ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.08.2019м. ДніпроСправа № 904/2294/19

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Мельниченко І.Ф. за участю секретаря судового засідання Прокопенко А.В. розглянув спір

за позовом Фізичної особи-підприємця Козубенко Наталії Іванівни, м. Черкаси

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Арланд", м. Дніпро

про стягнення заборгованості в сумі 144 938,74 грн.

Представники:

від позивача не з`явився;

від відповідача не з`явився.

СУТЬ СПОРУ:

Фізична особа-підприємець Козубенко Наталія Іванівна звернулась до господарського суду Дніпропетровської області із позовом про стягнення 87 581,30 грн., що складають суму заборгованості за Договором № 2911-18 від 29.11.2018 про перевезення вантажів територією України, 53 282,32 грн. - пені, 1 235,36 грн. - річних, 2 839,76 грн. - інфляції грошових коштів (з урахуванням заяви б/н від 12.06.2019 про збільшення позовних вимог).

Одночасно із поданням позовної заяви Фізична особа-підприємець Козубенко Наталія Іванівна звернулась із заявою про вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти, наявні в банківських установах на банківських рахунках Товариства з обмеженою відповідальністю "Арланд", які будуть виявлені при виконанні ухвали суду, в межах суми 147 820,67 грн.

03.06.2019 у задоволенні заяви Фізичної особи-підприємця Козубенко Наталії Іванівни про вжиття заходів забезпечення позову відмовлено, про що господарським судом постановлено відповідну ухвалу.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 05.06.2019 вказану вище позовну заяву залишено без руху у зв`язку з тим, що остання подана без додержання вимог, викладених у статті 162, 164 Господарського процесуального кодексу України.

13.06.2019 від позивача надійшов лист, до якого останнім залучено обґрунтований розрахунок пред`явлених до стягнення сум основного боргу, пені, річних та інфляції грошових коштів із зазначенням періодів їх нарахування, відсутність якого на момент звернення з позовом до суду стало підставою для залишення позовної заяви без руху.

14.06.2019 господарським судом Дніпропетровської області відкрито провадження у справі № 904/2294/19, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження, судове засідання призначено на 09.07.2019, про що постановлено ухвалу.

Ухвалою від 09.07.2019 господарським судом відкладено розгляд справи до 12.08.2019.

Крім того, зазначеною вище ухвалою зобов`язано позивача надати до судового засідання: розрахунок суми основного боргу з документальним підтвердженням (акти виконаних робіт, замовлення); обґрунтований розрахунок сум пені, річних, інфляції грошових коштів, викладених в заяві про збільшення позовних вимог, із зазначенням періоду нарахування.

25.07.2019 від позивача надійшли пояснення на виконання вимог, викладених в ухвалі від 09.07.2019, в яких останнім зокрема зазначено про те, що до матеріалів справи у відповідності пункту 3.1. спірного договору ФОП Козубенко Н.І. надано належним чином засвідчені копії рахунків-фактур та товарно-транспортних накладних з підписом уповноваженого представника відповідача, а також зареєстровані податкові накладні, що підтверджують факт надання послуг та відповідно отримання їх замовником (ТОВ "Арланд"), інші докази у позивача відсутні.

Крім того, 25.07.2019 від ФОП Козубенко Н.І. надійшла заява, відповідно до якої позивачем зменшено позовні вимоги в частині стягнення пені - до 10 767,90 грн., збільшено позовні вимоги в частині стягнення річних - до 2 758,70 грн. та інфляції грошових коштів - до 52 969,80 грн., вимоги в частині стягнення основного боргу залишились незмінними.

Вказана вище заява до розгляду не приймається з огляду на таке.

Частиною 2 пункту 2 статті 46 Господарського процесуального кодексу України передбачено право позивача збільшити або зменшити розмір позовних вимог - до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Як вбачається із матеріалів справи, перше судове засідання в даній справі, яка призначена до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження, відбулось 09.07.2019, в той час, як заява про збільшення розміру позовних вимог надійшла до суду 25.07.2019, тобто, вже після першого судового засідання.

Відповідач відзив на позовну заяву не надав, його повноважний представник у судові засідання не з`являвся, проте останній був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, про що свідчать залучені до матеріалів справи поштові повідомлення (а.с. 94, 100).

У судовому засіданні 12.08.2019, в якому були присутні повноважні представники позивача, оголошено перерву до 12.08.2019 о 17:00 год.

Після перерви представники позивача в судове засідання не з`явились.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши подані докази, заслухавши представників позивача, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

29.11.2018 Фізичною особою-підприємцем Козубенко Наталією Іванівною (Перевізник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Арланд" (Замовник) укладено договір про перевезення вантажів територією України, відповідно до пункту 1.1. якого Перевізник (позивач у даній справі) зобов`язується доставляти (перевозити) автомобільним транспортом довірений йому Замовником (Відправником, відповідачем у даній справі) вантаж з пункту (місяця) призначення і видавати вантаж уповноваженій на одержання вантажу особі (одержувачеві вантажу), а Замовник (Відправник) зобов`язується сплачувати за перевезення вантажу плату.

Згідно з частиною 1 статті 929 Цивільного кодексу України за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу.

Найменування, кількість вантажу або маса (вага), його вартість та інші умови перевезення вантажу за даним договором узгоджуються сторонами в замовленні на перевезення (пункт 1.2. договору).

Відповідно до пункту 3.1. договору ціни на послуги узгоджуються сторонами в замовленнях на перевезення і вказуються у рахунках-фактурах.

У пункті 4.1. договору сторонами встановлено, що розрахунки здійснюються у безготівковій формі у національній валюті України шляхом переведення коштів з розрахункового рахунку Замовника на розрахунковий рахунок Перевізника на протязі 5 днів після отримання від перевізника належним чином оформлених рахунка-фактури, акту виконаних робіт, податкової накладної, якщо в «Замовленнях на перевезення» не вказані інші умови оплати за кожне окреме перевезення.

Звертаючись із даним позовом до суду позивач вказує на те, що на підставі зазначеного вище договору ним були надані Товариству з обмеженою відповідальністю "Арланд" послуги з перевезення вантажу на загальну суму 87 581,30 грн., вартість яких в строки, передбачені спірним договором, оплачена не була, що і стало підставою для звернення з даним позовом до суду.

Заявлені вимоги задоволенню не підлягають, виходячи з такого.

Відповідно до статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у разі їх порушення, невизнання чи оспорювання.

За приписами статті 509 Цивільного кодексу України зобовязання виникають із підстав встановлених статтею 11 цього кодексу.

Відповідно до статті 11 Цивільного Кодексу України встановлено, що однією із підстав виникнення цивільних права та обовязків є договір.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України визначає договір як домовленість двох або більше сторін, що спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Як вбачається із матеріалів справи між сторонами виникли правовідносини перевезення, які врегульовано главою 32 ГК України, главою 64 ЦК України.

За договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб`єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами. Сторони можуть передбачити в договорі також інші умови перевезення, що не суперечать законодавству, та додаткову відповідальність за неналежне виконання договірних зобов`язань (частини 1, 5 статті 307 ГК України).

Частиною 1 статті 627 Цивільного кодексу України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до частини 1 статті 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За приписами статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

В підтвердження наданих послуг з перевезення за вказаним договором, позивачем до матеріалів справи залучені товарно-транспортні накладні №№ 3, 4 від 12.12.2018 та №№ 1,2 від 30.11.2018 (а.с. 22-25), технічні паспорти автомобілів, якими здійснювались перевезення та рахунки, сформовані позивачем.

Зазначені товарно-транспортні накладні, технічні поспорти та рахунки не можуть бути прийняті господарським судом в якості доказів, що підтверджують наявність заборгованності відповідача перед позивачем за послуги з перевезення за вказаними вище товарно-транспортними накладними за спірним договором з огляду на таке.

За приписами частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Так, як вже було вказано вище, при укладенні договору сторони дійшли згоди про те, що послуги вважаються наданими після виконання Перевізником своїх обов`язків за цим договором. Відомості про надані послуги, у т.ч. об`єм та вагу вантажу, вартість перевезення зазначаються в замовленнях на перевезення та актах виконаних робіт, які готуються Перевізником та надаються Замовнику (п. 1.2., п.п. 2.1.1. п. 2.1., п. 3.1., п. 4.1. договору).

Документального підтвердження про те, що сторонами була узгоджена ціна на послуги за перевезення, що здійснювалось за ТТН №№ 3, 4 від 12.12.2018, як того вимагає пункт 3.1 договору, позивачем надано не було.

Не надано позивачем і рахунків, в яких була б вказана ціна перевезення за вказаними ТТН (3, 4).

Товарно-транспортні накладні, надані позивачем, не містять всього переліку необхідних відомостей щодо наданих позивачем послуг. В них є лише посилання на відомості, зокрема про масу вантажу (за товарно-транспортною накладною № 4 надано для перевезення вантаж масою 24 430 т, за товарно-транспортною накладною № 3 - 23 065 т, за товарно-транспортною накладною № 1 - 24 430 т, за товарно-транспортною накладною № 2 - 23 065 т), в той час як залучені до матеріалів справи рахунки-фактури містять відомості щодо транспортних перевезень вантажу масою 30 810 т, 2 000 т, 2 000 т та 47 495 т (а.с. 26-29), що не співпадає з даними, які вказано в товарно-транспортних накладних.

Усні пояснення представника позивача в судовому засіданні, що відбулося 12.08.2019, які зводились до того, що вага зазначена в ТТН №№ 3, 4 співпадає вазі, вказаній в рахунку № 40 від 30.11.2018, також не можуть бути прийняті до уваги, бо вказаний позивачем рахунок сформовано 30.11.2018, в той час як перевезення за ТТН №№ 3, 4 відбувалось лише 12.12.2018.

До того ж, позивачем не надано і доказів, які б підтверджували отримання Замовником належним чином оформлених документів, вказаних в пункті 4.1. договору.

Як пояснив представник позивача в судовому засіданні, вартість перевезень за ТТН №№ 1, 2 від 30.11.2018 відповідачем сплачена у повному обсязі. Проте, вказані обставини позивачем також не підтверджені належними доказами.

Не надано суду і документального підтвердження надання послуг з перевезень, вказаних у сформованих позивачем рахунках № 1 від 04.12.2018, №№ 4, 6 від 14.12.2018, не залучені останнім і докази їх отримання відповідачем.

Будь-яких інших належних доказів, які б підтверджували факт надання послуг за спірним договором позивачем надано не було.

Відповідно до частини першої статті 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позивачем не надано належних та допустимих доказів в підтвердження заявлених вимог.

Крім того, посилання позивача в залучених до матеріалів справи поясненнях на те, що обов`язок щодо сплати коштів з перевезення вантажу виникло у відповідача з моменту "виписаного" рахунку є помилковими та не можуть бути прийняті до уваги з огляду на таке.

Належними доказами, які підтверджують наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлюють розмір заборгованості можуть бути виключно первинні документи, оформлені у відповідності до вимог статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Вказане вище узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 21.02.2018 у справі № 910/5226/17.

Стаття 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» передбачає, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.

Рахунок (рахунок-фактура) за своїм призначенням не відповідає ознакам первинного документу, визначеним Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», оскільки ним не фіксується господарська операція, розпорядження або дозвіл на проведення господарської операції, а носить лише інформаційний характер.

При викладених обставинах, у суду відсутні підстави для задоволення вимог позивача в частині стягнення з відповідача основної заборгованості в сумі 87 581,30 грн. у зв`язку з їх недоведеністю.

Зважаючи на те, що вимоги щодо стягнення нарахувань у вигляді пені, річних та інфляції грошових коштів є похідими від суми основного боргу, у суду відсутні підстави для їх задоволення.

Разом з тим, господарський суд вважає необхідним роз`яснити позивачу, що відповідно до пункту 1 частини 1 статті 7 Закону України "Про судовий збір" передбачено підстави для повернення судового збору, зокрема, сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі: зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Відповідно до пункту 1 статті 4 Закону України "Про судовий збір" судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява подається до суду, у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Частиною 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір" встановлено, що за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру ставка судового збору становить 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Як вбачається із матеріалів справи, при подачі позову (з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог) його ціна складала 144 938,74 грн., отже, за подання даного позову підлягав сплаті судовий збір в сумі 2 174,08 грн., проте, позивачем сплачено судовий збір в сумі 2 319,32 грн. відповідно до квитанцій № 10GR5377M від 28.05.2019, № 14JE5530M від 12.06.2019 та № N14JE4509M від 19.07.2019.

З огляду на викладене, судовий збір в сумі 145,24 грн. підлягає поверненню в порядку, встановленому статтею 7 Закону України "Про судовий збір".

Керуючись статтями 11, 15, 509, 626-629, 929 Цивільного кодексу України, статтею 307 Господарського кодексу України, статтями 74-77, 129, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог Фізичної особи-підприємця Козубенко Наталії Іванівни до Товариства з обмеженою відповідальністю "Арланд" про стягнення заборгованості в сумі 144 938,74 грн. - відмовити.

Відповідно до статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги до Центрального апеляційного господарського суду протягом 20 днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повне рішення складено 16.08.2019.

Суддя І.Ф. Мельниченко