ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.08.2019 Справа № 917/759/19

м. Полтава

За позовом Приватного підприємства "ДТ-Плюс", вул. Воскресенський узвіз, 4, кв. 6, м. Полтава, 36020

до Приватного акціонерного товариства "Полтавський вентиляторний завод", вул. Заводська, 12, к. 307, м. Полтава, 36007

про стягнення 12980,00 грн.; розірвання договору поставки.

Суддя Господарського суду Полтавської області Семчук О.С.

Секретар судового засідання Лепій О.В.

Представники сторін:

від позивача: не з`явився;

від відповідача: не з`явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне підприємство "ДТ-Плюс" (далі - позивач/ ПП "ДТ-Плюс") звернулося з позовною заявою до Господарського суду Полтавської області про стягнення з Приватного акціонерного товариства "Полтавський вентиляторний завод" (далі - відповідач/ ПрАТ "Полтавський вентиляторний завод") 12980,00 грн. заборгованості та розірвання договору поставки товару № 14/07 від 14.07.2017. В обґрунтування позову позивач посилається на невиконання відповідачем умов договору поставки товару № 14/07 від 14.07.2017.

Ухвалою Господарського суду Полтавської області від 20.05.2019 вказану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито загальне позовне провадження у справі, підготовче засідання призначено на 18.06.2019.

Ухвалою від 18.06.2019 суд продовжив строк підготовчого провадження на 30 днів і відклав підготовче засідання на 17.07.2019.

17.07.2019 суд закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті на 06.08.2019.

В судове засідання 06.08.2019 сторони чи їх представники не з`явилися, про причини неявки суду не повідомили. Про час, дату та місце проведення розгляду справи по суті сторони повідомлені належним чином.

Відповідач у відзиві визнає суму основного боргу у розмірі 12980,00 грн. та просить суд відмовити в задоволенні позову в частині розірвання договору поставки посилаючись на те, що допущене відповідачем порушенням умов договору не є істотним.

Рішення приймається в порядку ч. 4, 5 ст. 240 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, суд, -

ВСТАНОВИВ:

14.07.2017 між позивачем (постачальник за договором) та відповідачем (покупець за договором) укладено договір поставки товару № 14/07 (далі - Договір, копія Договору в матеріалах справи).

Згідно п. 1.1. Договору постачальник зобов`язується поставити і передати у власність покупця, а покупець - прийняти і оплатити на умовах цього Договору товар в асортименті, кількості та за ціною згідно узгоджених та підписаних між сторонами специфікацій та/або видаткових накладних до даного Договору, які є його невід`ємними частинами. Допускається узгодження сторонами асортименту, кількості та ціни товару за допомогою факсимільного зв`язку та/або електронної пошти.

Відповідно до п. 1.2. Договору предметом продажу за ним є підшипники, ремені, мастила та інше.

У відповідності до п.п. 4.1., 4.2. Договору строк поставки товару узгоджується відповідно до умов, встановлених у Специфікаціях до цього Договору з урахуванням потреб покупця. Датою поставки вважається дата підписання уповноваженим представником покупця видаткової накладної на товар.

Згідно п. 3.4. Договору покупець зобов`язаний повністю розрахуватись за отриману партію товару в залежності від умов її оплати, встановлених у специфікаціях до цього Договору.

За умовами п. 7.9. Договору у випадку наявності у покупця заборгованості перед постачальником і невиконання постачальником в зазначений термін своїх зобов`язань по виплаті вказана виплата здійснюється шляхом проведення заліку зустрічних однорідних вимог за рахунок коштів, що підлягають оплаті покупцем постачальнику за тими чи іншими грошовими зобов`язаннями.

Позивач зазначає, що ПП «ДТ-ПЛЮС» у повному обсязі виконувало умови Договору, в свою чергу ПАТ «Полтавський вентиляторний завод» проводив оплату за поставлений позивачем товар частинами. В зв`язку з цим, станом на 30.09.2018 заборгованість відповідача перед позивачем по оплаті поставленого товару за Договором складала 72562,33 грн.

На підтвердження суми боргу станом на 30.09.2018 позивачем надано копію акту звірки взаємних розрахунків, підписаного обома сторонами, згідно якого заборгованість відповідача станом на 30.09.2018 складає 72562,33 грн.

У подальшому, позивач здійснив поставку товару відповідачу на загальну суму 246712,34 грн. На підтвердження вказаного позивачем надано копії видаткових накладних за період з 01.10.2018 по 15.02.2019 на загальну суму 246712,34 грн.

За період з 01.10.2018 по 15.02.2019 відповідач перерахував на банківський рахунок позивача 248389,55 грн., що підтверджується наданими позивачем копіями платіжних доручень.

Станом на 28.02.2019 заборгованість відповідача перед позивачем по оплаті поставленого товару за Договором склала 70885,12 грн., що підтверджується актом звірки взаємних розрахунків станом на вказану дату (копія акту звірки - в матеріалах справи).

За подальший період з 01.03.2019 по 01.04.2019 позивачем поставлено відповідачу товар на суму 13463,94 грн. (копії видаткових накладних РН-0000166 від 14.03.19 на суму 109,94 грн., РН-0000169 від 14.03.19 на суму 9394,00 грн., РН-0000190 від 20.03.19 на суму 3960,00 грн. - в матеріалах справи). Відповідачем в свою чергу перераховано на розрахунковий рахунок позивача за вказаний період 71369,06 грн. (копії платіжних доручень № 5781 від 01.03.19 на суму 9596,28 грн., № 2836 від 11.03.19 року на суму 17820,00 грн., № 444 від 14.03.19 на суму 9394,00 грн., №5880 від 20.03.19 на суму 34558,78 грн. - в матеріалах справи).

19.03.2019 позивач направив відповідачу претензію щодо виконання зобов`язань по оплаті отриманого товару на суму 70885 грн. 12 коп. (копія претензії та докази направлення -в матеріалах справи). Крім цього, позивач у претензії попередив відповідача, що в разі не погашення виниклої заборгованості, позивачем буде проведено залік коштів проплачених за нові поставки товару в рахунок погашення заборгованості по оплаті за поставлений Товар.

Сума заборгованості ПАТ «Полтавський вентиляторний завод» перед ПП «ДТ-ПЛЮС» на момент ухвалення рішення по справі складає 12980,00 грн.

Листом від 16.04.2019 вих. № 16/04-2 відповідно до п. 10.4 Договору позивач повідомив відповідача про дострокове розірвання Договору поставки товару № 14/07 від 14 липня 2017 року.

Відповідач у відповіді на повідомлення вих. № 62 від 23.04.2019 повідомив позивачу, що дострокове розірвання Договору в односторонньому порядку є безпідставним та необгрунтованим.

Враховуючи вказані обставини позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість за поставлений товар у розмірі 12980,00 грн. та розірвати Договір у зв`язку із істотним порушенням відповідачем умов Договору.

Відповідач позов в частині стягнення 12980,00 грн. визнає. Визнання відповідачем позову в цій частині прийнято судом. В зв`язку з цим, позов в частині стягнення заборгованості у розмірі 12980,00 грн. підлягає задоволенню на підставі ст. 191 ГПК України.

Проти позовної вимоги про розірвання Договору відповідач заперечує посилаючись на те, що з врахуванням загального обсягу господарських операцій, проведених за спірним Договором станом на дату подання позову до суду, та співвідношенням виконаних і невиконаних відповідачем на сьогодні зобов`язань за вказаним Договором допущене відповідачем в цьому випадку порушення умов договору не є істотним, що унеможливлює застосування норми ч. 2 ст. 651 ЦК України.

Крім цього відповідач зазначає, що положеннями ч. 2 ст. 653 ЦК України передбачається, що у разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються.

За період з моменту укладення спірного договору між сторонами було проведено значний обсяг господарських операцій, загальна вартість поставленого згідно Договору товару становить 2119989,27 грн., майже весь цей товар оплачено. Водночас, у відповідності до умов Договору позивач, як постачальник товару, несе гарантійні зобов`язання (розділ 6 Договору).

На думку відповідача у разі розірвання Договору він буде позбавлений права в подальшому вимагати від позивача виконання гарантійних зобов`язань відносно товару, який вже є поставленим та належним чином оплаченим. За наведених обставин розірвання судом Договору суперечитиме засадам розумності та справедливості, закріпленим у ст. 6 ЦК України.

На підставі викладеного відповідач просить суд відмовити в задоволенні позову в частині розірвання Договору.

При вирішенні спору щодо розірвання Договору суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 627 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною 1 ст. 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Пунктом 1 ч. 1 ст. 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору.

Відповідно до ст. 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Тобто йдеться про таке порушення договору однією зі сторін, яке тягне для другої сторони неможливість досягнення нею цілей договору. Істотність порушення визначається виключно за об`єктивними обставинами, що склалися у сторони, яка вимагає розірвання договору. В такому випадку вина (як суб`єктивний чинник) сторони, що припустилася порушення договору, не має будь-якого значення і для оцінки порушення як істотного, і для виникнення права вимагати розірвання договору на підставі частини другої статті 651 ЦК України. Іншим критерієм істотного порушення договору закон визнає розмір завданої порушенням шкоди, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору. При цьому йдеться не лише про грошовий вираз завданої шкоди, прямі збитки, а й випадки, коли потерпіла сторона не зможе використати результати договору. Вирішальне значення для застосування зазначеного положення закону має співвідношення шкоди з тим, що могла очікувати від виконання договору сторона.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі №6-75цс13.

Таким чином, чинне законодавство визначає, що підставою для розірвання договору у судовому порядку може бути доведений належними та допустимими доказами факт невиконання стороною зобов`язань за договором.

Судом встановлено, що спірний Договір за своєю правовою природою є договором поставки.

Згідно ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості регулювання укладення та виконання договорів поставки.

Згідно ч. 1 ст. 692 ЦК України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Судом встановлено, що умовами Договору (п. 3.4. Договору) встановлено, що покупець зобов`язаний повністю розрахуватися за отриману партію товару в залежності від умов її оплати, встановлених у Специфікаціях до цього Договору.

Оскільки Специфікації до Договору сторонами не укладалися, відповідач відповідно до ч. 1 ст. 692 ЦК України зобов`язаний був оплатити товар після його прийняття.

В обґрунтування вимоги про розірвання Договору позивач посилається на істотне порушення відповідачем умов договору щодо оплати отриманого ним товару.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач систематично порушує свої зобов`язання по оплаті товару поставленого по Договору.

Відповідач посилаючись на значну загальну вартість поставленого по Договору товару вважає допущені ним порушення неістотними.

На вказані заперечення суд зазначає, що відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Змістом взаємних договірних зобов`язань сторін є обов`язок позивача поставити відповідачу обумовлений договором товар належної якості та кількості, який породжує обов`язок відповідача прийняти зазначений товар та оплатити за нього встановлену договором вартість у встановлений договором строк.

Тобто, систематичне нездійснення відповідачем оплати товару, на яку розраховував позивач при укладенні договору, є істотним його порушенням, оскільки позивач не отримав ті блага, на які розраховував при укладенні спірного Договору з відповідачем.

Відповідно до ч.ч. 2, 3, 4 ст. 188 ГК України, сторона договору, яка вважає за необхідне розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором, а інша сторона у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду, а у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

Згідно ч. 3 ст. 214 ЦК України, відмова від правочину вчиняється у такій самій формі, в якій було вчинено правочин.

Відповідно до ст. 654 ЦК України, зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

З наявних в матеріалах справи документах вбачається, що позивачем на адресу відповідача 16.04.2019 було направлено лист за вих. № 16/04-2 від 16.04.2019 про дострокове розірвання Договору. На вказаний лист відповідач направив позивачу відповідь на повідомлення, в якій не погодився із достроковим розірванням Договору.

Таким чином, позивачем належними та достатніми доказами доведено факт дотримання загального порядку розірвання господарського договору, зокрема, звернення з відповідною заявою в порядку статті 188 ГК України до відповідача з пропозицією про розірвання Договору.

Враховуючи викладене, суд вважає вимоги позивача про розірвання Договору обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

При задоволенні вказаної вимоги судом крім іншого враховано те, що після звернення позивачем з претензією, з листом про розірвання Договору і навіть після звернення до суду з позовною заявою, відповідачем так і не сплачено суму заборгованості за Договором, при тому, що сама сума боргу відповідачем визнається.

Заперечення відповідача щодо того, що у разі розірвання Договору він втрачає право на гарантію на товар, яка надається позивачем відповідно до розділу 6 Договору судом до уваги не беруться, оскільки відповідно до ст. 562 ЦК України зобов`язання гаранта перед кредитором не залежить від основного зобов`язання (його припинення або недійсності), зокрема і тоді, коли в гарантії міститься посилання на основне зобов`язання.

При розподілі судових витрат суд керується наступним.

Відповідно до ч. 1 ст. 130 ГПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Оскільки відповідачем до початку розгляду справи по суті визнано позов в частині стягнення 12980 грн. заборгованості, то 50% судового збору сплаченого позивачем при поданні позову за вказану майнову вимогу, у розмірі 960,50 грн. (1921,00 грн. х 50%) підлягають поверненню позивачу з державного бюджету.

В іншій частині судові витрати відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 129, 130, 232-233, 237-238, 240 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Полтавський вентиляторний завод" (вул. Заводська, 12, к. 307, м. Полтава, 36007; ) на користь Приватного підприємства "ДТ-Плюс" (вул. Воскресенський узвіз, 4, кв. 6, м. Полтава, 36020; ) 12980 грн. 00 коп. заборгованості, 2881 грн. 50 коп. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

3. Розірвати договір поставки товару № 14/07 від 14.07.2017, укладений між Приватним підприємством "ДТ-Плюс" та Приватним акціонерним товариством "Полтавський вентиляторний завод".

4. Повернути Приватному підприємству "ДТ-Плюс" (вул. Воскресенський узвіз, 4, кв. 6, м. Полтава, 36020; ) з Державного бюджету України судовий збір у сумі 960 грн. 50 коп., який сплачено платіжним дорученням № 1116 від 14.05.2019 (оригінал платіжного доручення № 1116 від 14.05.2019 знаходиться в матеріалах справи № 917/759/19).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.1,2 ст.241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (ст.ст.256, 257 ГПК України). Відповідно до п.17.5 Перехідних положень ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повне рішення складено 15.08.2019.

Суддя О.С. Семчук