ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.07.2019 справа № 914/957/19

Суддя Господарського суду Львівської області Король М.Р., за участі секретаря судового засідання Фартушка Н.Б., розглянувши справу

за позовом: Приватного підприємства «АГРОФІРМА «ЛУГОВЕ»

до відповідача: Приватного підприємства «Консалтингова фірма «Прометей»

в особі філії «Львівський молочний комбінат»

про: стягнення 159338,53грн.,

Представники сторін: не з`явилися,

ВСТАНОВИВ:

17.05.2019р. на розгляд Господарського суду Львівської області надійшла позовна заява Приватного підприємства «АГРОФІРМА «ЛУГОВЕ» до Приватного підприємства «Консалтингова фірма «Прометей» в особі філії «Львівський молочний комбінат» про стягнення 159338,53грн.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 21.05.2019р. позовну заяву Приватного підприємства «АГРОФІРМА «ЛУГОВЕ» залишено без руху та надано позивачу десятиденний строк з дня вручення ухвали для усунення недоліків, зазначених у мотивувальній частині цієї ухвали, поданої позовної заяви.

29.05.2019р. позивачем через відділ автоматизованого документообігу та обробки інформації суду подано заяву (вх.№22713/19), до якої долучено документи, які підтверджують усунення позивачем недоліків позовної заяви, зазначених у мотивувальній частині до ухвали Господарського суду Львівської області від 21.05.2019р.

03.06.2019р. Господарський суд Львівської області постановив ухвалу, якою, зокрема, ухвалив: прийняти позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі; розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження; судове засідання призначити на 24.06.2019р.

20.06.2019р. від відповідача на адресу суду надійшло клопотання про передачу справи за підсудністю (вх.№25644/19).

У судове засідання 24.06.2019р. сторони участь повноважних представників не забезпечили, причин неявки суду не повідомили, хоча були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи.

24.06.2019р. Господарський суд Львівської області постановив ухвалу, якою, зокрема, ухвалив: відмовити у задоволенні клопотання Приватного підприємства «Консалтингова фірма «Прометей» про передачу справи за підсудністю; відкласти розгляд справи на 18.07.2019р.

У судове засідання 18.07.2019р. з`явився представник позивача. Відповідач участь повноважного представника в судовому засіданні 18.07.2019р. не забезпечив, причин неявки суду не повідомив, хоча був належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи.

Протокольною ухвалою від 18.07.2019р. розгляд справи відкладено на 31.07.2019р.

Крім того, ухвалою від 18.07.2019р. Господарський суд Львівської області, в порядку ст.ст. 120-121 ГПК України, викликав відповідача у цій справі та повідомив про дату, час та місце проведення судового засідання.

У судове засідання 31.07.2019р. сторони участь повноважних представників не забезпечили, хоча були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи.

Відповідно до ч.3 ст.222 ГПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснюється.

Враховуючи наведене, 31.07.2019р. фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснювалося.

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.13 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін; кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Стаття 43 ГПК України зобов`язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Згідно ч.1 ст.86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи вищенаведене, судом, згідно вимог ГПК України, надавалась в повному обсязі можливість учасникам справи щодо обґрунтування їх правової позиції по суті справи та подання доказів, чим забезпечено принцип змагальності.

Враховуючи те, що норми ст.81 ГПК України щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом учасників справи подавати докази, а п.4 ч.3 ст.129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства - свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, господарським судом створені належні умови для надання сторонами доказів в обґрунтування своєї правової позиції.

Відповідно до ч.9 ст.165 ГПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. З огляду на відсутність підстав для відкладення розгляду справи, передбачених статтями 202, 216 та 252 ГПК України, надання відповідачу можливості для подання відзиву на позов, суд вважає за можливе розглянути справу без участі представників учасників справи за наявними у справі матеріалами.

Позиція позивача:

Позивач з підстав неналежного виконання відповідачем зобов`язань щодо оплати вартості товару, поставленого у відповідності до умов договору поставки сільськогосподарської продукції №ЮР-29/11/17-1 від 29.11.2017р., просить суд стягнути з відповідача на користь позивача 159338,53грн. суми основного боргу.

За результатами дослідження наданих позивачем доказів та матеріалів справи, пояснень представника позивача, суд встановив таке:

29.11.2017р. між Приватним підприємством «АГРОФІРМА «ЛУГОВЕ» (надалі по тексту - «Постачальник», «позивач») в особі директора Папроцького Р.В. з однієї сторони та Приватним підприємством «Консалтингова фірма «Прометей» (надалі по тексту - «Покупець», «відповідач») в особі директора філії «Львівський молочний комбінат» Мисяковського Ф.В. , що діє на підставі Положення про філію, Довіреності б.н. від 01.08.2016р., з іншої сторони укладено договір поставки сільськогосподарської продукції (сировини) №ЮР-29/11/17-1 (надалі по тексту - «Договір»), відповідно до п.1.1. якого, Постачальник зобов`язується в порядку і на умовах, визначених цим Договором, поставити та передати у власність Покупця сировину власного виробництва, в перерахунку на молоко за базисним вмістом жиру - 3,4% та білку - 3,0%, що відповідають за якістю чинним стандартам, технічним умовам, ветеринарним і санітарним вимогам (надалі по тексту - «Товар») за договірними цінами, обумовленими Протоколом погодження цін, який є Додатком №1 та невід`ємною частиною даного Договору, а Покупець зобов`язується прийняти Товар та оплатити його на умовах даного Договору в кількості і в терміни, передбачені Договором. Найменування Товару: молоко коров`яче незбиране, власного виробництва (ДСТУ 3662-97), 1 сорт.

Як зазначає позивач, ним, на виконання умов Договору, поставлено, а відповідачем прийнято Товар, проте, оплату такого відповідачем здійснено частково, внаслідок чого у відповідача перед позивачем виник борг у сумі 159338,53грн., стягнення якого є предметом позову у цій справі.

З метою досудового врегулювання спору, 20.11.2018р. позивачем на адресу відповідача надіслано претензію б/н від 14.11.2018р. про сплату суми вказаного вище боргу. Однак, така претензія залишена відповідачем без відповіді та задоволення.

Враховуючи вищенаведене, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача 159338,53грн. суми основного боргу.

Оцінивши подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню повністю, виходячи з такого:

згідно ч.1 ст.509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ч.1 ст.173 ГК України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Частиною 2 ст.11 ЦК України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

У відповідності до вимог ст.174 ГК України, господарські зобов`язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно з ч.ч.1, 3 ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.

згідно ч.1 ст.509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 265 ГК України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 712 ЦК України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар та сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Як встановлено судом, 29.11.2017р. між Приватним підприємством «АГРОФІРМА «ЛУГОВЕ» (надалі по тексту - «Постачальник», «позивач») в особі директора Папроцького Р.В. з однієї сторони та Приватним підприємством «Консалтингова фірма «Прометей» (надалі по тексту - «Покупець», «відповідач») в особі директора філії «Львівський молочний комбінат» Мисяковського Ф.В. , що діє на підставі Положення про філію, Довіреності б.н. від 01.08.2016р., з іншої сторони укладено договір поставки сільськогосподарської продукції (сировини) №ЮР-29/11/17-1 (надалі по тексту - «Договір»), відповідно до п.1.1. якого, Постачальник зобов`язується в порядку і на умовах, визначених цим Договором, поставити та передати у власність Покупця сировину власного виробництва, в перерахунку на молоко за базисним вмістом жиру - 3,4% та білку - 3,0%, що відповідають за якістю чинним стандартам, технічним умовам, ветеринарним і санітарним вимогам (надалі по тексту - «Товар») за договірними цінами, обумовленими Протоколом погодження цін, який є Додатком №1 та невід`ємною частиною даного Договору, а Покупець зобов`язується прийняти Товар та оплатити його на умовах даного Договору в кількості і в терміни, передбачені Договором. Найменування Товару: молоко коров`яче незбиране, власного виробництва (ДСТУ 3662-97), 1 сорт.

Згідно з п.11.1. Договору, цей Договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами.

У розділі 13. «МІСЦЕЗНАХОДЖЕННЯ РЕКВІЗИТИ І ПІДПИСИ СТОРІН» Договору, містяться скріплені відтисками печаток підписи представників Покупця: ПП «Консалтиногова фірма «Прометей» Філія «Львівський молочний комбінат» - Мисяковського Ф.В. та Постачальника: ПП «Агрофірма «Лугове» - Папроцького Р.В. При цьому, Договір датовано 29.11.2017р., а отже з цієї дати його положення є обов`язковими для сторін.

Відповідно до п.11.2. Договору, строк даного Договору починає свій перебіг у момент, визначений у п.11.1. даного Договору, та діє до 31.12.2017 року, але у будь-якому випадку - до повного виконання сторонами взятих на себе зобов`язань. Якщо жодна із сторін за один місяць до дати закінчення Договору письмово не повідомила іншу сторону про бажання розірвати або змінити даний Договір, він автоматично пролонгується на кожний наступний рік на таких же умовах (п.11.3. Договору).

Водночас, доказів розірвання Договору чи визнання Договору (або окремих його положень) недійсними, або ж передбаченого п.11.3. Договору письмового повідомлення в матеріалах справи відсутні та сторонами не подано.

Відповідно до п.5.2. Договору, оплату за Товар Покупець проводить по договірним цінам, що визначаються у відповідному Протоколі погодження ціни, обумовленими Протоколом погодження цін, який є Додатком №1 та невід`ємною частиною даного Договору.

Протоколом на погодження відпускних цін на закупівлю молока від 01.06.2018р. (копія якого міститься в матеріалах справи), сторонами досягнуто згоди про розмір договірної ціни, яка становить 8,00грн. з ПДВ за 1кг товару, а саме сировини - молоко коров`яче.

З врахуванням вищевказаної договірної ціни, на виконання умов Договору, позивачем здійснено поставку відповідачу Товару, зокрема, у червні 2018р. здійснено поставку Товару на суму 40116,70грн. (03.06.2018р.), 41223,54грн. (07.06.2018р.), 42766,59грн. (11.06.2018р.), 45351,76грн. (15.06.2018р.), проте, відповідачем оплату такого здійснено частково, внаслідок чого, станом на кінець червня 2018р., утворився борг у розмірі 159338,53грн., що підтверджується підписаними сторонами прийомною квитанцією на закупівлю молочної сировини №52 від 30.06.2018р. (форма №3-ПК (МС)), актом звірки взаємних розрахунків.

При цьому, судом враховано те, що Наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України №457 від 01.12.2015р. «Про затвердження форм первинного обліку та інструкцій щодо їх заповнення» затверджено Інструкцію щодо заповнення Прийомної квитанції на закупівлю молочної сировини (форма №3-ПК (МС), відповідно до п.3 розділу І «Загальні положення» якої, прийомна квитанція - документ, у якому приймальник на підставі Спеціалізованої товарної накладної на перевезення молочної сировини (форма № 1-ТН (МС)) вказує кількість і вартість молочної сировини та розрахунки з продавцем за минулий місяць.

Прийомна квитанція складається з: заголовка; даних про кількість, якість, вартість молочної продукції та розрахунки за неї; даних бухгалтерського обліку про балансові розрахунки із суб`єктами господарювання та фізичними особами за молочну сировину (п.1 розділу ІІ «Заповнення Прийомної квитанції»).

Таким чином, дані про кількість та вартість прийнятого молока, відображаються молокоприймальною організацією в прийомній квитанції.

Враховуючи зазначені положення Інструкції щодо заповнення Прийомної квитанції на закупівлю молочної сировини (форма №3-ПК (МС), вказана відповідачем, як приймальником, у прийомній квитанцій на закупівлю молочної сировини №52 від 30.06.2018р. (форма №3-ПК (МС)) інформація про кількість і вартість Товару є такою, що відповідає спеціалізованим товарним накладним на перевезення молочної сировини (форма № 1-ТН (МС)) та підтверджує факт поставки молочної продукції та наявність у відповідача грошового зобов`язання зі сплати позивачу 159338,53грн. вартості такого Товару.

Крім того, судом враховано позицію Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду, викладену в постанові від 05.03.2019р. у справі №910/1389/18 (текст якої розміщено за наступною веб-адресою: http://reyestr.court.gov.ua/Review/80268095) про те, що акт звірки може вважатися доказом у справі в підтвердження певних обставин, зокрема в підтвердження наявності заборгованості суб`єкта господарювання, її розміру, визнання боржником такої заборгованості тощо.

Враховуючи вказане вище, підписання та скріплення відтисками печаток акту звірки взаємних розрахунків (копія якого міститься в матеріалах справи) також підтверджує наявність у відповідача перед позивачем заборгованості зі сплати вартості Товару у сумі 159338,53грн.

При цьому, суд звертає увагу на те, що відповідач, якому було відомо про розгляд справи, що підтверджується, зокрема, але не виключно, поданим ним клопотанням (вх.№25644/19 від 20.06.2019р.) у цій справі, не подав відзиву у цій справі та не виклав будь-яких заперечень щодо факту поставки Товару та факту наявності боргу у зазначеному позивачем розмірі.

Частиною 1 ст.691 ЦК України передбачено, що покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

Приписами ч.1 ст.527 ЦК України передбачено, що боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок.

Відповідно до ч.1 ст.692 ЦК України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу (ч.2 ст.692 ЦК України).

Частина 1 ст.530 ЦК України передбачає, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Відповідно до п.5.3. Договору, оплата за Товар здійснюється на протязі 7 календарних днів.

Враховуючи наведене, строк для оплати вартості Товару є таким, що настав.

Статтею 193 ГК України передбачено, що господарські зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до закону, інших правових актів і договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог , що у певних умовах звичайно ставляться; кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу; до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Згідно з ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства. Статтею 525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

З урахуванням п.30.1 ст.30 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», моментом виконання грошового зобов`язання є дата зарахування коштів на рахунок кредитора або видачі їх йому готівкою, а згідно з п.8.1 ст.8 цього Закону банк зобов`язаний виконати доручення клієнта, що міститься в розрахунковому документі, який надійшов протягом операційного часу банку, в день його надходження.

Як зазначає позивач та не заперечено відповідачем, у встановлений Договором строк та станом на момент звернення до суду з даним позовом відповідач не сплатив 159338,53грн. вартості прийнятого Товару, внаслідок чого у відповідача виник борг, стягнення суми якого є предметом позову у цій справі. Крім того, доказів оплати відповідачем вартості отриманого Товару сторонами не надано та в матеріалах справи відсутні.

Згідно з ч.ч. 1,2 абз.1 ч.3 ст.92 ЦК України, юридична особа набуває цивільних прав та обов`язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону. Порядок створення органів юридичної особи встановлюється установчими документами та законом. У випадках, встановлених законом, юридична особа може набувати цивільних прав та обов`язків і здійснювати їх через своїх учасників. Орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов`язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень.

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.95 ЦК України, філією є відокремлений підрозділ юридичної особи, що розташований поза її місцезнаходженням та здійснює всі або частину її функцій; філії та представництва не є юридичними особами. Вони наділяються майном юридичної особи, що їх створила, і діють на підставі затвердженого нею положення.

Згідно з ч.3 ст.29 ГПК України, позови у спорах, що виникають з діяльності філії або представництва юридичної особи, можуть пред`являтися також за їх місцезнаходженням.

Враховуючи вищенаведене, а також те, що відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, «Львівський молочний комбінат» не є окремою юридичною особою, а є філією відповідача, позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача 159338,53грн. суми основного боргу є підставними та обґрунтованими, а відтак, підлягають до задоволення.

Відповідно до статей 73, 74 ГПК України, доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи.

Згідно з ст. 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Частиною 1 ст.77 ГПК України передбачено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

У відповідності до ст.78 ГПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст. 79 ГПК України).

Зазначені вище норми процесуального закону спрямовані на реалізацію статті 13 ГПК України. Згідно з положеннями цієї статті судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч.5 ст.236 ГПК України, обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За приписами ст.86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За таких обставин суд дійшов висновку про те, що відповідачем не спростовано доводів позовної заяви, хоч йому було створено усі можливості для надання заперечень, від жодного учасника справи не надходило клопотання про витребування доказів, судом не виявлено на підставі наявних документів у справі інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору.

Враховуючи вищенаведене, позовні вимоги є такими, що підлягають до задоволення повністю.

Відповідно до ч.1 ст.123 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Приписами частини другої вказаної статті встановлено, що розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Як доказ сплати судових витрат позивач подав платіжне доручення №635 від 15.05.2019р. про сплату судового збору в розмірі 2197,98грн. та платіжне доручення №364 від 12.03.2019р. про сплату судового збору в розмірі 192,10грн.

Доказів понесення інших судових витрат, окрім сплаченого за подання позовної заяви до господарського суду судового збору станом на момент прийняття рішення позивачем суду не заявлено та не подано, в матеріалах справи такі докази відсутні.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.129 ГПК України, судовий збір у справі покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З підстав наведеного, а також недоведення позивачем в порядку, визначеному главою 8 розділу 1 ГПК України розміру судових витрат, окрім суми сплаченого за подання позовної заяви до господарського суду судового збору, враховуюч наявність підстав для задоволення позову, судові витрати у справі, а саме сплачений позивачем судовий збір в загальному розмірі 2390,08грн. (2197,98+192,10=2390,08) слід покласти на відповідача.

Керуючись ст.ст. 13, 73-74, 76-79, 86, 129, 236, 238, 240-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Приватного підприємства «Консалтингова фірма «Прометей» (місцезнаходження юридичної особи: 01010, м.Київ, вулиця Івана Мазепи, будинок 10; ідентифікаційний код юридичної особи: 30668980) в особі філії «Львівський молочний комбінат» (місцезнаходження ВП: 79037, Львівська обл., місто Львів, Личаківський район, вулиця Богдана Хмельницького, будинок 302; код ЄДРПОУ ВП: 26549189) на користь Приватного підприємства «АГРОФІРМА «ЛУГОВЕ» (місцезнаходження юридичної особи: 80631, Львівська обл., Бродівський район, село Лугове; ідентифікаційний код юридичної особи: 35263487) 159338,53грн. суми основного боргу та 2390,08грн. судового збору.

3. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили в порядку та строк, передбачені ст.241 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку в порядку та строки, визначені главою 1 розділу IV Господарського процесуального кодексу України.

Інформацію по справі, яка розглядається можна отримати за наступною веб-адресою: http://lv.arbitr.gov.ua/sud5015.

Повний текст складено та підписано 05.08.2019р.

Суддя Король М.Р.