РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

25.07.2019Справа № 910/4578/18

Господарський суд міста Києва у складі судді Удалової О.Г., за участю секретаря судового засідання Саницької Б.В., розглянув матеріали господарської справи

за позовом приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна»

до приватного акціонерного товариства «Київський страховий дім»

про стягнення 6 335,81 грн.

представники сторін: не з`явились

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У квітні 2018 року приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Страхова компанія «ПЗУ Україна» (далі - ПрАТ «СК «ПЗУ Україна», позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до приватного акціонерного товариства «Київський страховий дім» (далі - ПрАТ «КСД», відповідач) про стягнення 6 335,81 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач - ПрАТ «СК «ПЗУ Україна», на підставі договору добровільного страхування наземних транспортних засобів серії АМ № 110779 від 09.12.2016, внаслідок настання страхової події - дорожньо-транспортної пригоди, виплатив страхове відшкодування, а тому відповідно до положень ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст.ст. 993, 1188 Цивільного кодексу України набув право зворотної вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду. Цивільно-правова відповідальність особи, з вини якої трапилась ДТП, була застрахована відповідачем - ПрАТ «КСД». У зв`язку з цим позивач звернувся до суду та просив стягнути з відповідача грошові кошти в розмірі 6 335,81 грн. у судовому порядку.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.05.2018, після усунення позивачем недоліків позовної заяви, відкрито провадження у справі № 910/4578/18 та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 07.06.2018.

29.05.2018 до суду надійшов відзив відповідача на позовну заяву, в якому останній, посилаючись на ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», зазначив, що позивач не звертався до відповідача з заявою про відшкодування страхової виплати, здійсненої позивачем на користь його страхувальника за договором добровільного страхування, до суду ж позивач звернувся через 1 рік та 2 місяці після ДТП, у зв`язку з викладеним відповідач просив суд у задоволенні позову відмовити.

Крім того, відповідач подав заяву про зупинення провадження у даній справі до перегляду Верховним Судом судових рішень у справі № 910/7449/17.

Також відповідач подав заяву про відвід судді від розгляду даної справи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 31.05.2018, дійшовши висновку про необґрунтованість вищевказаної заяви про відвід, суд зупинив провадження у справі № 910/4578/18 до вирішення питання про відвід судді та передав матеріали заяви ПрАТ «КСД» про відвід судді уповноваженій особі для вирішення питання щодо визнання складу суду для розгляду вказаної заяви.

04.06.2018 на вимогу ухвали суду від 14.05.2018 надійшла відповідь МТСБУ.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.06.2018 (суддя Яковенко А.В.) відмовлено ПрАТ «КСД» у задоволенні заяви про відвід судді Удалової О.Г. від розгляду справи № 910/4578/18.

Ухвалами Господарського суду міста Києва від 07.06.2018 поновлено провадження у справі № 910/4578/18, після його зупинення у зв`язку з розглядом заяви про відвід судді задоволено клопотання відповідача про зупинення провадження у справі, зупинено провадження у справі № 910/4578/18 до набрання законної сили рішенням Великою Палатою Верховного Суду справи № 910/7449/17 за касаційною скаргою приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» на постанову Київського апеляційного господарського суду від 18.10.2017 у справі № 910/7449/17.

08.06.2018 до суду надійшла відповідь позивача на відзив, в якій останній вказав, що вважає посилання відповідача на ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» безпідставними, та такими що не застосовуються до спірних правовідносин. Просив суд позовні вимоги задовольнити.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.05.2019 поновлено провадження у справі № 910/4578/18, судове засідання призначено на 25.06.2019.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.06.2019 судове засідання призначено на 25.07.2019.

У судове засідання 25.07.2019 представники сторін не з`явились, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили.

Зважаючи на відсутність підстав для відкладення розгляду справи та наявність у матеріалах справи доказів, необхідних і достатніх для вирішення спору по суті, суд вважає за можливе розглянути справу без участі представників.

У судовому засіданні 25.07.2019було проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши надані документи та матеріали, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд встановив:

15.07.2013 між ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» (страховик) та товариством з обмеженою відповідальністю «Екосистеми України» (далі - ТОВ «Екосистеми України», страхувальник, вигодонабувач) був укладений договір добровільного страхування наземних транспортних засобів серії АМ № 110779 від 09.12.2016 (далі - договір добровільного страхування), згідно з умовами якого були застраховані майнові інтереси страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням і розпорядженням транспортним засобом - автомобілем марки CHEVROLET Orlando, державний номерний знак НОМЕР_1 .

15.02.2017 у м. Київ по Броварському проспекту трапилась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки CHEVROLET Orlando, державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 , та автомобіля марки Daewoo Lanos, державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 . Внаслідок вказаної ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження.

Постановою Дніпровського районного суду міста Києва ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено на вказану особу адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340,00 грн. на користь держави.

Як свідчать матеріали справи, ТОВ «Екосистеми України» звернулось до позивача з заявою про настання страхового випадку від 18.02.2017, в якій просило здійснити виплату страхового відшкодування на користь СТО.

На підставі звіту рахунку-фактури СТО № від 21.02.2017 позивачем був складений страховий акт № UA022/L01/01 від 21.03.2017 на суму страхового відшкодування - 6 335,81 грн.

Судом встановлено, що позивач сплатив суму страхового відшкодування в розмірі 6 335,81 грн. на користь страхувальника СТО, що підтверджується платіжними дорученнями № 2563 від 21.03.2017.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону України «Про страхування» договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна, сплатили страхове відшкодування за договором майнового страхування (крім регламентної виплати, передбаченої підпунктом «а» пункту 41.1 статті 41 цього Закону), лікування потерпілих та інші послуги, пов`язані з відшкодуванням збитків (п. 36.4 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Згідно з приписами ст. 993 Цивільного кодексу України та ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Відповідно до ст.ст. 512, 514 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою у випадках, встановлених законом. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як вбачається з матеріалів справи, цивільно-правова відповідальність іншої винної особи на момент скоєння ДТП була застрахована у відповідача - ПрАТ «КСД» згідно з полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АЕ/7496613 з лімітом відповідальності по майну 50 000,00 грн. та франшизою 0,00 грн.

Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

У разі, якщо відповідальними за заподіяння неподільної шкоди взаємопов`язаними, сукупними діями є декілька осіб, розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за кожну з таких осіб визначається шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на кількість таких осіб (п. 36.3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Разом з тим, за приписами пп. 37.1.4 п. 37.1 ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

Згідно з правовою позицією Великої палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 05.06.2018 по справі № 910/7449/17, з виконанням страховиком на підставі договору добровільного майнового страхування свого обов`язку з відшкодування на користь потерпілого завданої йому внаслідок ДТП шкоди відповідно до приписів статті 512 Цивільного кодексу України відбувається фактична заміна кредитора у таких зобов`язаннях: у деліктному зобов`язанні винуватця; у зобов`язанні страховика за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ здійснити відшкодування завданої шкоди, адже відповідні права потерпілого, як кредитора, переходять до страховика за договором добровільного майнового страхування.

Велика Палата Верховного Суду зазначає, що в такому випадку перехід прав кредитора від потерпілого до страховика за договором добровільного майнового страхування не зумовлює виникнення нових зобов`язань винуватця та страховика за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ, а відбувається виключно заміна кредитора, як сторони, у вже існуючих правовідносинах (в існуючих зобов`язаннях з відшкодування завданої шкоди: деліктному зобов`язанні винуватця; зобов`язанні страховика за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ).

Відтак, у силу приписів статті 514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора (потерпілого) у відповідному зобов`язанні саме на тих умовах, які існували в останнього, що в цьому випадку полягає в набутті права отримати відшкодування завданої шкоди шляхом виконання страховиком за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ узятих на себе зобов`язань виключно за умови подання йому у визначений законодавством строк заяви про здійснення страхової виплати (відшкодування) та пов`язаного з цим ризику, який полягає у можливості реалізації страховиком наданого йому положеннями підпункту 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» права на відмову у виплаті страхового відшкодування в разі неподання заяви про страхове відшкодування впродовж установлених строків.

При цьому, закріплюючи в положеннях указаної норми відповідні правові наслідки, законодавець не ставив їх настання в залежність від суб`єкта звернення із заявою до страховика за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ про здійснення страхового відшкодування, а навпаки, презюмував те, що з відповідною заявою має звернутися потерпілий або інша особа, яка має право на отримання відшкодування, що закріплено в положеннях статті 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

З огляду на викладене вбачається, що закріплене в положеннях підпункту 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» право страховика за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ відмовити у здійсненні виплати страхового відшкодування у випадку пропуску встановленого строку на звернення до нього із заявою про виплату страхового відшкодування не залежить від суб`єкта звернення з відповідною заявою, тобто підлягає застосуванню, в тому числі у випадку, коли з такою заявою звертається не безпосередньо потерпілий, а особа, яка здійснила відшкодування потерпілому завданого внаслідок пошкодження належного йому транспортного збитку на підставі договору добровільного майнового страхування.

Судом встановлено, що позивач, сплативши страхове відшкодування за договором добровільного страхування, не звертався до відповідача з заявою про настання страхового випадку та вимогою відшкодувати сплачену ним страхову виплату в розмірі 6 335,81 грн.

Водночас, на момент розгляду та вирішення даного спору по суті однорічний строк, встановлений положеннями ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» для такого звернення, сплив.

За таких обставин, враховуючи наведену правову позицію Великої Палати Верховного Суду, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги задоволенню не підлягають.

Судові витрати з урахуванням положень ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються судом на позивача та відшкодуванню за рахунок відповідача не підлягають.

Керуючись ст.ст. 73-74, 76-79, 86, 129, 233, 237-238 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 06.08.2019.

Суддя О.Г. Удалова