РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

15.08.2019Справа № 910/6792/19

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді: Літвінової М.Є.

розглянувши у спрощеному позовному провадженні матеріали справи

За позовом Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Південна брама 26-Г"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестиційно-будівельна компанія "Столиця"

про стягнення 6224,56 грн

Без повідомлення (виклику) представників сторін.

ВСТАНОВИВ:

Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Південна брама 26-Г" (далі - позивач) подало до господарського суду міста Києва позовну заяву до Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестиційно-будівельна компанія "Столиця" (далі - відповідач) про стягнення 6224, 56 грн, з яких 5867, 28 грн заборгованості зі сплати внесків за утримання будинку у період з 01.05.2018 по 30.04.2019, 263, 24 грн інфляційних втрат та 3% річних на суму 94, 04 грн.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем, як власником квартири АДРЕСА_1 обов`язку зі сплати внесків на утримання будинку згідно рішень загальних зборів Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Південна брама 26-Г", затверджених протоколами загальних зборів співвласників Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Південна брама 26-Г" від 22.12.2017 та від 07.01.2019.

Ухвалою Господарського суду міста Києва у справі № 910/6792/19 відкрито провадження у справі, вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, встановлено відповідачу строк для подачі відзиву, позивачу строк для подачі відповіді на відзив, встановлено сторонам строк для подачі всіх заяв та клопотань по справі до 28.06.2019 року.

18.06.2019 року через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач заперечив проти задоволення позовних вимог та зазначив, що відповідач не є власником квартири АДРЕСА_2

04.07.2019 року через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від представника позивача надійшло клопотання про заміну неналежного відповідача у справі, в якій позивач просив замінити відповідача у справі з Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестиційно - будівельна компанія «Столиця» на двох відповідачів, а саме : Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «ІФК» та Товариство з обмеженою відповідальністю «Столиця».

Подане представником позивача клопотання про залучення до участі у справі співвідповідача, судом залишено без розгляду, з огляду на наступне.

Згідно з ч. 1 та ч. 2 ст. 48 Господарського процесуального кодексу України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання, залучити до участі у ній співвідповідача.

Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання, за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

Водночас, ч. 2 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України унормовано, що розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

При цьому, ч. 3 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України визначено, що якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Підготовче засідання при розгляді справи у порядку спрощеного провадження не проводиться.

При цьому, ч. 3 ст. 48 Господарського процесуального кодексу України унормовано, що після спливу строків, зазначених в частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача.

Водночас, позивачем зазначено, що витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно було сформовано Центром надання адміністративних послуг Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації 25.06.2019. За твердженнями позивача, право власності на вказане приміщення належало Товариству з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «ІФК», а з 13.02.2019 право власності належить Товариству з обмеженою відповідальністю «Столиця». Викладені позивачем позивачем обставини, на думку суду, жодним чином не підтверджують наявність обставин, які в розумінні чинного законодавства можуть бути визнані поважними причинами пропуску процесуального строку.

Судом також враховано, що будь-яких заяв про зміну предмету позову, відповідно до яких позивач просив би стягнути солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «ІФК» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Столиця» заявлених до стягнення сум, позивачем не подавалось.

Суд зазначає, що відповідно до частини 1, 2 ст. 119 Господарського процесуального кодексу України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

За приписами частин 7, 8 ст. 119 Господарського процесуального кодексу України, про відмову у поновленні або продовженні процесуального строку суд постановляє ухвалу, яка не пізніше наступного дня з дня її постановлення надсилається особі, яка звернулася із відповідною заявою. Ухвалу про відмову у поновленні або продовженні процесуального строку може бути оскаржено у порядку, встановленому цим Кодексом.

Обов`язок доказування та подання доказів відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

Це стосується позивача, який мав довести наявність тих обставин, на підставі яких він звернувся до господарського суду з позовними вимогами.

При цьому, за приписами ч. 3 ст. 46 Господарського процесуального кодексу України, такі заяви можуть бути подані у справі, що розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, не пізніше ніж за п`ять днів до початку першого судового засідання у справі.

Відтак, оскільки позивачем подано клопотання про залучення співвідповідача поза межами означеного строку, така заява залишається судом без розгляду.

З метою повідомлення відповідача про розгляд справи судом та про його право подати відзив на позовну заяву, на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України, ухвала суду про відкриття провадження у справі від 22.05.2019 була направлена судом рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу місцезнаходження відповідача, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме: 03680, м. Київ, вул. Солом`янська, 3, оф. 705, яка згідно інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань є місцезнаходженням відповідача.

Відповідач ухвалу Господарського суду міста Києва від 29.05.2019 про відкриття провадження у справі та призначення розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом представників сторін отримав 07.06.2019 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 190, долученим до матеріалів справи.

Відповідно до ч. 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше.

Згідно з ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Приймаючи до уваги, що відповідач у строк, встановлений частиною 1 статті 251 Господарського процесуального кодексу України, не подав до суду відзив на позов, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами, за висновками суду, у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України, у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Південна брама 26-Г" (далі по тексту - ОСББ, Об`єднання, позивач) надає житлово-комунальні послуги мешканцям будинку АДРЕСА_3 . Позивач здійснює обслуговування будинку та прибудинкової території з 01.07.2017, зареєстроване у встановленому законодавством порядку та відомості про нього внесено до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців.

На думку позивача, Товариство з обмеженою відповідальністю "Інвестиційно-будівельна компанія "Столиця" (далі по тексту - відповідач) являється власником нежитлового приміщення АДРЕСА_2 .

Позивач на підставі Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку" та статуту ОСББ "Південна брама 26-Г" надає Відповідачу послуги з утримання будинку та прибудинкової території.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначає, що відповідач має перед ним заборгованість з оплати житлово-комунальних послугу, а саме по нежитловому приміщенню АДРЕСА_2 за період з 01.05.2018 року по 30.04.2019 року в сумі 5 867, 28 грн.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Законом України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку" визначено правові та організаційні засади створення, функціонування, реорганізації та ліквідації об`єднань власників жилих та нежилих приміщень багатоквартирного будинку, захисту їхніх прав та виконання обов`язків щодо спільного утримання багатоквартирного будинку.

Статтею 2 Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку" визначено, що цей Закон регулює відносини суб`єктів права власності щодо користування та розпорядження спільним майном співвласників у об`єднанні.

Згідно зі ст. 4 Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку" об`єднання створюється для забезпечення і захисту прав співвласників та дотримання їхніх обов`язків, належного утримання та використання спільного майна, забезпечення своєчасного надходження коштів для сплати всіх платежів, передбачених законодавством та статутними документами. Основна діяльність об`єднання полягає у здійсненні функцій, що забезпечують реалізацію прав співвласників на володіння та користування спільним майном співвласників, належне утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території, сприяння співвласникам в отриманні житлово-комунальних та інших послуг належної якості за обгрунтованими цінами та виконання ними своїх зобов`язань, пов`язаних з діяльністю об`єднання. Об`єднання є юридичною особою, що створюється відповідно до закону.

Об`єднання може бути створено лише власниками квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку (багатоквартирних будинках) (ч. 1 ст. 6 Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку").

В ст. 10 Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку" встановлено, що рішення загальних зборів, прийняте відповідно до статуту, є обов`язковим для всіх співвласників. Рішення загальних зборів оприлюднюється. У передбачених статутом або рішенням загальних зборів випадках воно може бути надане співвласникам під розписку або направлене поштою (рекомендованим листом).

За приписами ст. 15 Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку" співвласник зобов`язаний виконувати обов`язки, передбачені статутом об`єднання; виконувати рішення статутних органів, прийняті у межах їхніх повноважень; своєчасно і в повному обсязі сплачувати належні внески і платежі.

Статтею 17 Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку" передбачено, що для забезпечення виконання власниками приміщень своїх обов`язків об`єднання має вимагати від співвласників своєчасної та у повному обсязі сплати всіх встановлених цим Законом та статутом об`єднання внесків і платежів, у тому числі відрахувань до резервного та ремонтного фондів; звертатися до суду в разі відмови співвласника відшкодовувати заподіяні збитки, своєчасно та у повному обсязі сплачувати всі встановлені цим Законом та статутом об`єднання внески і платежі, у тому числі відрахування до резервного та ремонтного фондів.

Підставою для нарахування заборгованості по сплаті житлово-комунальних послуг за період з 01.05.2018 по 30.04.2019 року стали протоколи загальних зборів від 22.12.2017, від 07.01.2019 співвласників багатоквартирного будинку "Південна брама 26-Г", якими було затвердження внесок на утримання будинку і прибудинкової території у розмірі 3,99 грн./кв.м.; внесок на утримання консьєржів у розмірі 1, 30 грн./кв.м. щомісячно; внесок на утримання будинку і прибудинкової території у розмірі у розмірі 6, 24 грн./кв.м., внесок до резервного фонду у розмірі 0, 25 грн./кв.м.; внесок до ремонтного фонду у розмірі 0,25 грн./кв. м.; внесок до фонду енергоефективності у розмірі 0, 10 грн./кв.м. до 20 числа наступного місяця.

Заборгованість, як цивільно-правова категорія - це кошти, які не сплачені боржником на користь кредитора по певному зобов`язанню, яке виникає із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Відповідно до приписів ч. 2 ст. 21 Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку" порядок сплати, перелік та розміри внесків і платежів співвласників, у тому числі відрахувань до резервного та ремонтного фондів, встановлюються загальними зборами об`єднання відповідно до законодавства та статуту об`єднання.

Відповідно до ст. 322 Цивільного кодексу України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Особа, яка є власником приміщення в будинку, в якому створено ОСББ, зобов`язана здійснювати платежі та внески на утримання спільного майна незалежно від членства в об`єднанні, а тому за наявності підтверджених витрат на управління, утримання та збереження будинку така сума боргу підлягає стягненню (аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 01.04.2015 у справі № 916/2197/13 (№ 3-28гс15), від 11.11.2015 у справі № 914/189/14 (№ 3-945гс15) та від 27.01.2016 у справі № 904/8242/14 (№ 3-1028 гс15)).

01.07.2015 року набрав чинності Закон України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку" від 14.05.2015 № 417-VIII, який визначає особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку, регулює правові, організаційні та економічні відносини, пов`язані з реалізацією прав та виконанням обов`язків співвласників багатоквартирного будинку щодо його утримання та управління.

Частиною 2 ст. 7 Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку" передбачено, що кожний співвласник несе зобов`язання щодо належного утримання, експлуатації, реконструкції, реставрації, поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення спільного майна багатоквартирного будинку пропорційно до його частки співвласника.

Відповідно до висновку Верховного Суду України, який викладений у постанові від 01.04.2015 року у справі № 916/2197/13 (№ 3-28гс15), ОСББ, які самостійно (власними силами та/або з залученням на договірній основі інших юридичних та фізичних осіб) забезпечують утримання будинку і прибудинкової території, при визначенні розміру внесків (платежів) на таке утримання повинні виходити з розміру витрат, передбачених кошторисом об`єднання, який відповідно до статті 10 Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку" затверджується загальними зборами членів об`єднання. При цьому, ні зазначеним Законом, ні іншими законодавчими актами України не передбачено затвердження або погодження органами місцевого самоврядування розмірів внесків та платежів, визначених загальними зборами ОСББ.

З наведених вище норм законодавства слідує, що відповідач, які і інші власники приміщення в будинку, в якому створено ОСББ, має здійснювати платежі та внески на утримання спільного майна в порядку та розмірах, встановлених загальними зборами об`єднання відповідно до законодавства та статуту об`єднання.

Відповідно до ч. 2 ст. 1087 Цивільного кодексу України розрахунки між юридичними особами, а також розрахунки за участю фізичних осіб, пов`язані із здійсненням ними підприємницької діяльності, провадяться в безготівковій формі. Розрахунки між цими особами можуть провадитися також готівкою, якщо інше не встановлено законом.

Пунктом 1.4 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 21.01.2004 року №22, встановлено, що розрахунковий документ - документ на паперовому носії, що містить доручення та/або вимогу про перерахування коштів з рахунку платника на рахунок отримувача.

Отже, для проведення розрахунків між юридичними особами необхідним є розрахунковий документ, тобто доручення/вимога особи з зазначенням суми сплати та реквізитів рахунку, на який необхідно перерахувати грошові кошти.

Згідно ст. 78 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ст. 79 Господарського процесуального кодексу України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

При цьому, в ст. 13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" визначено, що залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на:

1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо);

2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо);

3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо);

4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Частиною 1 ст. 614 Цивільного кодексу України визначено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. При цьому відсутність своєї вини відповідно до ч. 2 ст. 614 Цивільного кодексу України доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до суду з даним позовом 27.05.2019 року, про що свідчить відбиток календарного штемпеля відділення поштового зв`язку на конверті в правому верхньому куті поштового конверту, в якому позивачем була надіслана позовна заява.

З доданих до позовної заяви доказів вбачається, що станом на момент звернення позивача з позовом до суду в матеріалах справи були відсутні докази направлення відповідачу квитанцій на оплату житлово-комунальних послуг за період з травня 2018 по квітень 2019 року, тобто у відповідача обов`язок по сплаті житлово-комунальних послуг станом на момент звернення до суду не настав.

Позивачем всупереч вимог чинного законодавства на підтвердження своїх позовних вимог не надано доказів щодо того, що відповідач є власником нежитлового приміщення АДРЕСА_2 або споживачем житлово-комунальних послуг. А саме Позивачем не надано жодного договору на надання житлово-комунальних послуг укладеного між ним та Відповідачем.

Також, позивачем не надано суду доказів на підтвердження перебування нежитлового приміщення АДРЕСА_2 у власності Відповідача.

З врахуванням чого, суд дійшов до висновку, що позивачем не надано доказів на підтвердження, того що відповідач є власником нежитлового приміщення АДРЕСА_2 або є споживачем послуг по вказаному приміщенні.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суди здійснюють правосуддя на основі Конституції і законів України та на засадах верховенства права (ч. 1 ст. 6 Закону України "Про судоустрій і статус суддів").

Аналіз практики Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (див. рішення від 21 січня 1999 року в справі "Гарсія Руїз проти Іспанії", від 22 лютого 2007 року в справі "Красуля проти Росії", від 5 травня 2011 року в справі "Ільяді проти Росії", від 28 жовтня 2010 року в справі "Трофимчук проти України", від 9 грудня 1994 року в справі "Хіро Балані проти Іспанії", від 1 липня 2003 року в справі "Суомінен проти Фінляндії", від 7 червня 2008 року в справі "Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) проти Вірменії") свідчить, що право на мотивоване (обґрунтоване) судове рішення є частиною загального права людини на справедливий і публічний розгляд справи та поширюється як на цивільний, так і на кримінальний процес.

Вимога пункту 1 статті 6 Конвенції щодо обґрунтовування судових рішень не може розумітись як обов`язок суду детально відповідати на кожен довід заявника.

Стаття 6 Конвенції також не встановлює правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами. Проте Європейський суд з прав людини оцінює ступінь умотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови в прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

В ст. 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За приписами статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оскільки матеріали справи не містять доказів того, що відповідач є власником нежитлового приміщення АДРЕСА_2 або споживачем послуг по вказаному приміщенні, тому позовні вимоги в частині стягнення 5 867, 28 грн (боргу за утримання будинку та прибудинкової території) не підлягають задоволенню.

Позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача інфляційних втрат та 3% річних, також не підлягають задоволенню, у зв`язку з тим що застосування такої міри відповідальності як стягнення інфляційних втрат та 3% річних можлива лише при порушенні основного зобов`язання, а так як між позивачем та відповідачем відсутні правовідносини з надання житлово-комунальних послу по нежитловому приміщенню АДРЕСА_2 , тому відповідачем не було порушено основне зобов`язання (оплата вартості отриманих послуг), то й до нього не застосовуються санкції у вигляді інфляційних втрат та 3% річних.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що права позивача, за захистом яких він звернувся до суду, не порушено відповідачем, а тому в позові слід відмовити.

Судові витрати, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 73, 86, 129, 219, 233, 236, 238, 241 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позовних вимог Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Південна брама 26-Г" відмовити.

2. Відповідно до ст. 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

3. Відповідно до ч. 1 ст. 256 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

4. Згідно з п.п.17.5 п.17 розділу ХІ "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України в редакції Закону України від 03.10.2017 №2147-VІІІ до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга на рішення суду подається до Північного апеляційного господарського суду через господарський суд міста Києва за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повне рішення складено 15.08.2019 року.

Суддя М.Є. Літвінова