ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

"12" серпня 2019 р. м. Київ Справа № 5002-17/4078-2012

за заявою Акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України № 14/5-2070В від 18.07.2019 р. про відновлення втраченого судового провадження, видачу дубліката виконавчого документа та поновлення строку на його пред`явлення до виконання у справі

за позовом Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України (01601, м. Київ, вул. Богдана Хмельницького, буд. 6)

до Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації Кримгаз (95001, Автономна Республіка Крим, м. Сімферополь, вул. Училищна, буд. 42-А)

про стягнення 783,52 грн.

Суддя В.М. Бабкіна

секретар судового засідання: Демідова А.А.

Представники сторін:

від позивача (заявника): не з`явився;

від відповідача: не з`явився.

встановив:

Акціонерне товариство Національна акціонерна компанія Нафтогаз України звернулось до господарського суду Київської області із заявою № 14/5-2070В від 18.07.2019 р. (вх. № 14360/19 від 23.07.2019 р.) про відновлення втраченого судового провадження, видачу дубліката виконавчого документа та поновлення строку на його пред`явлення до виконання, в якій просить суд: 1) відновити матеріали втраченого судового провадження у справі № 5002-17/4078-2012, яке перебувало в провадженні господарського суду Автономної Республіки Крим, в частині, необхідній для видачі дубліката наказу, а саме в частині постанови Севастопольського апеляційного господарського суду від 17.06.2013 р.; 2) поновити пропущений строк для пред`явлення до виконання наказу господарського суду Автономної Республіки Крим від 03.07.2013 р. у справі № 5002-17/4078-2012 про стягнення з Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації Кримгаз на користь Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України 510,73 грн. пені, 98,74 грн. 3% річних та 1252,52 грн. судового збору та 3) видати дублікат зазначеного наказу.

Ухвалою господарського суду Київської області від 24.07.2019 р. заяву Акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України № 14/5-2070В від 18.07.2019 р. (вх. № 14360/19 від 23.07.2019 р.) про відновлення втраченого судового провадження, видачу дубліката виконавчого документа та поновлення строку на його пред`явлення до виконання у справі № 5002-17/4078-2012 було призначено на 12 серпня 2019 р.

У судове засідання 12.08.2019 р. представники сторін не з`явились, про причини неявки суд не повідомили.

Суд, дослідивши матеріали вищезазначеної заяви, встановив наступне.

У провадженні господарського суду Автономної Республіки Крим перебувала справа № 5002-17/4078-2012.

Рішенням господарського суду Автономної Республіки Крим від 17.01.2013 р. у справі № 5002-17/4078-2012 з Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Кримгаз» на користь Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (правонаступник Акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України») було стягнуто 3% річних у сумі 98,74 грн. та пеню в сумі 510,73 грн.

Постановою Севастопольського апеляційного господарського суду від 17.06.2013 р. у справі № 5002-17/4078-2012 апеляційну скаргу ПАТ «Кримгаз» залишено без задоволення, а рішення господарського суду Автономної Республіки Крим від 17.01.2013 р. залишено без змін.

03.07.2013 р. господарським судом Автономної Республіки Крим було видано наказ про стягнення з ПАТ «Кримгаз» на користь НАК «Нафтогаз України» 3% річних у сумі 98,74 грн., пені у сумі 510,73 грн. та судового збору у розмірі 1252,52 грн.

Виконавчий документ (наказ від 03.07.2013 р.) стягувачем разом із заявою про відкриття виконавчого провадження від 08.04.2014 р. № 14/2-274 було пред`явлено до виконання до Центрального відділу державної виконавчої служби Сімферопольського міського управління юстиції за місцезнаходженням боржника: Автономна Республіка Крим, м. Сімферополь, вул. Училищна, 42-А.

Як зазначає заявник, будь-які процесуальні документи, прийняті державним виконавцем за результатами розгляду вищевказаної заяви стягувача, в тому числі і оригінал наказу, до стягувача не надходили.

Отже, рішення господарського суду Автономної Республіки Крим від 17.01.2013 р. у справі № 5002-17/4078-2012 виконано не було, а враховуючи тимчасову окупацію Автономної Республіки Крим та припинення роботи всіх державних органів України на її території, на переконання заявника, є всі підстави вважати судове провадження та наказ господарського суду Автономної Республіки Крим у справі № 5002-17/4078-2012 втраченими.

Слід зазначити, що згідно зі ст. 1 Закону України Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України тимчасово окупована територія України є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України для цілей цього Закону тимчасово окупованою територією визначається сухопутна територія Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, внутрішні води України цих територій.

Згідно з частинами 1, 2, 3 ст. 9 Закону України Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Таким чином, оскільки у зв`язку з окупацією території Автономної Республіки Крим матеріали господарської справи залишились в приміщенні господарського суду Автономної Республіки Крим, вони вважаються фактично втраченими.

Відповідно до ст. 358 Господарського процесуального кодексу України втрачене судове провадження у справі може бути відновлене за заявою учасника справи або за ініціативою суду.

Згідно зі ст. 359 ГПК України заява про відновлення повністю або частково втраченого судового провадження подається в письмовій формі до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Пунктом 22 розділу XI Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України передбачено, що якщо суд, до юрисдикції якого відповідно до вимог процесуального закону відноситься вирішення питання про відновлення втраченого провадження, знаходиться на тимчасово окупованій території України або в районі проведення антитерористичної операції, то відновлення втраченого провадження здійснюється судом за територіальною підсудністю судових справ, визначеною згідно із Законом України Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України або Законом України Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв`язку з проведенням антитерористичної операції.

Статтею 12 Закону України Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України змінено територіальну підсудність судових справ у зв`язку з неможливістю здійснення правосуддя судами Автономної Республіки Крим та міста Севастополя на тимчасово окупованих територіях.

Зазначеною статтею Закону передбачено, зокрема, забезпечення розгляду справ господарського суду Автономної Республіки Крим господарським судом Київської області.

Відповідно до ст. 357 Господарського процесуального кодексу України відновлення втраченого повністю або частково судового провадження в справі, закінченій ухваленням рішення або у якій провадження закрито, проводиться у порядку, встановленому цим Кодексом.

Згідно з ст. 362 Господарського процесуального кодексу України при розгляді заяви про відновлення втраченого судового провадження суд бере до уваги: а) частину справи, яка збереглася (окремі томи, жетони, матеріали з архіву суду тощо); б) документи, надіслані (видані) судом учасникам судового процесу та іншим особам до втрати справи, копії таких документів; в) матеріали виконавчого провадження, якщо воно здійснювалося за результатами розгляду справи; г) будь-які інші документи і матеріали, подані учасниками судового процесу, за умови, що такі документи і матеріали є достатніми для відновлення справи; ґ) відомості Єдиного державного реєстру судових рішень; д) дані, що містяться в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі; е) будь-які інші відомості, документи тощо, отримані у законний спосіб з інших офіційних джерел.

Статтею 363 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що на підставі зібраних і перевірених матеріалів суд постановляє ухвалу про відновлення втраченого судового провадження повністю або в частині, яку, на його думку, необхідно відновити. В ухвалі суду про відновлення втраченого судового провадження зазначається, на підставі яких конкретно даних, поданих до суду і досліджених у судовому засіданні, суд вважає установленим зміст відновленого судового рішення, наводяться висновки суду про доведеність того, які докази досліджувалися судом і які процесуальні дії вчинялися з втраченого судового провадження.

При зверненні з вказаною вище заявою до господарського суду Київської області АТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» було надано роздруківку постанови Севастопольського апеляційного господарського суду від 17.06.2013 р. у справі № 5002-17/4078-2012 з Єдиного державного реєстру судових рішень, а також копію наказу господарського суду Автономної Республіки Крим від 03.07.2013 р.

Таким чином, враховуючи вищевикладене та встановлені судом обставини, суд приходить до висновку, що заява Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» в частині відновлення втраченого судового провадження господарського суду Автономної Республіки Крим в господарській справі № 5002-17/4078-2012 за позовом Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України до Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації Кримгаз про стягнення 783,52 грн. підлягає задоволенню, а матеріали справи № 5002-17/4078-2012 відновленню, зокрема, в частині постанови Севастопольського апеляційного господарського суду від 17.06.2013 р. у справі № 5002-17/4078-2012 та наказу від 03.07.2013 р. у справі № 5002-17/4078-2012.

Щодо вимог заявника про видачу дублікату наказу господарського суду Автономної Республіки Крим від 03.07.2013 р. у справі № 5002-17/4078-2012 та поновлення пропущеного строку для пред`явлення до виконання дублікату наказу господарського суду Автономної Республіки Крим від 03.07.2013 р. у справі № 5002-17/4078-2012 суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 326 ГПК України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і за її межами.

Пунктом 19.4 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України встановлено, що у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання. За видачу стягувачу дубліката виконавчого документа справляється судовий збір у розмірі 0,03 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Як слідує з матеріалів заяви, оригінал наказу господарського суду Автономної Республіки Крим від 03.07.2013 р. у справі № 5002-17/4078-2012 втрачено, оскільки він залишився в органі виконавчої служби на окупованій території АР Крим, на якій органи виконавчої служби України не функціонують, однак заборгованість за вказаним виконавчим документом боржником не сплачена.

З урахуванням викладеного, оскільки невиконання боржником судового рішення порушує право стягувача на судовий захист та принцип верховенства права, а також вимоги Конституції України щодо обов`язковості виконання судових рішень, то вказані вище обставини є підставою для видачі дубліката наказу з метою забезпечення організації примусового виконання рішення суду.

Частиною 1 ст. 327 ГПК України визначено, що виконання судового рішення здійснюється на підставі наказу, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Згідно з ч. 3 ст. 327 ГПК України наказ, судовий наказ, а у випадках, встановлених цим Кодексом, - ухвала суду є виконавчими документами. Наказ, судовий наказ, ухвала суду мають відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом.

Вимоги до виконавчого документа, в тому числі - строки його пред`явлення до виконання, встановлюються Законом України «Про виконавче провадження».

Згідно з ч. 1 ст. 22 Закону України «Про виконавче провадження», в чинній на момент видачі вказаного наказу редакції Закону від 21.04.1999 р., накази господарських судів могли бути пред`явлені до виконання протягом року, якщо інше не передбачено законом.

Частиною 2 ст. 22 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що строки, зазначені у ч. 1 цієї статті, встановлюються для виконання судових рішень - з наступного дня після набрання рішенням законної сили чи закінчення строку, встановленого у разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а в разі якщо судове рішення підлягає негайному виконанню, - з наступного дня після його постановления.

У свою чергу, ч. 1 ст. 23 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються: пред`явленням виконавчого документа до виконання; частковим виконанням рішення боржником; надання судом, який видав виконавчий документ, відстрочки або розстрочки виконання рішення.

Згідно з ч. 2 ст. 23 Закону України «Про виконавче провадження» після переривання строку пред`явлення виконавчого документа до виконання перебіг строку поновлюється. Час, що минув до переривання строку, до нового строку не зараховується.

Частиною 3 ст. 23 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що у разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення виконавчого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв`язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, - з моменту закінчення дії відповідної заборони.

Пунктом 5 Розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження» в редакції від 05.10.2016 р. було визначено, що виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені цим Законом.

Згідно з ч. 12 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції від 05.10.2016 р., виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Відповідно до ч. 2 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції від 05.10.2016 р., строки, зазначені в частині 1 цієї статті, встановлюються для виконання рішення з наступного дня після набрання ним законної сили чи закінчення строку, встановленого в разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а якщо рішення підлягає негайному виконанню - з наступного дня після його прийняття.

Частиною 4 тієї ж ст. 12 Закону в редакції від 05.10.2016 р. також визначено, що строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються у разі: пред`явлення виконавчого документа до виконання; надання судом, який розглядав справу як суд першої інстанції, відстрочки або розстрочки виконання рішення.

Пунктом 5 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції від 05.10.2016 р. встановлено, що у разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв`язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника - з дня закінчення строку дії відповідної заборони.

Як зазначалось вище, будь-які процесуальні документи, прийняті державним виконавцем, в тому числі - і оригінал наказу, до заявника, за твердженням останнього, не надходили. З огляду на вказане, встановити дату, з якої поновлено перебіг перерваного строку пред`явлення виконавчого документа до виконання, не вбачається за можливе.

Водночас, відповідно до ч. 6 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції від 05.10.2016 р. стягувач, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення такого строку до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Частиною 1 ст. 329 ГПК України визначено, що у разі пропуску строку для пред`явлення наказу до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено. Відповідно до ч. 3 ст. 329 ГПК України про поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання суд постановляє ухвалу.

Поряд з цим, слід зазначити, що процесуальним законодавством не визначено переліку причин, які є поважними (такими, що не залежали від волі стягувача), та за наявності яких суд повинен поновити пропущений строк.

Водночас, питання щодо поважності причин пропуску строку для пред`явлення наказу до виконання (у розумінні ч. 1 ст. 329 ГПК України), тобто, наявності об`єктивних обставин, незалежних від стягувача підстав, що унеможливлювали або істотно утруднювали своєчасне пред`явлення наказу до виконання, вирішується господарським судом у кожному конкретному випадку, з урахуванням наявних фактичних даних про такі обставини.

Наведена правова позиція викладена Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного господарського суду в постанові від 05.05.2018 р. у справі № 917/1431/14.

Приписами ч. 4 ст. 236 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Також слід зазначити, що Конституційний Суд України в п. 2 мотивувальної частини рішення № 18-рп/2012 від 13.12.2012 р. вказав, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави.

У п. 3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 25.04.2012 р. у справі № 11-рп/2012 зазначено, що невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом.

Отже, право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист.

Виходячи з принципу обов`язковості виконання судових рішень законодавцем передбачена можливість поновлення пропущеного строку для пред`явлення наказу до виконання, підставою для чого є наявність поважних причин пропуску (ст. 329 ГПК України). Поважні причини пропуску є об`єктивними обставинами і не залежать від дій стягувача, а навпаки - обмежують здійснення ним дій щодо виконання рішення суду.

Таким чином, на переконання суду, у даному випадку до поважних причин пропуску строку пред`явлення наказу до виконання слід віднести наступні: рішення господарського суду у справі набрало законної сили і є обов`язковим до виконання; рішення, на виконання якого видано відповідний наказ, залишається не виконаним; загальновідомість факту збройної агресії Російської Федерації на території АР Крим; територія Автономної Республіки Крим з 20.02.2014 р. визначається тимчасово окупованою територією, відповідно до Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України»; фактичну втрату наказу, оскільки такий наказ залишився в органі виконавчої служби на окупованій території АРК, на якій органи виконавчої служби України не функціонують; виконавче провадження з примусового виконання наказу до відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Херсонській області не передавалось та на виконанні не перебуває, що підтверджується листом останнього № 10470/5 від 05.07.2019 р.

З огляду на викладене суд вважає заяву стягувача в частині видачі дублікату наказу та поновлення строку для пред`явлення наказу господарського суду Автономної Республіки Крим від 03.07.2013 р. у справі № 5002-17/4078-2012 до виконання обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

З урахуванням наведеного, заява Акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України № 14/5-2070В від 18.07.2019 р. про відновлення втраченого судового провадження, видачу дубліката виконавчого документа та поновлення строку на його пред`явлення до виконання у справі № 5002-17/4078-2012 підлягає задоволенню судом у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 234, 329, 357-363, пп. 19.4 п. 19 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України, суд

постановив:

1. Заяву Акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України № 14/5-2070В від 18.07.2019 р. про відновлення втраченого судового провадження, видачу дубліката виконавчого документа та поновлення строку на його пред`явлення до виконання у справі № 5002-17/4078-2012 задовольнити повністю.

2. Відновити матеріали втраченого судового провадження у справі № 5002-17/4078-2012, яке перебувало в провадженні господарського суду Автономної Республіки Крим, про стягнення заборгованості з Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Кримгаз» на користь Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», в частині, необхідній для видачі дублікату наказу, а саме - в частині постанови Севастопольського апеляційного господарського суду від 17.06.2013 р. та наказу господарського суду Автономної Республіки Крим від 03.07.2013 р. у справі № 5002-17/4078-2012.

3. Поновити пропущений строк для пред`явлення до виконання наказу господарського суду Автономної Республіки Крим від 03.07.2013 р. у справі № 5002-17/4078-2012 про стягнення з Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Кримгаз» на користь Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» 98,74 грн. 3% річних, 510,73 грн. пені та 1252,52 грн. судового збору.

4. Видати дублікат наказу господарського суду Автономної Республіки Крим від 03.07.2013 р. у справі № 5002-17/4078-2012 про стягнення з Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Кримгаз» на користь Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» 98,74 грн. 3% річних, 510,73 грн. пені та 1252,52 грн. судового збору.

5. Надіслати дублікат наказу господарського суду Автономної Республіки Крим від 03.07.2013 р. у справі № 5002-17/4078-2012 про стягнення з Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Кримгаз» на користь Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» 98,74 грн. 3% річних, 510,73 грн. пені та 1252,52 грн. судового збору Акціонерному товариству Національна акціонерна компанія Нафтогаз України (01001, м. Київ, вул. Богдана Хмельницького, буд. 6).

Ухвала набирає законної сили в порядку статті 235 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржена в порядку та строки, передбачені статтями 256, 257 та підпунктом 17.5 пункту 17 розділу ХІ "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України.

Ухвалу підписано 15.08.2019 р.

Суддя В.М. Бабкіна