УХВАЛА

06 серпня 2019 року

м. Київ

Справа № 916/2909/14

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Банаська О. О. - головуючого, Катеринчук Л. Й., Пєскова В. Г.

розглянув матеріали касаційної скарги ОСОБА_1

на рішення Господарського суду Одеської області від 15.09.2014

у складі судді Оборотової О. Ю.

та на постанову Одеського апеляційного господарського суду від 18.08.2016

у складі колегії суддів: Поліщук Л. В. - головуючого, Філінюка І. Г., Туренко В. Б.

у справі за позовом Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ФРАНЦУЗЬКИЙ БУЛЬВАР-ЕЛІТ"

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача -

1. ОСОБА_1

2. ОСОБА_2

про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності за позивачем на майно в рахунок часткового погашення заборгованості в сумі 18 135 400,00 грн,

ВСТАНОВИВ:

25.06.2019 ОСОБА_1 через Південно-західний апеляційний господарський суд звернувся до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду з касаційною скаргою від 25.06.2019 на рішення Господарського суду Одеської області від 15.09.2014 та постанову Одеського апеляційного господарського суду від 18.08.2016 у справі № 916/2909/14 та клопотав про поновлення строку на касаційне оскарження.

Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи № 916/2909/14 було визначено колегію суддів Верховного Суду у складі: Банаська О. О. - головуючого, Васьковського О. В., Пєскова В. Г., що підтверджується витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи (касаційної скарги апеляційної скарги, заяви) між суддями від 22.07.2019.

23.07.2019 на адресу Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від Акціонерного товариства "Укрсоцбанк" надійшли заперечення від 01.07.2019 та від 23.07.2019 проти відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 .

Крім того, 23.07.2019 до касаційного господарського суду надійшло клопотання ОСОБА_1 від 08.07.2019 про долучення до матеріалів справи квитанції про сплату судового збору.

У зв`язку з відпусткою судді Васьковського О. В. автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи № 916/2909/14 визначено колегію суддів у складі: Банаська О. О. - головуючого, Катеринчук Л. Й., Пєскова В. Г., що підтверджується витягом з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи (касаційної скарги, апеляційної скарги, заяви) між суддями від 01.08.2019.

05.08.2019 на електронну адресу Верховного Суду від ОСОБА_1 надійшли пояснення до касаційної скарги, в яких скаржником викладено додаткові обґрунтування порушення його прав та законних інтересів, а також наведено обґрунтування щодо поважності причин пропуску строку на касаційне оскарження.

Проаналізувавши матеріали касаційної скарги ОСОБА_1 , надавши оцінку запереченням проти відкриття касаційного провадження у справі та поясненням скаржника до касаційної скарги, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до частини 1 статті 288 Господарського процесуального кодексу України (у редакції, чинній з 15.12.2017, далі - ГПК України) касаційна скарга на судове рішення подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, що оскаржується, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Як убачається зі змісту касаційної скарги, об`єктами касаційного оскарження у даній справі ОСОБА_1 визначено рішення Господарського суду Одеської області від 15.09.2014 та постанову Одеського апеляційного господарського суду від 18.08.2016 у справі № 916/2909/14.

Отже рішення місцевого господарського суду та постанова апеляційної інстанції були прийнятті у період дії ГПК України у редакції чинній до 15.12.2017.

Згідно зі статтею 107 ГПК України (у редакції чинній до 15.12.2017) сторони, прокурор, треті особи, особи, які не брали участі у справі, але щодо яких суд вирішив питання про їх права та обов`язки, мають право подати касаційну скаргу на рішення місцевого господарського суду після їх перегляду в апеляційному порядку та постанови апеляційного господарського суду, ухвалені за результатами апеляційного розгляду.

Відповідно до пункту 14 частини 1 розділу ХІ "Перехідні положення" ГПК України (у редакції чинній з 15.12.2017) судові рішення, ухвалені судами апеляційної інстанції до набрання чинності цією редакцією Кодексу, набирають законної сили та можуть бути оскаржені в касаційному порядку протягом строків, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно із статтею 110 ГПК України (у редакції чинній до 15.12.2017) касаційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня набрання судовим рішенням апеляційного господарського суду законної сили.

За змістом статті 105 ГПК України (у редакції чинній до 15.12.2017) постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Із наявних матеріалів справи слідує, що оскаржувану постанову Одеського апеляційного господарського суду у справі № 916/2909/14 було прийнято 18.08.2016.

Таким чином, останнім днем строку, встановленого для оскарження рішення Господарського суду Одеської області від 15.09.2014 та постанови Одеського апеляційного господарського суду від 18.08.2016 у справі № 916/2909/14 в касаційному порядку з урахуванням приписів статей 105, 107, 110 ГПК України (у редакції чинній до 15.12.2017) є 07.09.2016.

Однак, касаційну скаргу на вказані судові рішення ОСОБА_1 подано до Південно-західного апеляційного господарського суду для направлення до Касаційного господарського суду лише 25.06.2019, тобто зі значним пропуском процесуального строку встановленого на касаційне оскарження (понад 2,5 роки).

У свою чергу скаржником до касаційної скарги додано клопотання від 25.06.2019 про поновлення строку на касаційне оскарження в якому скаржник просить визнати поважними причини пропуску ним строку на касаційне оскарження рішення Господарського суду Одеської області від 15.09.2014 та постанови Одеського апеляційного господарського суду від 18.08.2016 у справі № 916/2909/14, а також поновити зазначений строк.

В обґрунтування вказаного клопотання про визнання поважними причин пропуску та поновлення строку на касаційне оскарження судових рішень заявник зазначає таке:

- ОСОБА_1 повідомлення про час та місце розгляду апеляційної скарги не надходило, про рішення Господарського суду Одеської області та постанову Одеського апеляційного господарського суду по справі № 916/2909/14 не було відомо;

- про факт наявності даної справи скаржник дізнався з матеріалів кримінального провадження № 0000405, що на теперішній час здійснюється прокуратурою Одеської області у якому його визнано потерпілим;

- 03.09.2018 ОСОБА_1 направлено до апеляційного суду клопотання про ознайомлення з матеріалами справи та 05.09.2018 ним особисто здійснено ознайомлення зі справою № 916/2909/14 в ході чого встановлено факт направлення матеріалів на його адресу, однак відсутнє підтвердження їх отримання;

- ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 12.09.2018 ОСОБА_1 було поновлено право на апеляційне оскарження постанови, тобто підстави пропуску строку було визнано поважними;

- на момент звернення до апеляційного суду не існувало чіткої судової практики, яка б регламентувала порядок звернення до суду касаційної інстанції у такого роду справах.

Крім того, у поясненнях до касаційної скарги, які надійшли на електронну адресу Верховного Суду 05.08.2019 скаржником у якості підстав для відкриття касаційного провадження за поданою ним касаційною скаргою викладено додаткові обґрунтування порушення його прав та законних інтересів як поручителя за договором кредиту № 660/007-516 від 17.05.2007.

Також, у згаданих поясненнях до касаційної скарги ОСОБА_1 викладено обґрунтування щодо поважності причин пропуску строку на касаційне оскарження в підтвердження чого останній зазначає таке:

- про існування судового рішення у справі № 916/2909/14 йому стало відомо з матеріалів кримінального провадження у серпні 2018 року;

- після залучення ОСОБА_1 до участі у справі № 916/2909/14 він не повідомлявся про розгляд справи (усі повідомлення поверталися за закінченням терміну зберігання);

- згідно договору застави корпоративних прав від 30.03.2011, договору про внесення змін № 2 до договору поручительства № 07-15/598 та паспорту ОСОБА_1 його адресою реєстрації є АДРЕСА_1 , тоді як скаржник після залучення його третьою особою повідомлявся за адресою АДРЕСА_2 .

Розглянувши клопотання скаржника про поновлення строку на касаційне оскарження, проаналізувавши наведені ним обґрунтування у поясненнях до касаційної скарги, суд зазначає таке.

Згідно з частиною 1 статті 119 ГПК України (у редакції, чинній з 15.12.2017) суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій.

Зі змісту наведеної правової норми убачається, що законодавець не передбачив обов`язок суду автоматично поновлювати пропущений строк за наявності відповідного клопотання заявника, оскільки в кожному випадку суд має чітко визначити, з якої саме поважної причини такий строк було пропущено та чи підлягає він поновленню.

Таким чином, для поновлення процесуального строку суд має встановити наявність об`єктивно непереборних обставин, які перешкоджали вчасному зверненню зі скаргою на судове рішення, у зв`язку з чим заявник має довести суду їх наявність та непереборність, оскільки в іншому випадку нівелюється значення чіткого окреслення законодавчо закріплених процесуальних строків.

За змістом статті 6 Конвенції з прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен при вирішенні питання щодо прав та обов`язків має право на справедливий і відкритий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, визначеним законом.

Відповідно до частини 1 статті 11 ГПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права, складовою якого є юридична визначеність.

Принцип юридичної визначеності є одним із суттєвих елементів принципу верховенства права. В його основі лежить відоме з римського права положення res judicata (лат. "вирішена справа"), відповідно до якого остаточне рішення правомочного суду, яке вступило в силу, є обов`язковим для сторін і не може переглядатися. Іншими словами, цей принцип гарантує остаточність рішень ("що вирішено - вирішено і не має переглядатися до безмежності").

Згідно із статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У пункті 41 рішення від 03.04.2008 у справі "Пономарьов проти України" Європейський суд з прав людини вказав, що "правова система багатьох країн-членів передбачає можливість продовження строків, якщо для цього є обґрунтовані підстави. Суд визнає, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata, особливо як у цій справі, коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів ні у часі, ні в підставах для поновлення строків".

Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані (див. de Rada Cavanilles v. Spain, рішення від 28.10.1998, Reports 1998 -VIII, с. 3255, § 45, Peretyaka and Sheremetyev v. Ukraine, № 17160/06 та № 35548/06, § 34, ЄСПЛ, від 21.12.2010)

Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (Diya 97 v. Ukraine, №19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21.10.2010).

У справі "Устименко проти України" Європейський суд з прав людини зазначив, що сама концепція "поважних причин" не є чіткою, тому для національних судів ще важливішим було вказати причини свого рішення про поновлення пропущеного строку і відновлення провадження у справі заявника.

Якщо строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності.

Суд повторює, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (див. рішення у справі "Рябих проти Росії" (Ryabykh v. Russia), заява № 52854/99, п.п. 51 і 52, ECHR 2003-Х).

Виходячи із зазначених критеріїв, Європейський суд з прав людини визнає легітимними обмеженнями встановленні державами - членів Ради Європи вимоги щодо строків оскарження судових рішень (рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Нешев проти Болгарії" від 28.10.2004).

Отже в контексті наведеного необхідність перегляду судового рішення, що набрало законної сили та чинне понад 2,5 роки, має бути зумовлена виключними обставинами (оскільки може мати наслідком порушення прав інших осіб, які покладаються на чинність рішення, здійснюючи свої права та обов`язки протягом усього часу чинності цього рішення), наявність яких є очевидною та безспірною, що обґрунтовувало би порушення принципу правової визначеності, який вимагає поваги до остаточного рішення суду, та виправдовувало таке порушення необхідністю відновлення прав та охоронюваних законом інтересів особи, яка звернулася до суду за таким переглядом, а також неможливістю цієї особи відновити свої права шляхом використання передбачених законом інших способів захисту.

Фактично норма про можливість поновлення процесуальних строків є, по суті, пільгою, яка може застосовуватися як виняток із загального правила, оскільки в іншому випадку нівелюється суть чіткого встановлення законодавцем кожного з процесуальних строків (аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 09.10.2018 у справі № 5/452/06).

Разом з тим відповідно до частини 4 статті 293 ГПК України незалежно від поважності причин пропуску строку на касаційне оскарження суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у разі, якщо касаційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків: подання касаційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, інтереси та (або) обов`язки; пропуску строку на касаційне оскарження внаслідок виникнення непереборної сили.

Дослідивши матеріали касаційної скарги та клопотання скаржника, надавши оцінку запереченням Акціонерного товариства "Укрсоцбанк" проти відкриття касаційного оскарження, поясненню до касаційної скарги ОСОБА_1 , Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду зазначає, що наведені скаржником доводи та обґрунтування не можуть вважатися особливими чи непереборними обставинами, що зумовили пропуск процесуального строку на касаційне оскарження судових рішень місцевого та апеляційного суду.

Так, зі змісту наявних матеріалів справи, касаційної скарги та заперечень проти відкриття касаційного оскарження, пояснень ОСОБА_1 до касаційної скарги, убачається, що рішенням Господарського суду Одеської області від 15.09.2014 у даній справі задоволено повністю позов ПАТ "Укрсоцбанк" до ТОВ "Французький бульвар-Еліт" та звернуто стягнення на предмет іпотеки (земельна ділянка та майнові права на незавершене будівництво) у рахунок погашення заборгованості в розмірі 18 135 400,00 грн за кредитним договором шляхом визнання права власності за банком на предмет іпотеки.

22.12.2015 до місцевого господарського суду надійшло клопотання про ознайомлення із матеріалами справи представника відповідача та 19.01.2016 відповідачем подано апеляційну скаргу на рішення суду від 15.09.2014, яку повернуто ухвалою від 22.01.2016.

Ухвалою від 05.02.2016 відповідачу поновлено пропущений строк та відкрито апеляційне провадження за повторно поданою скаргою.

25.02.2016 відповідачем заявлено, з поміж іншого, клопотання про залучення до участі у справі в якості третіх осіб ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Ухвалою від 29.02.2016 судом апеляційної інстанції залучено до участі в розгляді справи третіх осіб - ОСОБА_1 та ОСОБА_2

18.08.2016 Одеським апеляційним господарським судом прийнято постанову, якою рішення Господарського суду Одеської області від 15.09.2014 залишено без змін.

Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців отриманого за електронним запитом судді від 12.08.2014 за № 19137781 в ході розгляду справи № 916/2909/14 станом на 12.08.2014 ОСОБА_1 значився засновником ТОВ "Французький бульвар-Еліт" (а.с. 203, т. 1).

Із матеріалів справи слідує, що 02.09.2016 засновник ТОВ "Французький бульвар-Еліт" ОСОБА_1 звернувся до позивача з листом № 03/16 від 02.09.2016 із прохання розглянути пропозицію щодо інвестування оздоровчого комплексу третьою особою з майбутнім отриманням права на частину комплексу. При цьому у вказаному листі ОСОБА_1 , окрім іншого, було зазначено, що у 2010 році товариство залишившись без будь-яких фінансових ресурсів зупинило будівництво оздоровчого комплексу та виконання своїх зобов`язань перед ПАТ "Укрсоцбанк", що в свою чергу мало наслідком ініціювання банком дій направлених на захист своїх інтересів та стягнення простроченої заборгованості за результатом чого банк звернув стягнення на земельну ділянку під об`єктом будівництва (а.с. 49, т. 3).

Згодом, засновник ТОВ "Французький бульвар-Еліт" ОСОБА_1 двічі звертався до позивача з листами подібного змісту № 6/11 від 30.11.2016 та № 02/01 від 11.01.2017 із пропозицією інвестування оздоровчого комплексу третьою особою (а.с. 47-48, т. 3).

Як вказувалось вище, одним із доводів скаржника в обґрунтування клопотання про визнання поважними причин пропуску та поновлення строку на касаційне оскарження є посилання ОСОБА_1 на той факт, що про наявність даної справи він дізнався з матеріалів кримінального провадження № 0000405, яке на даний час здійснюється прокуратурою Одеської області у якому його визнано потерпілим.

Водночас згідно долучених до заперечень проти відкриття касаційного оскарження ухвал слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси у справі № 522/8613/18 убачається, що кримінальне провадження на яке посилається скаржник було ініційоване на підставі звернення директора ТОВ "Французький бульвар-Еліт" ОСОБА_1 ., яке надійшло до прокуратури 25.04.2018. У вказаному кримінальному провадженні було допитано засновника ТОВ "Французький бульвар-Еліт" ОСОБА_1 , з допиту якого, зокрема, встановлено, що між банком та товариством триває розгляд господарського спору щодо виконання умов кредитного договору, укладеного між сторонами у 2006 році, в якості заставного майна у якому було вказано земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_3 .

Крім того з допиту встановлено, що у 2018 році ОСОБА_1 було отримано інформацію про те, що ПАТ "Укрсоцбанк" у 2014 році рішенням Господарського суду Одеської області, без участі представників ТОВ "Французький бульвар-Еліт" визнав за собою право власності на зазначену земельну ділянку в порядку стягнення на заставне майно.

Тобто кримінальне провадження, на яке міститься посилання скаржника у клопотанні про поновлення строку, як убачається із змісту вказаних вище ухвал було ініційоване та інформацію про наявність спору з банком щодо виконання умов кредитного договору та звернення стягнення на предмет іпотеки (земельну ділянку) було повідомлено безпосередньо ОСОБА_1 , а відтак дане спростовує доводи скаржника обґрунтовані тим, що про наявність оскаржуваних судових рішень йому стало відомо з матеріалів кримінального провадження.

Таким чином сукупність наведених обставин переконливо свідчать про обізнаність ОСОБА_1 про наявність оскаржуваних судових рішень на протязі всього часу з моменту їх ухвалення судами, а відтак своєчасність звернення з касаційною скаргою на дані судові рішення залежала виключно від його волевиявлення.

Доводи скаржника щодо визнання апеляційним господарським судом поважними причин пропуску строку та поновлення строку на апеляційне оскарження судом не беруться до уваги, оскільки поновлення строку на апеляційне оскарження судом апеляційної інстанції здійснено без аналізу та урахування обставин, які наведено позивачем у запереченнях проти відкриття касаційного провадження.

Щодо посилань ОСОБА_1 на неповідомлення його судом з моменту залучення до участі у справі № 916/2909/14 у якості третьої особи про розгляд зазначеної справи та надсилання процесуальних документів судом за адресою: АДРЕСА_2 , яка є відмінною від адреси вказаної у паспорті та договорі застави корпоративних прав від 30.03.2011, а також договорі про внесення змін № 2 до договору поручительства № 07-15/598 та повернення кореспонденції за даною адресою до суду з відміткою "за закінченням терміну зберігання" касаційний суд зазначає, що дані обґрунтування скаржника за наведеного вище листування ОСОБА_1 з ПАТ "Укрсоцбанк", ініціювання ОСОБА_1 кримінального провадження у якому вході допиту ним повідомлено про розгляд спору щодо виконання умов кредитного договору, а також перебування його на момент розгляду справи у складі засновників ТОВ "Французький бульвар-Еліт" є такими що в цілому не впливають на оцінку поважності причин пропуску строку на касаційне оскарження судових рішень, позаяк не спростовують факту обізнаності скаржника щодо наявності оскаржуваних судових рішень на протязі всього часу розгляду справи.

До того ж, як убачається з матеріалів справи поштова кореспонденція, яка направлялась на адресу скаржника, вказану ним у апеляційній скарзі від 06.09.2018 та яка значиться місцем реєстрації у паспорті ОСОБА_1 - АДРЕСА_4 була повернута відділенням зв`язку з відмітками "за закінченням терміну зберігання" (а.с. 16-21, 26, 79-80, 140-144, 162-165, 181-183, т. 3)

Окрім того, як уже зазначалось згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців від 12.08.2014 за № 19137781 ОСОБА_1 на момент розгляду справи № 916/2909/14 значився засновником ТОВ "Французький бульвар-Еліт".

Відповідно до частини 4 статті 17 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних та фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" обов`язок щодо внесення змін про юридичну особу, які містяться в Єдиному державному реєстрі, покладається на останню.

Згідно з частиною 1 статті 10 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою

Відтак, перебуваючи у складі засновників ТОВ "Французький бульвар-Еліт" скаржник не міг не бути обізнаним про розгляд судом даної справи та прийняття оскаржуваних судових рішень, що із урахуванням вказаного вище листуванням з банком від імені товариства додатково свідчить про обізнаність скаржника про розгляд даного спору.

Також не береться касаційним судом до уваги викладене скаржником в якості підстав для відкриття касаційного провадження у поясненнях до касаційної скарги посилання на порушення його прав та законних інтересів як поручителя за договором кредиту, оскільки установлення наявності чи відсутності порушення таких прав, характеру та суб`єктів порушення здійснюється господарським судом під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження (висновки викладені Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 28.11.2018 у справі № 607/6092/18 (провадження № 14-483цс18) та від 05.06.2019 у справі № 607/6865/18 (провадження № 14-212цс19).

Окрім того, безпідставним є посилання скаржника на постанову об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02.04.2019 у справі № 922/765/15 мотивовані врегулюванням касаційним судом у вказаній справі порядку повторного апеляційного перегляду судових рішень, які були переглянуті в апеляційному порядку, позаяк вказані висновки стосуються права учасників справи, осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції, яке було переглянуто в апеляційному порядку за правилами ГПК України (у редакції, чинній з 15.12.2017), тоді як в даному випадку рішення було переглянуто в апеляційному порядку 18.08.2016, тобто за правилами ГПК України (у редакції чинній до 15.12.2017) та ОСОБА_1 є учасником справи набувши відповідно до ухвали суду від 29.02.2016 процесуального статусу третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ще під час першого апеляційного перегляду цієї справи, а також був обізнаний, як свідчить наведене вище, про результати її розгляду.

Решта доводів скаржника враховуючи викладене вище є такими, що не впливають на оцінку судом поважності причин пропуску скаржником строку на касаційне оскарження судових рішень.

Згідно зі статтею 129 Конституції України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке право повинно бути забезпечене справедливими судовими процедурами.

Судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом (частини 1, 3 статті 13 ГПК України).

Згідно із пунктами 1, 2 частини 3 статті 2 ГПК України (у редакції, чинній з 15.12.2017) основними засадами (принципами) господарського судочинства є, зокрема, верховенство права та рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

У пункті 24 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Надточій проти України" та пункті 23 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Гурепка проти України № 2" наголошується на принципі рівності сторін, одному із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Відповідно до сталої практики Європейського суду з прав людини, сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (рішення від 26.04.2007 у справі "Олександр Шевченко проти України", від 03.04.2008 у справі "Пономарьов проти України" та від 14.10.2007 р. у справі "Трух проти України").

На зацікавлену сторону покладається обов`язок проявляти належну увагу в захисті своїх інтересів та вживати необхідних заходів, щоб ознайомитись з подіями процесу (рішення Європейського суду з прав людини "Богонос проти Росії" від 05.02.2004).

З огляду на вказане вище суд касаційної інстанції дійшов висновку, що наведені скаржником доводи в обґрунтування клопотання про поновлення процесуального строку не дають достатніх підстав для визнання їх поважними, оскільки останні за своїм характером не можуть вважатися особливими чи непереборними обставинами, що зумовили пропуск процесуального строку на касаційне оскарження та об`єктивно не свідчать про неможливість своєчасного звернення з касаційною скаргою, а відтак є такими, що носять виключно суб`єктивний характер, адже своєчасне звернення зі скаргою залежало виключно від волі скаржника.

З урахуванням наведеного суд касаційної інстанції дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Одеської області від 15.09.2014 та постанови Одеського апеляційного господарського суду від 18.08.2016 у справі № 916/2909/14 на підставі частини 4 статті 293 ГПК України.

На підставі викладеного та керуючись статтями 234, 235, 293, 326 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду

У Х В А Л И В:

1. У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на касаційне оскарження відмовити.

2. У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Одеської області від 15.09.2014 та постанови Одеського апеляційного господарського суду від 18.08.2016 у справі № 916/2909/14 відмовити.

3. Копію ухвали надіслати учасникам справи, ОСОБА_1 із матеріалами касаційної скарги та доданими до неї матеріалами, у тому числі квитанцією № ПН 2787 від 26.06.2019 про сплату судового збору на суму 146 200,00 грн.

4. Копію касаційної скарги залишити в суді касаційної інстанції.

5. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий О. О. Банасько

Судді Л. Й. Катеринчук

В. Г. Пєсков