ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

13.08.2019 Справа № 920/697/19
Господарський суд Сумської області у складі судді Заєць С.В. при секретарі судового засідання Чепульській Ю.В. розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Господарського суду Сумської області матеріали справи № 920/697/19 в порядку спрощеного позовного провадження

за позовом: Публічного акціонерного товариства «Укртелеком» в особі Сумської філії Публічного акціонерного товариства «Укртелеком» (вул. Іллінська, буд. 2, м. Суми, 40030, ідентифікаційний код 23825401),

до відповідача: Виконавчого комітету Сумської міської ради (пл. Незалежності, буд. 2, м. Суми, 40030, ідентифікаційний код 04057942),

про стягнення 104862,53 грн. заборгованості за договором про надання послуг бізнес-мережі № 598302/12-914/236/28-18 від 27.04.2018, який укладено між сторонами,

представники сторін:

позивач адвокат Коротенко М.М. за довіреністю № 4281 від 05.02.2019,

відповідач ОСОБА_1 . за довіреністю № 2280/03.02.02-17 від 13.11.2018.

ВСТАНОВИВ:

03.07.2019 позивач - Публічне акціонерне товариство «Укртелеком» в особі Сумської філії Публічного акціонерного товариства «Укртелеком» (вул. Іллінська, буд. 2, м. Суми, 40030, ідентифікаційний код 23825401) звернулося до суду з позовною заявою, відповідно до якої просить суд стягнути з відповідача - Виконавчого комітету Сумської міської ради (пл. Незалежності, буд. 2, м. Суми, 40030, ідентифікаційний код 04057942) на користь Публічного акціонерного товариства «Укртелеком» (ідентифікаційний код 21560766, рахунок № НОМЕР_1 в АТ «Ощадбанк» м. Київ, МФО 300465) 104862,53 грн. заборгованості за договором про надання послуг бізнес-мережі № 598302/12-914/236/28-18 від 27.04.2018, який укладено між сторонами, з яких: 28728,00 грн. основний борг, 75000,00 штраф, 781,71 грн. пеня, 232,14 грн. інфляційні втрати та 120,68 грн. - 3 % річні, а також стягнути з відповідача судові витрати в сумі 1921,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за вищезазначеним договором, що укладений між сторонами щодо оплати наданих послуг бізнес-мережі, у зв`язку з чим відповідачу нараховано штраф, пеню, інфляційні та річні у відповідних розмірах.

Ухвалою Господарського суду Сумської області від 05.07.2019 відкрито провадження у справі № 920/697/19, постановлено прийняти позовну заяву до розгляду, відкрити провадження у справі № 920/697/19; справу розглядати у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними у справі матеріалами; встановити відповідачу строк для подання заяви із запереченнями проти розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження та відзиву на позов до 29.07.2019; встановити позивачу строк для подання до суду відповіді на відзив до 02.08.2019; а також встановити відповідачу строк для подання до суду заперечення до 06.08.2019.

Копію вищезазначеної ухвали судом направлено на адресу відповідача, яка зазначена позивачем у позовній заяві.

Відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, яке повернуто на адресу суду відділенням поштового зв`язку, копію вищезазначеної ухвали отримано уповноваженим представником відповідача 08.07.2019.

26.07.2019 від представника відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву № 622/07-15.10 від 25.07.2019, в якому представник відповідача проти позову заперечує та просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог та зазначає, що договірні відносини між сторонами закінчилися 31.12.2018, позивач був обізнаний про відсутність намірів у відповідача надалі продовжувати відносини. 31.10.2018 Сумською міською радою прийнято рішення № 4033-МР «Про внесення змін до Міської програми «Автоматизація муніципальних телекомунікаційних систем на 2017-2019 роки затвердженого рішенням Сумської міської ради від 21.12.2006 № 1619-МР». 05.12.2018 відповідач відповідно до вимог Закону України «Про публічні закупівлі» оголосив процедуру на закупівлі «Послуги провайдерів код СРV за ДК 021:2015-72410000-7 (Послуги із надання доступу до мережі Інтернет та оренди каналів передачі даних)» на загальну суму 416 тис. грн. (UA-2018-12-05-000696-а). Таким чином, як зазначає представник відповідача, відповідач виразив волевиявлення про неможливість надалі продовжувати договір з позивачем, при цьому пункт 5.2 договору не містить встановленого способу про заявлення стороною щодо небажання продовжувати договірні відносини.

Крім того, як зазначає відповідач, дії позивача щодо участі в процедурі закупівлі послуг (UA-2018-12-05-000696-а) підтверджують прийняття позивачем небажання відповідача продовжувати дію договору про надання послуг бізнес-мережі № 598302/12-914/236/28-18 від 27.04.2018.

Також представник відповідача зазначає, що з 01.01.2019 відповідач не отримує послуги, визначені вищезазначеним договором, у зв`язку з тим, що відповідачем відключено канал зв`язку, про що відповідачем складено акт та службову записку Управління ЦНАП в м. Суми. У зв`язку з припиненням дії договору про надання послуг бізнес-мережі № 598302/12-914/236/28-18 від 27.04.2018, на думку відповідача, позивач втратив правові підстави для нарахування відповідачеві штрафних санкцій.

26.07.2019 відповідач подав до суду клопотання б/н від 26.07.2019 (вх. № 2274к від 26.07.2019) про розгляд справи у судовому засіданні з викликом сторін.

Ухвалою суду від 26.07.2019 у справі № 920/697/19 постановлено клопотання відповідача про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін задовольнити; призначити судове засідання для розгляду справи по суті з повідомленням (викликом) сторін на 07.08.2019, 11:30.

02.08.2019 від позивача до суду надійшла відповідь на відзив у справі № 920/697/19 від 02.08.2019 № 59с000/17-74, де позивач не погоджується з доводами відповідача, викладеними ним у відзиві на позов та наполягає на задоволенні позовних вимог.

Також представником позивача подано до суду заяву про зменшення розміру позовних вимог № 59с000/17-73 від 02.08.2019, де представник позивача, керуючись пунктом 2 частини другої статті 46 Господарського процесуального кодексу України, просить суд стягнути з відповідача борг в сумі 28728,00 грн., штраф в сумі 75000,00 грн., пеню в сумі 470,60 грн., інфляційні втрати в сумі 232,14 грн., 3 % річних в сумі 79,36 грн., а також просить суд відшкодувати витрати позивача по сплаті судового збору в сумі 1921,00 грн.

Відповідно до пункту 2 частини другої статті 46 Господарського процесуального кодексу України, позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог - до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

На підставі вищенаведеної правової норми, судом прийнято до розгляду вищезазначену заяву представника позивача про зменшення розміру позовних вимог.

Протокольною ухвалою від 07.08.2019 судом оголошено перерву в судовому розгляді даної справи по суті до 09.08.2019, 12:00.

09.08.2019 представником позивача подано до суду письмові пояснення № 59с000/17-78 від 08.08.2019, в яких представник позивача зазначає, що укладений між сторонами договір та додатки до нього не містять інформації стосовно надання послуги Інтернет як резервний канал доступу, тому позивачем, коли поступила пропозиція про участь у тендері по резервному каналу, а також додалось ще 2 інші точки підключення (м. Суми, вул. Р. Атаманюка, 49 А, м. Суми, вул. 4-а Продольна, 76), прийнято рішення приймати участь у торгах, як на ще один сервіс, а не заміну договору, який діяв.

Протокольною ухвалою від 09.08.2019 судом оголошено перерву в судовому розгляді даної справи по суті до 12.08.2019, 11:00.

Разом із заявою № 59с000/17-79 від 12.08.2019 представник позивача надав суду докази надання відповідачеві послуг за договором про надання послуг бізнес-мережі № 598302/12-914/236/28-18 від 27.04.2018, а саме скріншоти екранів з автоматизованих систем, які використовуються позивачем на підставі Тимчасового регламенту від 06.03.2008.

Зазначені письмові докази досліджено судом в судовому засідання та долучено до матеріалів даної справи.

Протокольною ухвалою від 12.08.2019 судом оголошено перерву в судовому розгляді даної справи по суті до 13.08.2019, 12:00.

13.08.2019 представником позивача разом із заявою № 59с000/17-80 від 12.08.2019 надано суду для долучення до матеріалів даної справи копії умов та порядку надання телекомунікаційних послуг та наказу позивача № 340 від 10.07.2014 «Про затвердження договірних документів».

Зазначені письмові докази досліджено судом в судовому засідання та долучено до матеріалів даної справи.

Відповідно до статті 252 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими Господарським процесуальним кодексом України для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.

За приписами статті 248 Господарського процесуального кодексу України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

За змістом статті 9 Конституції України передбачено, що чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. На розширення цього положення Основного Закону в статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» зазначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Відповідно до частини четвертої статті 11 Господарського процесуального кодексу України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

В силу вимог частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Розумність тривалості провадження повинна визначатися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також ступінь важливості предмета спору для заявника (рішення Суду у справах Савенкова проти України, no. 4469/07, від 02.05.2013, Папазова та інші проти України, no. 32849/05, 20796/06, 14347/07 та 40760/07, від 15.03.2012).

Враховуючи достатність часу, наданого сторонам для підготовки до судового засідання та підготовки витребуваних судом документів, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивності господарського процесу, закріплені пунктом 4 частини третьої статті 129 Конституції України, статтями 13, 14, 74 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд вважає, що ним в межах наданих йому повноважень, сторонам створені усі належні умови для надання доказів у справі та є підстави для розгляду справи за наявними у ній матеріалами.

Судовий процес, на виконання статті 222 Господарського процесуального кодексу України, фіксувався за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Відповідно до статті 233 Господарського процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих позивачем.

В судовому засіданні 13.08.2019 на підставі статті 240 Господарського процесуального кодексу України, судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарським судом встановлені наступні обставини.

27.04.2018 року між Публічним акціонерним товариством «Укртелеком» та Виконавчим комітетом Сумської міської ради було укладено договір про надання послуг бізнес-мережі №598302/12-914/236/28-18, (далі - договір). Також, до даного договору сторони уклали угоди № 1 від 27.04.2018 та № 5 від 01.08.2018 з додатками та додаткові угоди № 3 від 27.04.2018, № 4 від 27.04.2018.

У відповідності до п. 1.1 договору позивач, як виконавець, надав відповідачу, як замовнику, телекомунікаційні послуги Бізнес-мережі (далі - послуги), що визначені у Замовлені послуг та відповідних угодах/додатках до договору, а відповідач отримував послуги, визначені у відповідних угодах, додатках та замовленні, та повинен сплатити їх вартість.

Пунктом 1 угод № 1 від 27.04.2018 та № 5 від 01.08.2018 передбачено, що позивач надає відповідачу на території України послуги некомутованого доступу до мережі Інтернет та додаткові послуги, а відповідач отримує послуги «Інтернет», користується нею на умовах договору і цієї угоди та сплачує її вартість в порядку, передбаченому договором, визначену у замовленнях про надання/зміну послуги «Інтернет».

Згідно п.п. 1.2, 2.1 договору, під Бізнес-мережею розуміється система комплексного обслуговування Бізнес-абонента, що забезпечує надання повного спектра телекомунікаційних послуг з підвищеним рівнем обслуговування. Позивач організовує відповідачу лінію(ї) зв`язку для надання послуг або у разі відсутності технічної можливості пропонує замовнику інші варіанти підключення.

На виконання вимог п. 2.1. договору, п. 2.2. угод № 1 від 27.04.2018 та № 5 від 01.08.2018, позивач організував, а саме побудував відповідачу лінію зв`язку для надання послуг, організував необхідну кількість каналів некомутованого доступу до приміщення, в якому потрібна організація Послуги «Інтернет».

Згідно пункту 5 статті 33 Закону України «Про телекомунікації», пункту 4.1 договору відповідач здійснює оплату замовлених послуг згідно з тарифами, зазначеними у додатках до угод до цього договору та Умовами Укртелекому, та у відповідності до пункту 4.3 договору відповідач зобов`язаний оплатити рахунок за послуги не пізніше останнього числа місяця, що настає за розрахунковим, шляхом перерахування належної до сплати суми на розрахунковий рахунок позивача.

Як вбачається з пункту 4.8 договору, в редакції додаткової угоди № 4 від 27.04.2018 до договору, уразі неотримання рахунку до десятого числа місяця, що настає за розрахунковим періодом, або здійснення розрахунків без рахунка відповідач може звернутися до позивача для отримання інформації про належну до сплати суму та в разі потреби отримати рахунок. Неотримання рахунка не звільняє відповідача від зобов`язань щодо оплати послуг.

Відповідно пунктів 5.1., 5.2. договору, вказаний договір набирає чинності з дати його підписання сторонами і діє до 31.12.2018 року. У разі, коли жодна зі сторін за два тижні до закінчення строку дії договору не заявить про своє небажання надалі продовжувати відносини, договір вважається продовженим на кожний наступний рік на тих самих умовах.

Оскільки, в грудні 2018 року від відповідача не надходило заяв про своє небажання надалі продовжувати договірні відносини з позивачем договір було пролонговано на наступний рік на тих самих умовах.

На виконання умов договору сторони уклали замовлення про надання/зміну послуги «Інтернет» додаток № 2 до угоди № 1 від 27.04.2018 до договору № 598302/12-914/236/28-18 від 27.04.2018, адреса точки підключення м. Суми, пл. Незалежності, буд. 2 та замовлення про надання/зміну послуги «Інтернет» додаток № 5.1 від 01.08.2018 до угоди № 5 від 01.08.2018 до договору № 598302/12-914/236/28-18 від 27.04.2018, адреса точки підключення м. Суми, вул. АДРЕСА_1 , буд. 21.

Відповідно до умов п. 2.4 договору, датою початку надання замовлених відповідачем послуг вважається дата, яка визначена у відповідному акті та/або в наряді на підключення послуг, в замовленні від 27.04.2018 дата підключення визначена 25.05.2018, а в замовленні від 01.08.2018 дата підключення 24.10.2018.

Підпунктом 4.2. пункту 4 замовлення про надання/зміну послуг додаток № 2 до угоди № 1 від 27.04.2018 до договору № 598302/12-914/236/28-18 від 27.04.2018 встановлено мінімальний строк користування послугою «Інтернет» за адресою м. Суми пл. Незалежності, буд. 2 терміном 8 місяців з дати початку надання послуг, тобто з 25.05.2018, підпунктом 4.2. пункту 4 замовлення про надання/зміну послуг додаток № 5.1 від 01.08.2018 до угоди № 5 від 01.08.2018 до договору № 598302/12-914/236/28-18 від 27.04.2018 встановлено мінімальний строк користування послугою «Інтернет» за адресою м. Суми, вул. Горького, 21 терміном 36 місяців з дати початку надання послуг, тобто з 24.10.2018.

Згідно з пунктом 11 частини першої статті 32 Закону України «Про телекомунікації», споживачі під час замовлення та/або отримання телекомунікаційних послуг мають право на відмову від телекомунікаційних послуг у порядку, встановленому договором про надання телекомунікаційних послуг.

Пунктом 7.8. договору встановлено, що на підставі письмової заяви відповідача позивач припиняє надання послуг протягом тридцяти календарних днів з дати отримання позивачем такої заяви про припинення, якщо більший строк не зазначений у заяві відповідача.

На підставі повідомлення про припинення дії договору № 598302/12-914/236/28-18 від 27.04.2018, отриманого позивачем від відповідача 18.03.2019 та у відповідності до вимог пункту 7.8 договору та чинного законодавства України, дію даного договору було припинено 18.04.2019.

Статтею 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених Господарським кодексом України, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Згідно статті 174 Господарського кодексу України, господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, безпосередньо із закону або іншого нормативно-правового акта, що регулює господарську діяльність.

В силу вимог частини першої статті 11 Цивільного кодексу України, цивільні права і обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 202 Цивільного кодексу України).

Згідно з частиною першою статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до частини першої статті 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Частиною другою статті 193 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частини першої статті 530 Цивільного кодексу України, якщо в зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Згідно з положеннями статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно частини першої статті 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Твердження відповідача у відзиві на позовну заяву стосовно того, що договірні відносини сторін закінчились 31.12.2018 спростовуються наступним.

В господарських відносинах сторони повинні керуватися діючим законодавством та встановленими строками за договором.

Так, договором № 598302/12-914/236/28-18 від 27.04.2018 встановлено, що договір набирає чинності з дати його підписання сторонами і діє до 31.12.2018 (п. 5.1 договору). Також сторони передбачили (п. 5.2 договору), що у разі, коли жодна із сторін за два тижні до закінчення строку дії договору не заявить про своє небажання надалі продовжувати відносини, договір вважається продовженим на кожний наступний рік на тих самих умовах. Текст договору № 598302/12-914/236/28-18 від 27.04.2018 не містить інших положень щодо продовження дії договору іншим шляхом.

Згідно з частиною третьою статті 180 Господарського кодексу України, при укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити, зокрема, строк дії договору.

Відповідно до статті 638 Цивільного кодексу України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Від відповідача в грудні 2018 року на адресу позивача не надходило заяв про своє небажання надалі продовжувати договірні відносини з позивачем тому договір було пролонговано на наступний рік на тих самих умовах.

Доказів протилежного, у розумінні статей 76-79 Господарського процесуального кодексу України, відповідач до суду не надав.

Посилання відповідача на пояснення начальника відділу інформаційних технологій та комп`ютерного забезпечення Сумської міської ради Беломара В.В., щодо повідомлення позивача в особі ОСОБА_2 , про те, що послуги, які надаються за умовами договору будуть надаватися виключно до 31.12.2018 і жодної пролонгації договору не відбудеться, суд вважає безпідставним та необґрунтованим виходячи з наступного.

Згідно п. 7.8. договору, сторони дійшли спільної згоди, що на підставі письмової заяви відповідача, позивач припиняє надання послуги/послуг протягом тридцяти календарних днів з дати отримання ним такої заяви про припинення, якщо більший строк не зазначений у заяві відповідача.

Листування, пов`язане з виконанням, зміною або розірванням договору, здійснюється рекомендованими листами, телеграмами, кур`єрським зв`язком за підписом повноважних осіб (п. 7.6. договору).

На підставі письмового повідомлення про припинення дії договору № 598302/12-914/236/28-18 від 27.04.2018, отриманого позивачем від відповідача 18.03.2019 та у відповідності до вимог п. 7.8 договору та чинного законодавства України дію даного договору було припинено 18.04.2019.

Пунктом 3.1. договору визначено, що сторони за цим договором мають права та несуть обов`язки, передбачені Умовами та порядком надання телекомунікаційних послуг ПАТ «Укртелеком» (далі - Умови Укртелекому, затверджені позивачем, опубліковані на офіційному веб-сайті позивача http://ukrtelecom.ua) і чинним законодавством України, зокрема, Законом України «Про телекомунікації».

Умови і порядок надання телекомунікаційних послуг позивача (до 31.01.2019 і з 01.02.2019) доведені до відома абонентів на веб-сайті позивача http://ukrtelecom.ua.

Відповідно до п. 1.3. Умови встановлюються та змінюються Укртелекомом в односторонньому порядку. Умови, зміни та доповнення до них затверджуються наказом Укртелекому та набирають чинності з дати, визначеної в наказі про їх затвердження, але не раніше, ніж через 7 (сім) календарних днів після розміщення (оприлюднення) на офіційному веб-сайті Укртелекому. При цьому Абонент зобов`язаний самостійно слідкувати за зміною діючих Умов, цін/тарифів/умов обслуговування, оприлюднених відповідно до законодавства та цих Умов. Умови, зміни та доповнення до них доводяться до відома Абонентів шляхом розміщення у куточках споживачів (покупців) у місцях продажу телекомунікаційних послуг та обслуговування споживачів Укртелекому, на веб-сайті позивача http://ukrtelecom.ua. Ці Умови надаються в паперовому вигляді лише на вимогу Абонента.

Згідно з п. 1.4. Умови є складовою частиною укладеного між Укртелекомом та Абонентом Договору. Підпис Абонента на Договорі, або укладання Договору в інший спосіб, не заборонений чинним законодавством України, свідчить про ознайомлення та надання згоди Абонента з цими Умовами і взяття Абонентом зобов`язань щодо виконання укладеного Договору та цих Умов.

За приписами п. 4.2.4. Умов абонент зобов`язаний повідомити Укртелеком про свою незгоду з внесеними змінами та/або доповненнями до цих Умов, подавши особисто письмову заяву (для фізичних осіб) або надіславши листа поштою (для юридичних осіб), протягом 7 (семи) днів з дати їх опублікування. Така незгода є відмовою Абонента в односторонньому порядку від продовження отримання Послуг за ініціативи Абонента і Абонент зобов`язаний розірвати договір до дати (не включно) набрання чинності відповідними змінами та доповненнями. Якщо Абонент не розірвав договір та продовжив користуватись Послугами, відповідно Абонент своїми діями підтвердив згоду із змінами та/або доповненнями до цих Умов.

В порядку припинення дії договору п. 6.8.2. Умов, встановлено, що у разі відмови Абонента від усіх послуг, що надаються за договором, договір вважається розірваним. Абонент повинен подати до Укртелекому заяву про відмову від усіх послуг: юридичні особи - через уповноважено представника або надіслати заяву поштою.

Таким чином, і умовами договору, і Умовами ПАТ «Укртелеком» не передбачено усного повідомлення про припинення дії договору. Також, як вбачається з доданого до відзиву на позовну заяву Положення про відділ інформаційних технологій та комп`ютерного забезпечення Сумської міської ради, затвердженого рішенням Сумської міської ради від 04.05.2016 №770-МР, у начальника відділу інформаційних технологій та комп'ютерного забезпечення Сумської міської ради Беломара В.В. відсутні повноваження на припинення дії договору.

Посилання відповідача на участь позивача в процедурі закупівлі «Послуги провайдерів код СРV за ДК 021:2015 - 72410000-7 (Послуги із надання доступу до мережі Інтернет та оренди каналів передачі даних)» (процедура закупівлі послуг (UА-2018-12-05-000696-а), як на доказ прийняття позивачем небажання відповідача продовжувати дію договору № 598302/12-914/236/28-18 про надання послуг бізнес-мереж, є безпідставними, оскільки позивач прийнявши участь в даній процедурі закупівлі лише виявив своє бажання надавати телекомунікаційні послуги відповідачу, припинення дії договору № 598302/12-914/236/28-18 про надання послуг бізнес-мереж жодним документом тендерної документації не обговорювалось.

Відповідачем до відзиву на позовну заяву додано звіт про результати проведення процедури закупівель UА-2018-12-05-000696-а резервний канал доступу до мережі Інтернет, в якому зазначено місце поставки товарів або місце виконання робіт чи надання послуг: 40030, України, Сумська область місто Суми, Покровська площа, 2, а послуги за договором № 598302/12-914/236/28-18 від 27.04.2018 позивач надавав відповідачу за адресами: АДРЕСА_2 . Суми вул АДРЕСА_1 , та м. Суми , пл. АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 .

Виходячи з вищевикладеного вбачається, що умови договору і Умови ПАТ «Укртелеком» не місять положень які б передбачали підставу припинення дії договору участь в процедурі закупівлі.

Посилання відповідача на акт про відключення послуги 01.01.2019 та службову записку Управління ЦНАП в м. Суми, як на доказ неотримання послуг за договором з 01.01.2019, є безпідставним та спростовується наступним.

Як вбачається з службової записки начальника управління Центр надання адміністративних послуг у м. Суми Сумської міської ради «співробітниками виконавця було прокладено лінію до приміщення ЦНАП по вул. Горького, 21 у вересні, проте до моменту визначення (у 2019 році) шляхом тендерної процедури нового виконавця вказаної послуги, а саме ТОВ «Адамант»», резервний канал від ПАТ «Укртелеком» не використовувався, оскільки його використання передбачало фізичне перемикання ліній та переналаштування обладнання».

Отже, відповідач зазначає, що з моменту отримання послуги за договором за адресою: АДРЕСА_5 Суми АДРЕСА_1 фактично не використовував резервний канал від позивача, проте відповідач сплачував вартість послуг згідно умов договору, тобто підтверджував факт отримання послуги, що підтверджується рахунками-актами за листопад, грудень 2019 року та скріншотами екрану з програми АSCR єдиної автоматизованої системи комплексних розрахунків з зазначення здійснених оплат відповідачем (а.с. 171-174).

Відповідно до пункту 5.13 Умов Укртелекому фактичне отримання Абонентом тієї чи іншої Послуги означає, що така Послуга була замовлена Абонентом.

Згідно п. 4.2.22 Умов, Абонент зобов`язаний протягом 7(семи) календарних днів після припинення користування послугами, для надання яких використовувалось передане в користування кінцеве обладнання, та/або додаткове обладнання (якщо інше не встановлено договором/додатковою угодою/додатками/угодою) повернути його Укртелекому або сплатити балансову вартість кінцевого обладнання, вказану у відповідному документі (заяві-приєднанні, акті приймання-передачі тощо).

Відповідачу актом приймання-передачі від 31.05.2018 передано позивачем обладнання, а повернуто дане обладнання лише 01.08.2019, що підтверджується копіями відповідних актів доданих до матеріалів даної справи, що в повній мірі підтверджує надання позивачем відповідачеві послуг за спірний період та дійсність договору у цей період.

В порушення умов договору, та пункту 5 статті 33 Закону України «Про телекомунікації», відповідач не оплатив надані телекомунікаційні послуги за січень - березень 2019 року, і станом на 31.05.2019 його заборгованість перед позивачем за надані послуги становить 28728,00 грн., що підтверджується розрахунком суми позову та копіями рахунків-актів, доданими позивачем до позовної заяви.

Враховуючи вищенаведене, господарський суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог позивача щодо стягнення з відповідача 28728,00 грн. заборгованості за надані послуги, у зв`язку з чим позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню в повному обсязі.

Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача на користь позивача штрафу в сумі 75000,00 грн., пені в сумі 470,60 грн., інфляційних втрат в сумі 232,14 грн. та 3 % річних в сумі 79,36 грн. суд зазначає наступне.

Пунктом 3.1. договору визначено, що сторони за цим договором мають права та несуть обов`язки, передбачені Умовами та порядком надання телекомунікаційних послуг ПАТ «Укртелеком» і чинним законодавством України, зокрема, Законом України «Про телекомунікації».

Відповідно до пунктів 5.13, 6.8.5, 7.6.1 Умов Укртелекому, у разі закінчення строку дії договору чи його дострокового розірвання плата за послуги розраховується з урахуванням фактичного періоду надання послуг. Фактичне отримання Абонентом тієї чи іншої послуги означає, що така послуга була замовлена Абонентом. У випадку припинення дії договору, незалежно від причин, вартість наданих до припинення дії договору послуг та штрафні санкції підлягають оплаті Абонентом у повному обсязі. У разі невиконання або несвоєчасного виконання зобов`язань за договором Абонент сплачує Укртелекому штрафні санкції, передбачені Договором та чинним законодавством України.

На підставі п.п. 4.2,4.3. п. 4 замовлення про надання/зміну послуг додаток № 5.1 від 01.08.2018 до угоди № 5 від 01.08.2018 до договору № 598302/12-914/236/28-18 від 27.04.2018. відповідач за дострокове розірвання договору зобов`язаний сплатити позивачу штраф в розмірі 75000,00 грн. визначений за розрахунком згідно цього замовлення.

На підставі п. 4.4 договору та п. 2 статті 36 Закону України «Про телекомунікації», відповідачу нарахована пеня за невиконання зобов`язань по сплаті за надані телекомунікаційні послуги, яка згідно з розрахунком та з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог становить 470,60 грн., пеня нарахована за загальний період з 21.02.2019 по 30.04.2019.

Відповідно до частини другої статті 193 та частини першої статі 216 Господарського кодексу України, порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених Господарським кодексом України, іншими законами або договором; учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених Господарським кодексом України, іншими законами та договором.

Статтею 549 Цивільного кодексу України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання; штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

З урахуванням приписів статті 549, частини другої статті 625 Цивільного кодексу України та статті 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань», правовими наслідками порушення грошового зобов`язання, тобто зобов`язання сплатити гроші, є обов`язок сплатити не лише суму основного боргу, а й неустойку (якщо її стягнення передбачене договором або актами законодавства), інфляційні нарахування, що обраховуються як різниця добутку суми основного боргу на індекс (індекси) інфляції, та проценти річних від простроченої суми основного боргу.

Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд у постановах від 10.09.2018 у справі № 908/24/18 та від 10.09.2018 у справі № 908/20/18.

З урахуванням пункту 30.1 статті 30 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», моментом виконання грошового зобов`язання є дата зарахування коштів на рахунок кредитора або видачі їх йому готівкою.

За загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання через відсутність у нього необхідних коштів, оскільки згадане правило обумовлено замінністю грошей як їх юридичною властивістю.

Пеня та інші нарахування у зв`язку з порушенням грошових зобов`язань визначаються позивачем у твердій сумі на час подання позову і включаються в ціну останнього, з якої сплачується судовий збір у встановленому законом розмірі. Розрахунок відповідної суми може бути викладений у позовній заяві або доданий до неї.

Частина шоста статті 232 Господарського кодексу України встановлює, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно статті 549 Цивільного кодексу України, пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 Господарського кодексу України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

Зазначена правова позиція викладена у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду України від 09.07.2018 у справі № 903/647/17, від 09.02.2018 у справі № 911/2813/17, від 22.03.2018 у справі № 911/1351/17, від 17.05.2018 у справі № 910/6046/16, від 25.05.2018 у справі № 922/1720/17.

Умовами п. 4.4 договору та п. 2 статті 36 Закону України «Про телекомунікації» передбачено застосування пені, як виду цивільно-правової відповідальності за невиконання зобов`язань по сплаті за надані телекомунікаційні послуги.

У той самий час, згідно з п.п. 4.2, 4.3. пункту 4 замовлення про надання/зміну послуг додаток № 5.1 від 01.08.2018 до угоди № 5 від 01.08.2018 до договору № 598302/12-914/236/28-18 від 27.04.2018, сторонами передбачена сплата штрафу, як виду цивільно-правової відповідальності за інші правопорушення: у разі користування будь-якою послугою за цим замовленням(и) менше мінімального строку (зазначеного в п. 4.2. цього замовлення) або зміни за ініціативою Бізнес-абонента/замовника обраного тарифного плану на тарифний план з меншим щомісячним платежем ніж встановлено в п. 2 замовлення «Послуги, що замовляються Бізнес-Абонентом», або призупинення послуги, або розірвання договору з ініціативи Бізнес-абонента/Замовника до закінчення мінімального строку (зазначеного у 4.2. цього замовлення), Бізнес-абонент/замовник зобов`язаний протягом 10 (десяти) календарних днів з дати направлення письмового повідомлення оператору/виконавцю про відмову від послуги за замовленням, або про призупинення послуги, або про зміну тарифного плану на тарифний план з меншим щомісячним платежем, сплатити оператору/виконавцю штраф.

За таких обставин доводи відповідача, щодо недотримання імперативних положень закріплених у статті 61 Конституції України і вимог статті 549 Цивільного кодексу України та покладення на нього подвійної цивільно-правової відповідальності одного і того ж виду за одне і те саме порушення договірного зобов`язання є безпідставними.

Статтею 233 Господарського кодексу України передбачено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Згідно частини третьої статті 551 Цивільного кодексу України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. При цьому відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника. Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.

Зі змісту наведених норм випливає, що при вирішенні питання про зменшення неустойки (штрафу), суд повинен встановити співрозмірність неустойки невиконаному зобов`язанню відповідачем та врахувати інтереси обох сторін.

Відповідно до пункту 42 Інформаційного листа Вищого господарського суду України № 01-8/211 від 07.04.2008 року, якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій. Зазначені норми ставлять право суду на зменшення неустойки в залежність від співвідношення її розміру і збитків.

При цьому слід враховувати, що правила частини третьої статті 551 Цивільного кодексу України та статті 233 Господарського кодексу України направлені на запобігання збагаченню кредитора за рахунок боржника, недопущення заінтересованості кредитора у порушенні зобов`язання боржником.

В пункті 3.17.4 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України» зазначено, що вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об`єктивно оцінити чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків), тощо.

Слід зазначити, що поняття значно та надмірно, при застосуванні частини третьої статті Цивільного кодексу України та статті 233 Господарського кодексу України, є оціночними і мають конкретизуватися судом у кожному конкретному випадку. Правила частини третьої статті 551 Цивільного кодексу України та статті 233 Господарського кодексу України направлені на запобігання збагаченню кредитора за рахунок боржника, недопущення заінтересованості кредитора у порушенні зобов`язання боржником.

Одночасно, в чинному законодавстві України відсутній вичерпний перелік виняткових випадків, за наявності яких господарським судом може бути зменшено неустойку. Отже, вказане питання віршується судом з урахуванням приписів статті 86 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Суд при цьому повинен врахувати, що наявність у кредитора можливості стягувати із боржника надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для боржника та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором (рішення Конституційного Суду від 11.07.2013 № 7-рп/2013).

Висновок суду щодо необхідності зменшення розміру штрафу, який підлягає стягненню з відповідача, повинен ґрунтуватися, крім викладеного, також на загальних засадах цивільного законодавства, якими є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (частина шоста статті 3 Цивільного кодексу України).

Правова позиція Верховного Суду «Щодо підстав для зменшення розміру штрафних санкцій» (пункт 13 постанови Верховного Суду від 08.05.2018 у справі № 924/709/17) наголошує, що за змістом наведених вище норм зменшення розміру заявлених до стягнення штрафних санкцій є правом суду, а за відсутності переліку таких виняткових обставин господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення пені та штрафу та розмір, до якого підлягає зменшенню. При цьому відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника. Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причин неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.

Суд, враховуючи інтереси обох сторін, співрозмірність розміру штрафу та ступеню виконання зобов`язання відповідачем, співвідношення розміру штрафу і понесених позивачем збитків у зв`язку з порушенням відповідачем свого зобов`язання, вважає за доцільне зменшити розмір штрафу на 75 відсотків.

На підставі наведеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги, стосовно стягнення з відповідача на користь позивача пені та штрафу підлягають частковому задоволенню, а саме: стягненню підлягає пеня в сумі 470,60 грн. та штраф в сумі 18750,00 грн., а в іншій частині штрафу суд відмовляє.

Щодо вимог позивача стосовно стягнення з відповідача річних та інфляційних суд зазначає наступне.

Згідно частини другої статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Вказана норма є спеціальним видом цивільно-правової відповідальності за прострочення грошового зобов`язання. Сплата трьох процентів від простроченої суми (якщо інший розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним утримуваними коштами, належними до сплати кредиторові.

Відповідно до доданих до позовної заяви та до заяви про зменшення розміру позовних вимог розрахунків річних та інфляційних, сума процентів в розмірі 3 % річних складає 79,36 грн. за загальний період з 21.02.2019 по 30.04.2019 та сума інфляційних нарахувань складає 232,14 грн. за загальний період з 01.03.2019 по 31.05.2019.

Суд, розглянувши позовні вимоги щодо стягнення 3 % річних та інфляційних втрат, вважає їх обґрунтованими, правомірними та підлягаючими задоволенню.

Відповідно до частини першої статті 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставини, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до частин першої, третьої статті 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, підтвердженими матеріалами справи, належними, допустимими, достовірними, достатніми та підлягають задоволенню частково з урахуванням вищевикладеного.

Стосовно розподілу судових витрат суд зазначає наступне.

Статтею 123 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається: 1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; 2) у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судовий збір, від сплати якого позивач у встановленому порядку звільнений, стягується з відповідача в дохід бюджету пропорційно розміру задоволених вимог, якщо відповідач не звільнений від сплати судового збору. Якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судового збору, судовий збір, сплачений відповідачем, компенсується за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Виходячи з фактичних обставин даної справи, враховуючи, що спір між сторонами виник в результаті неправомірних дій відповідача, відповідно до вимог статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір в сумі 1921,00 грн. покладається на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись статтями 73, 74, 76-79, 123, 129, 232, 233, 238, 240, 248, 252, 255 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Виконавчого комітету Сумської міської ради (пл. Незалежності, буд. 2, м. Суми, 40030, ідентифікаційний код 04057942) на користь Публічного акціонерного товариства «Укртелеком» в особі Сумської філії Публічного акціонерного товариства «Укртелеком» (вул. Іллінська, буд. 2, м. Суми, 40030; рахунок № НОМЕР_1 в АТ «Ощадбанк» м. Київ, МФО 300465, ) заборгованість за телекомунікаційні послуги в сумі 28728,00 грн., штраф в сумі 18750,00 грн., пеню в сумі 470,60 грн., 3 % річних в сумі 79,36 грн., інфляційні нарахування в сумі 232,14 грн. та витрати по сплаті судового збору в сумі 1921,00 грн.

3. В іншій частині позовних вимог відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

5. Згідно статті 241 Господарського процесуального кодексу України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

6. Відповідно до статті 256 Господарського процесуального кодексу України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; 2) ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 261 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 15 серпня 2019 року.

Суддя С.В. Заєць