виготовлення та/або придбання і подальшої поставки товару позивачу відповідачем у своєму бухгалтерському обліку та фінансовій звітності.

Якщо дії сторін свідчать про те, що оспорюваний договір фактично було укладено, розгляду по суті підлягає питання щодо відповідності договору вимогам закону.

Оскільки відповідачем не доведено належними та допустимими доказами викоання договору, відсутнє й "виконання договору сторонами".

Позивач є нерезидентом України, відповідач цю обставину визнає.

Відповідно до ст.6 ЗУ «Про зовнішньоекономічну діяльність» суб`єкти, які є сторонами зовнішньоекономічного договору (контракту), мають бути здатними до укладання договору (контракту) відповідно до цього та інших законів України та/або закону місця укладання договору (контракту). Зовнішньоекономічний договір (контракт) складається відповідно до цього та інших законів України з урахуванням міжнародних договорів України. Суб`єкти зовнішньоекономічної діяльності при складанні тексту зовнішньоекономічного договору (контракту) мають право використовувати відомі міжнародні звичаї, рекомендації, правила міжнародних органів та організацій, якщо це не заборонено прямо та у виключній формі цим та іншими законами України. Зовнішньоекономічний договір (контракт) укладається суб`єктом зовнішньоекономічної діяльності або його представником у простій письмовій або в електронній формі, якщо інше не передбачено міжнародним договором України чи законом. У разі експорту послуг (крім транспортних) зовнішньоекономічний договір (контракт) може укладатися шляхом прийняття публічної пропозиції про угоду (оферти) або шляхом обміну електронними повідомленнями, або в інший спосіб, зокрема шляхом виставлення рахунка (інвойсу), у тому числі в електронному вигляді, за надані послуги. Повноваження представника на укладення зовнішньоекономічного договору (контракту) може випливати з доручення (довіреності), установчих документів, договорів та інших підстав, які не суперечать цьому Закону. Дії, які здійснюються від імені іноземного суб`єкта зовнішньоекономічної діяльності суб`єктом зовнішньоекономічної діяльності України, уповноваженим на це належним чином, вважаються діями цього іноземного суб`єкта зовнішньоекономічної діяльності. Для підписання зовнішньоекономічного договору (контракту) суб`єкту зовнішньоекономічної діяльності не потрібен дозвіл будь-якого органу державної влади, управління або вищестоящої організації, за винятком випадків, передбачених законами України. Суб`єкти зовнішньоекономічної діяльності мають право укладати будь-які види зовнішньоекономічних договорів (контрактів), крім тих, які прямо та у виключній формі заборонені законами України. Зовнішньоекономічний договір (контракт) може бути визнано недійсним у судовому порядку, якщо він не відповідає вимогам законів України або міжнародних договорів України.

При укладанні договорів купівлі/продажу товарів (надання послуг, виконання робіт) та товарообмінних договорів між українськими суб`єктами підприємницької діяльності та іноземними суб`єктами підприємницької діяльності незалежно від форм власності та видів діяльності застосовується Положення про форму зовнішньоекономічних договорів (контрактів) затверджено Наказом Міністерства економіки та з питань європейської інтеграції України №201 від 06.09.2001р. (надалі - Положення).

Згідно із п.1 Положення до умов, які повинні бути передбачені в договорі (контракті), якщо сторони такого договору (контракту) не погодилися про інше щодо викладення умов договору і така домовленість не позбавляє договір предмета, об`єкта, мети та інших істотних умов, без погодження яких сторонами договір може вважатися таким, що неукладений, або його може бути визнано недійсним внаслідок недодержання форми згідно з чинним законодавством України, відносяться назва, номер договору (контракту), дата та місце його укладення; преамбула (у преамбулі зазначається повне найменування сторін - учасників зовнішньоекономічної операції, під якими вони офіційно зареєстровані, із зазначенням країни, скорочене визначення сторін як контрагентів ("Продавець", "Покупець", "Замовник", "Постачальник" тощо), особа, від імені якої укладається зовнішньоекономічний договір (контракт), та найменування документів, якими керуються контрагенти при укладенні договору (контракту) (установчі документи тощо); базисні умови поставки товарів (приймання-здавання виконаних робіт або послуг) - вид транспорту та базисні умови поставки (відповідно до правил "Інкотермс", які визначають обов`язки контрагентів щодо поставки товару і встановлюють момент переходу ризиків від однієї сторони до іншої, а також конкретний строк поставки товару (окремих партій товару); умови приймання-здавання товару (робіт, послуг) (строки та місце фактичної передачі товару, перелік товаросупровідних документів.); урегулювання спорів у судовому порядку; місцезнаходження (місце проживання), поштові та платіжні реквізити сторін.

Суд апеляційної інстанції погоджується із висновком місцевого господарського суду про те, що надане ФОП Колібабчуком С.В. листування засобами електронної пошти та у месенджері Viber, окрім того, що має місце із невстановленою особою на ім`я " ОСОБА_9 ", не містить більшості вищезазначених реквізитів.

Дослідивши у сукупності всі матеріали справи, суд апеляційної інстанції вважає вірним висновок суду першої інстанції про відсутність доказів існування між AMBROSUS ESTONIA Ou та ФОП Колібабчуком С.В. будь-яких договірних відносин, у тому числі, укладеного договору купівлі-продажу або поставки, на підставі яких між сторонами могли б виникнути договірні зобов`язання та підстави для утримання відповідачем коштів, які були перераховані йому позивачем.

Надані відповідачем докази вимогам належності, допустимості та достовірності не відповідають.

Відповідно до ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є, інші юридичні факти.

Згідно із ч.ч.1,2 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

З матеріалів справи вбачається, що 17.10.2018р. Колібабчук Сергій Васильович отримав від AMBROSUS ESTONIA Ou на свій рахунок у АТ КБ «Приватбанк» 4060дол.США, що підтверджується відповідною квитанцією АТ КБ «Приватбанк» № НОМЕР_7 (т.1, а.с.44) а також наданою АТ КБ "Приватбанк" інформацією (на запит суду) - випискою по картці за 17.10.2018р, інформацією по свіфт-переказу (т.1, а.с.115-117).

Обставина отримання коштів у сумі 4060дол.США від позивача не заперечується відповідачем, проте ним не доведено, що ці кошти набуті з достатньою правовою підставою.

За таких обставин місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог - стягнення з відповідача на користь позивача не 4080дол.США, а 4060дол.США.

Доводи апеляційної скарги ФОП Колібабчука С.В. колегія суддів відхиляє з огляду наступного.

Більшість доводів апеляційної скарги зводяться до мотивів, з яких відповідач заперечував проти задоволення позову в суді першої інстанції.

Як вбачається з Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 13.12.2018р. № (т.1, а.с.14-17) видами діяльності ФОП Колібабчука С.В. є: друкування іншої продукції; оптова торгівля текстильними товарами; роздрібна торгівля, що здійснюється фірмами поштового замовлення або через мережу Інтернет; інші види роздрібної торгівлі поза магазинами.

Відповідно до ст.1 ЗУ «Про зовнішньоекономічну діяльність» зовнішньоекономічна діяльність - діяльність суб`єктів господарської діяльності України та іноземних суб`єктів господарської діяльності, а також діяльність державних замовників з оборонного замовлення у випадках, визначених законами України, побудована на взаємовідносинах між ними, що має місце як на території України, так і за її межами; зовнішньоекономічний договір (контракт) - домовленість двох або більше суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності та їх іноземних контрагентів, спрямована на встановлення, зміну або припинення їх взаємних прав та обов`язків у зовнішньоекономічній діяльності.

Відповідачем не надано доказів щодо того, що він має право займатись зовнішньоекономічною діяльністю, та за таких обставин відповідач у будь-якому разі не мав права на укладення (за його твердженням) господарського договору з позивачем.

Крім того, відповідачем не надано суду належних доказів на підтвердження факту передачі позивачу товару (відповідного акту приймання-передачі, накладної, тощо), а посилання відповідача на переписку, яка велась з ОСОБА_5 з приводу браку отриманих футболок не може доводити факт передачі ФОП Колібабчуком С.В. позивачу товару.

Перерахування позивачем відповідачу 4060дол.США коштів жодним чином не свідчить про схвалення AMBROSUS ESTONIA Ou правочину - договору постачання футболок, оскільки відповідачем не доведено факту укладення такого договору у встановленій формі.

Приналежність відповідачу домену yamaika.com.ua та номеру телефону НОМЕР_6 жодним чином не виключає можливість користування електронною поштовою скринькою, месенжерами Viber та Telegram іншими особами, ніж відповідач.

В частині решти доводів апеляційної скарги колегія суддів зазначає, що аналіз практики Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (справи «Гарсія Руїз проти Іспанії», «Красуля проти Росії», «Ільяді проти Росії», «Трофимчук проти України», «Хіро Балані проти Іспанії», «Суомінен проти Фінляндії», «Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месроп Мовсесян (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії») свідчить, що право на мотивоване (обґрунтоване) судове рішення є частиною загального права людини на справедливий і публічний розгляд справи та поширюється як на цивільний, так і на кримінальний процес.

Поряд з тим, вимога пункту 1 статті 6 Конвенції щодо обґрунтовування судових рішень не може розумітись як обов`язок суду детально відповідати на кожен довід заявника.

При цьому, у п.58 рішення Європейського суду з прав людини від 10.02.2010р., заява №4909/04, у справі «Серявін та інші проти України Суд зазначив, що «Хоча п.1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення може бути різною в залежності від характеру рішення…».

Підсумовуючи викладене, колегія суддів дійшла до висновку, що оскаржуване рішення від 23.04.2019р. ухвалено судом першої інстанції відповідно до норм матеріального та процесуального права та підстави для його скасування чи зміни відсутні.

За таких обставин рішення господарського суду Одеської області від 23.04.2019р. залишається без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

Відповідно до ч.4 ст.282 ГПК України постанова суду апеляційної інстанції складається, зокрема, з резолютивної частини із зазначенням розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

В даному випадку витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції (витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги на рішення від 23.04.2019р.), покладаються на скаржника, оскільки вимоги апеляційної скарги відхилені у повному обсязі.

Керуючись ст.ст.129, 232, 233, 240, 236, 269, 270, 275, 276, 281-284 ГПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Колібабчука Сергія Васильовича на рішення господарського суду Одеської області від 23.04.2019р. залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Одеської області від 23.04.2019р. у справі №916/2900/18 залишити без змін.

Судовий збір, сплачений у зв`язку із поданням апеляційної скарги на рішення від 23.04.2019р. покласти на ФОП Колібабчук С.В .

Постанова в порядку ст.282 ГПК України набирає законної сили з дня її прийняття згідно ст.284 ГПК України.

Постанова суду апеляційної інстанції може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення згідно положень ст.ст.286,287 ГПК України.

Повна постанова складена 12 серпня 2019 року.

Головуючий суддя М.А. Мишкіна

Суддя Л.О.Будішевська

Суддя С.В. Таран