РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

07.08.2019Справа № 910/5302/19
Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді - Приходько І.В.,

при секретарі судового засідання - Асадові В.В.,

розглянувши у судовому засіданні матеріали

позовної заяви Приватного акціонерного товариства "МЕТАЛУРГІЙНИЙ КОМБІНАТ "АЗОВСТАЛЬ"

до Акціонерного товариства "Українська залізниця"

про стягнення 588 779,50 грн.,

за участю представників: не з`явились;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство "МЕТАЛУРГІЙНИЙ КОМБІНАТ "АЗОВСТАЛЬ" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення 588 779,50 грн. штрафу за несвоєчасну доставку вантажу.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на порушення відповідачем у період з вересня по жовтень 2018 року термінів доставки вантажу, які визначені Правилами обчислення термінів доставки вантажу, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 № 644, що стало підставою для нарахування позивачем, який є одержувачем вантажу, штрафу в розмірі 588 779,50 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.05.2019 вказану позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачу строк для усунення її недоліків у десять днів з дня вручення цієї ухвали.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.06.2019 (після усунення недоліків позовної заяви) відкрито провадження у справі за вищевказаним позовом, ухвалено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено судове засідання у справі на 03.07.2019.

01.07.2019 через відділ автоматизованого документообігу суду відповідач надав відзив на позовну заяву, в якому заявив клопотання про зменшення розміру штрафу. Крім того, відповідачем подано заяву про застосування строків позовної давності.

У судовому засіданні 03.07.2019 представник позивача надав додаткові пояснення по справі, підтримав позовні вимоги та просив задовольнити їх у повному обсязі, посилаючись на практику Верховного Суду по аналогічній категорії справ між тими самими сторонами.

Представник відповідача в судовому засіданні 03.07.2019 заперечував проти позовних вимог з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Наполягав на тому, що позивачем пропущено строк позовної давності щодо стягнення штрафу по частині накладних. У випадку задоволення позову просив зменшити розмір штрафу на підставі ст. 233 ГК України.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.07.2019 розгляд справи відкладено на 07.08.2019.

У судове засідання 07.08.2019 представники сторін не з`явились, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про що свідчить розписка, надана представниками сторін у судовому засіданні 03.07.2019.

Разом з цим, 05.08.2019 через відділ автоматизованого документообігу суду від позивача надійшла відповідь на відзив на позовну заяву, в якій сторона повністю заперечила проти доводів відповідача, в тому числі щодо задоволення заяви про застосування строків позовної давності, а також зазначила про відсутність підстав для зменшення розміру штрафу.

Крім того, разом з відповіддю на відзив позивачем подана заява про зменшення розміру позовних вимог.

Згідно приписів п. 2 ч. 2 ст. 46 Господарського процесуального кодексу України позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог - до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

З огляду на те, що дана справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, зважаючи на те, що перше судове засідання відбулося 03.07.2019, тоді як заява про зменшення позовних вимог подана позивачем 30.07.2019 (згідно відбитку штемпеля поштового відділення на конверті), суд дійшов висновку про те, що вказана заява є такою, що подана з порушенням процесуальних строків, а відтак не приймається судом до розгляду.

05.08.2019 через відділ автоматизованого документообігу суду відповідач надав додаткові пояснення, в яких повторно просив застосувати позовну давність та зменшити розмір штрафу до 97 819,50 грн.

Згідно із ч. 1 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд,-

ВСТАНОВИВ:

У період з вересня 2018 року по жовтень 2018 року Публічним акціонерним товариством "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Донецька залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" до станції призначення Сартана Донецької залізниці здійснено перевезення вантажів, одержувачем яких є Приватне акціонерне товариство "Металургійний комбінат "Азовсталь", що підтверджується залізничними накладними в кількості 78 штук, а саме: № 39904495 від 10.09.2018, № 39951264 від 13.09.2018, № 39904503 від 10.09.2018, № 35024678 від 18.09.2018, № 35047026 від 19.09.2018, № 35088921 від 22.09.2018, № 35124056 від 24.09.2018, № 35164110 від 27.09.2018, № 35164102 від 27.09.2018, № 35150168 від 26.09.2018, № 35149079 від 26.09.2018, № 35172477 від 27.09.2018, № 35197755 від 29.09.2018, № 35155050 від 26.09.2018, № 35183300 від 28.09.2018, № 35188101 від 28.09.2018, № 35244458 від 02.10.2018, № 35244839 від 02.10.2018, № 35211267 від 30.09.2018, № 35242304 від 02.10.2018, № 35093350 від 22.09.2018, № 35160555 від 01.10.2018, № 35138817 від 25.09.2018, № 35197730 від 29.09.2018, № 35259787 від 03.10.2018, № 35256122 від 03.10.2018, № 35131515 від 25.09.2018, № 35212851 від 30.09.2018, № 35257419 від 03.10.2018, № 35231802 від 01.10.2018, № 35204171 від 30.09.2018, № 35271287 від 04.10.2018, № 35271345 від 04.10.2018, № 35232891 від 01.10.2018, № 35301951 від 06.10.2018, № 35296599 від 06.10.2018, № 35349216 від 10.10.2018, № 35252089 від 03.10.2018, № 35270842 від 04.10.2018, № 35270867 від 04.10.2018, № 35368612 від 11.10.2018, № 35322528 від 08.10.2018, № 35390384 від 13.10.2018, № 35382134 від 12.10.2018, № 35361328 від 11.10.2018, № 35304146 від 07.10.2018, № 35378017 від 12.10.2018, № 35365105 від 11.10.2018, № 35389170 від 13.10.2018, № 35389121 від 13.10.2018, № 35389246 від 13.10.2018, № 35351220 від 10.10.2018, № 35382829 від 12.10.2018, № 35322585 від 08.10.2018, № 35350735 від 10.10.2018, № 35389147 від 13.10.2018, № 35365220 від 11.10.2018, № 35406016 від 14.10.2018, № 35402924 від 14.10.2018, № 35407238 від 14.10.2018, № 35387026 від 13.10.2018, № 35411826 від 15.10.2018, № 35411743 від 15.10.2018, № 35411644 від 15.10.2018, № 35387968 від 13.10.2018, № 35387984 від 13.10.2018, № 35425198 від 16.10.2018, № 35404144 від 14.10.2018, № 35401322 від 14.10.2018, № 35379031 від 12.10.2018, № 35378959 від 12.10.2018, № 35421163 від 16.10.2018, № 35448588 від 17.10.2018, № 35466986 від 18.10.2018, № 35436146 від 16.10.2018, № 35491596 від 20.10.2018, № 35454404 від 17.10.2018, № 35504679 від 20.10.2018.

Відповідно до графи 52 залізничних накладних вантаж, що прямував за залізничними накладними, АТ "Укрзалізниця" було доставлено ПрАТ "МК "Азовсталь" після закінчення встановленого строку доставки, про що свідчать відповідні календарні штемпелі видачі вантажу.

У залізничних накладних, за якими АТ "Укрзалізниця" допущено прострочення доставки вантажу, відмітки про причини затримки вантажу, які дають право залізниці на збільшення терміну доставки, та тривалість цієї затримки не проставлені, що вказує на відсутність поважних причин прострочення термінів доставки вантажу.

Тобто, у вересні-жовтні 2018 року мало місце порушення відповідачем вимог статті 41 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 457 від 06.04.1998 (далі - Статут), щодо прострочення доставки вантажу позивачу.

Строки доставки вантажу, встановлені пунктом 1.1 Правил обчислення термінів доставки вантажів, є граничними, за порушення яких законодавством України передбачені штрафи.

У зв`язку з простроченням АТ "Укрзалізниця" строків доставки вантажів, визначених Правилами обчислення термінів доставки вантажів, ПрАТ "МК "Азовсталь" нарахувало залізниці штраф на загальну суму 588 779,50 грн.

Причиною виникнення спору в даній справі стало питання щодо наявності чи відсутності підстав для стягнення штрафу за несвоєчасну доставку вантажу у сумі 588 779,50 грн.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню, з наступних підстав.

Статтею 509 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно зі статтями 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 193 Господарського кодексу України визначено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору.

Відповідно до частин першої, другої статті 307 Господарського кодексу України за договором перевезення вантажу перевізник зобов`язується доставити ввірений йому вантажовідправником вантаж до пункту призначення в установлений строк та видати його вантажоодержувачу, а вантажовідправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням перевізного документа (транспортної накладної, коносамента тощо) відповідно до вимог законодавства. Перевізники зобов`язані забезпечувати вантажовідправників бланками перевізних документів згідно з правилами здійснення відповідних перевезень.

Статтями 22, 23 Статуту передбачено, що за договором залізничного перевезення вантажу залізниця зобов`язується доставити ввірений їй вантажовідправником вантаж у пункт призначення в зазначений термін і видати його одержувачу, а відправник зобов`язується сплатити за перевезення встановлену плату. Відправники повинні надати станції навантаження на кожне відправлення вантажу заповнену накладну (комплект перевізних документів). Станція призначення видає накладну одержувачу разом з вантажем.

Відповідно до статті 41 Статуту зобов`язані доставити вантажі за призначенням в установлені терміни. Терміни доставки вантажів і правила обчислення термінів доставки вантажів встановлюються Правилами, виходячи з технічних можливостей залізниць. Обчислення терміну доставки починається з 24-ої години дати приймання вантажу до перевезення. Вантаж вважається доставленим вчасно, якщо на станції призначення він вивантажений засобами залізниці, про що повідомлено одержувача, або якщо вагон (контейнер) з вантажем подано під вивантаження засобами одержувача до закінчення встановленого терміну доставки.

Згідно зі статтею 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до частини першої статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно зі статтею 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Пунктом 1.1 Правил обчислення термінів доставки вантажу (далі - Правила) передбачено, що терміни, в які залізниці зобов`язані доставляти вантажі за призначенням, зокрема, відповідно до підпункту 1.1.1 Правил у разі перевезення вантажною швидкістю: маршрутними відправками; вагонними відправками та відправками у великотоннажних контейнерах; дрібними відправками та відправками в середньотонажних контейнерах, терміни доставки вантажу обчислюються виходячи з 1 (однієї) доби на кожні повні та неповні 320, 200 та 150 км відповідно.

Відповідно до пункту 1.2 Правил термін доставки вантажу визначається, виходячи з відстані, за яку обчислюється провізна плата.

Згідно з пунктом 2.1 Правил обчислення терміну доставки починається з 24-ї години дати приймання вантажу до перевезення, зазначеної в перевізних документах.

Пунктом 2.4 Правил передбачено, що терміни доставки вантажів, які обчислюються згідно з пунктом 1, збільшуються на одну добу на операції, пов`язані з відправленням і прибуттям вантажу.

Відповідно до пункту 2.9 Правил про причини затримки вантажу, які дають право залізниці на збільшення терміну доставки, та тривалість цієї затримки повинна бути зроблена відмітка в перевізних документах, яка завіряється підписом працівника станції.

Згідно з пунктом 2.10 Правил вантаж вважається доставленим вчасно, якщо на станції призначення він вивантажений засобами залізниці, про що повідомлено одержувача, або якщо вагон (контейнер) з вантажем подано під вивантаження засобами одержувача до закінчення встановленого терміну доставки.

Статтею 116 Статуту передбачено, що за несвоєчасну доставку вантажів і порожніх вагонів, що належать підприємствам, організаціям, установам, громадянам-суб`єктам підприємницької діяльності або орендовані ними, залізниця сплачує одержувачу штраф (якщо не доведе, що прострочення сталося не з її вини) у розмірі: 1) 10 відсотків провізної плати - за прострочення на дві доби; 2) 20 відсотків провізної плати - за прострочення на три доби; 3) 30 відсотків провізної плати - за прострочення на чотири і більше діб.

Тобто, встановлений статтею 116 Статуту штраф застосовується у разі прострочення доставки вантажу на дві доби (більше ніж на 48 годин), на три доби (більше ніж на 72 години) і на чотири доби (більше ніж на 96 годин). Якщо прострочення доставки вантажу допущено залізницею менш як на дві доби (не більше 48 годин), що обчислюється з 24-ої години дати приймання вантажу до перевезення, то підстави для нарахування передбаченого статтею 116 Статуту штрафу відсутні.

Судом встановлено, що відповідно до календарних штемпелів на залізничних накладних (графа 52) відповідачем доставлено позивачу вантаж з порушенням встановленого терміну доставки, визначеного статтею 41 Статуту та Правилами, що згідно із статтею 116 Статуту та пункту 1.1 Правил є підставою для застосування до залізниці як перевізника відповідальності у вигляді штрафу.

При цьому, відповідач частково заперечує проти позовних вимог з підстав пропуску позивачем строку позовної давності за частиною накладних, а також посилається на наявність підстав для зменшення судом суми неустойки.

Щодо заяви відповідача про застосування строку позовної давності господарський суд зазначає наступне.

Пунктом 136 Статуту залізниць України встановлено, що позови до залізниць можуть бути подані у шестимісячний термін, який обчислюється відповідно до вимог пункту 134 цього Статуту.

Підпунктом "д" частини 2 пункту 134 Статуту залізниць України передбачено, що претензії до залізниць можуть бути заявлені протягом шести місяців від дня видачі вантажу, багажу або вантажобагажу - для претензій з приводу прострочення доставки вантажу, багажу або вантажобагажу.

Пункти 134, 136 Статуту залізниць України, який затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 № 457, є спеціальними нормами, які регулюють питання перебігу строку позовної давності за позовами до залізниці.

Разом з тим, частинами 4 статті 315 Господарського кодексу України передбачено, що до пред`явлення перевізникові позову, що випливає з договору перевезення вантажу, можливим є пред`явлення йому претензії. Претензії можуть пред`являтися протягом шести місяців, а претензії щодо сплати штрафів і премій - протягом сорока п`яти днів. Перевізник розглядає заявлену претензію і повідомляє заявника про задоволення чи відхилення її протягом трьох місяців, а щодо претензії з перевезення у прямому змішаному сполученні - протягом шести місяців. Претензії щодо сплати штрафу або премії розглядаються протягом сорока п`яти днів.

Згідно з ч. 4 ст. 315 Господарського кодексу України якщо претензію відхилено або відповідь на неї не одержано в строк, зазначений у частині третій цієї статті, заявник має право звернутися до суду протягом шести місяців з дня одержання відповіді або закінчення строку, встановленого для відповіді.

Відтак, положення пункти 134, 136 Статуту залізниць України слід застосовувати у системному зв`язку з положенням частини 4 статті 315 ГК України таким чином, що строк позовної давності починає свій перебіг з дня одержання відповіді на претензію позивача або з дня закінчення строку, встановленого частиною 3 статті 315 ГК України для відповіді на претензію (аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 11.04.2019 у справі № 905/729/18 та від 22.12.2018 у справі № 910/4408/18).

Крім того, як було роз`яснено у пункті 4.7 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 № 10 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів", у визначенні перебігу позовної давності за позовами до перевізників, що випливають з договорів перевезення вантажів, слід враховувати таке. Якщо до подання позову позивач скористався своїм правом на пред`явлення перевізникові претензії, шестимісячний строк позовної давності починається з дня одержання відповіді на претензію або закінчення строку, встановленого для такої відповіді (частина четверта статті 315 Господарського кодексу України). Оскільки дотримання претензійного порядку не є обов`язковим, то у вирішенні питання про початок перебігу строку позовної давності в розумінні цієї норми Господарського кодексу України слід виходити з того, що такий перебіг починається після закінчення строку пред`явлення претензії і строку її розгляду (частини друга і третя статті 315 Господарського кодексу України), незалежно від того, чи пред`являлася відповідна претензія до перевізника.

Таким чином, з урахувань положень частин 1-4 статті 315 Господарського кодексу України, строк позовної давності щодо вимог до залізниці з приводу прострочення доставки вантажу розраховується від дня видачі вантажу та закінчується зі спливом 45 днів для пред`явлення претензії, 45 днів для розгляду претензії та 6 місяців з дня одержання відповіді або закінчення строку, встановленого для відповіді.

Приймаючи до уваги, що порушення відповідачем строку доставки вантажу вчинено у вересні-жовтні 2018 року, позивач звернувся до суду з даним позовом у квітні 2019 року без пропуску позовної давності, у зв`язку з чим судом залишено без задоволення заяву відповідача про застосування строку позовної давності.

Разом з цим, здійснивши перевірку наявного у матеріалах справи розрахунку позовних вимог, судом встановлено, що позивачем були допущені помилки при здійсненні розрахунку штрафу за несвоєчасну доставку за накладними, які фактично дублюються, та за якими двічі нарахований один й той самий розмір штрафу, а саме: № 35244839 від 02.10.2018, № 35211267 від 30.09.2018, № 35242304 від 02.10.2018, № 35093350 від 22.09.2018 та № 35160555 від 01.10.2018.

У зв`язку з наведеним, позовні вимоги в частині стягнення 32 880,10 грн. штрафу, який було двічі нараховано за одне й те саме порушення, є безпідставними та не підлягають задоволенню. Разом з цим, обґрунтованим розміром штрафу, обчисленим у відповідності до вимог законодавства за несвоєчасну доставку вантажу відповідачем за накладними, які є предметом розгляду даної справи, є 555 899,40 грн.

В свою чергу, відповідачем було подано до суду заяву про зменшення розміру неустойки на підставі частини третьої статті 551 Цивільного кодексу України та статті 233 Господарського кодексу України до 97 819,50 грн.

Відповідно до статті 233 Господарського кодексу України суд має право зменшити розмір санкцій, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Згідно з частиною третьою статті 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. При цьому відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника.

Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Вирішуючи питання про зменшення нарахованого залізниці штрафу, судом враховано доводи відповідача про те, що:

- частина залізничної мережі Регіональної філії "Донецька залізниця" ПАТ "Укрзалізниця" знаходиться в зоні проведення АТО, що спричиняє знаходження частини залізничних колій на непідконтрольній Україні території та використання лише одного залізничного сполучення з міста Маріуполь між станцією Волноваха та станцією Камиш-Зоря, яке забезпечує обслуговування значної кількості підприємств, у зв`язку з чим має місце затримка доставки вантажу, що підтверджується схемою Донецької залізничної дороги та не заперечується позивачем;

- за підсумками роботи за 2018 рік Регіональна філія "Донецька залізниця" ПАТ "Укрзалізниця" отримала збиток у сумі 1 140 891 тис. грн., що підтверджується звітом про фінансові результати за 2018 рік;

- ПрАТ "МК "Азовсталь" не надано судам доказів понесення ним збитків або невиконання ним своїх зобов`язань перед іншими особами внаслідок несвоєчасної доставки Залізницею вантажів.

В той же час, заперечуючи проти заяви про зменшення розміру штрафу позивач зазначає, що перевезення вантажу за спірними правовідносинами на адресу Позивача здійснювались виключно на підконтрольній українській владі території. При цьому, ділянка між ж.д. станціями Волноваха - Камиш-Зоря має протяжність усього 84 км і є лише частиною маршруту перевезення вантажу від станції вантажовідправника до ст.Сартана (ПРАТ "МК " АЗОВСТАЛЬ"), в той час як, увесь маршрут перевезення складає набагато більший шлях - 734, 653, 616, 683, 1324, 1135, 1104 км і т.д. Інша більша частина залізничного шляху є задовільною та придатною для безперешкодної експлуатації.

У зв`язку з вказаними обставинами (збільшення відстані маршруту перевезення) ПРАТ "МК "АЗОВСТАЛЬ" вимушено нести додаткові витрати, пов`язані зі сплатою додаткових сум залізничного тарифу у розмірі 20 000 000 грн. помісячно.

Одночасно, позивач зазначає, що ПРАТ "МК "АЗОВСТАЛЬ" в повному обсязі і своєчасно виконує свої зобов`язання за укладеними договорами № 1/27 від 22.11.2016 р. про експлуатацію залізничного під`їзного шляху ПРАТ "МК "АЗОВСТАЛЬ" і № ДФ/10020 від 28.12.2015 р. про організацію перевезень вантажів і проведення розрахунків за перевезення та надані залізницею послуги.

Зважаючи на особливості здійснення господарської діяльності на території АТО (знаходження в безпосередній близькості від лінії зіткнення), заборгованість контрагентів перед Приватним акціонерним товариством "Металургійний комбінат "Азовсталь", що негативним чином впливають на можливість достатньою мірою забезпечити виробничий процес, викликає падіння обсягів виробництва та показників прибутку.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За приписами частин 1, 3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно з частиною 1 статті 14 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами, за визначенням частини 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Господарський суд звертає увагу учасників справи, що до найбільш важливих загальних принципів права віднесено принцип справедливості, добросовісності і розумності, який згідно зі статтею 3 Цивільного кодексу України визнається загальною засадою цивільного законодавства.

У рішенні Конституційного суду України від 11.07.2013 № 7-рп/2013 у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_1 щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" визначено, що зобов`язання повинні ґрунтуватись на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Наявність у кредитора можливості стягувати із боржника надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для боржника та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

Проаналізувавши доводи і заперечення позивача та відповідача, зважаючи на наявність фактичних обставин, які дійсно свідчать про певну проблемність у фінансовому стані обох сторін, однак беручи до уваги відсутність належних та допустимих доказів на підтвердження того, що погіршення фінансового стану позивача прямо пов`язано з неналежним виконанням відповідачем обов`язків по своєчасній доставці вантажу за вищезазначеними залізничними накладними, керуючись власним переконанням та спираючись на принцип справедливості, добросовісності і розумності, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення заяви відповідача та зменшення нарахованого розміру штрафу на 30%, тобто до 389 129,58 грн.

Висновки суду у даній справі підтверджуються правовою позицією Верховного Суду, викладеною, зокрема, у постановах від 11.09.2018 у справі № 905/64/18, від 13.03.2018 у справі № 905/1243/17.

Ураховуючи наведене, господарський суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог Приватного акціонерного товариства "Металургійний комбінат "Азовсталь" та стягнення з Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Донецька залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" штрафу в розмірі 389 129,58 грн. Інша частина позовних вимог не підлягає задоволенню з викладених вище підстав.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Як було роз`яснено у пункті 3.17.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" судовий збір у разі зменшення судом розміру неустойки покладається на відповідача повністю, без урахування зменшення неустойки.

За таких обставин, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір за розгляд даної справи в сумі 8 338,49 грн.

Керуючись статтями 73-74, 76-79, 86, 129, 233, 237-238, 240-242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Акціонерного товариства "Українська залізниця" (03680, м. Київ, вул. Тверська, буд. 5; ідентифікаційний код 40075815) в особі регіональної філії "Донецька залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" (84400, Донецька обл., м. Лиман, вул. Привокзальна, буд. 22; ідентифікаційний код відокремленого підрозділу 40150216) на користь Приватного акціонерного товариства "Металургійний комбінат "Азовсталь" (87500, Донецька обл., м. Маріуполь, вул. Лепорського, буд. 1; ідентифікаційний код 00191158) штраф за несвоєчасну доставку вантажу в розмірі 389 129 (триста вісімдесят дев`ять тисяч сто двадцять дев`ять) грн. 58 коп. та судовий збір у розмірі 8 338 (вісім тисяч триста тридцять вісім) грн. 49 коп.

3. В іншій частині в позові відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення господарського суду може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст.ст. 254, 256-259 ГПК України з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 Розділу XI "Перехідні положення" ГПК України.

Повний текст рішення складено та підписано 14.08.2019.

Суддя І.В. Приходько