РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

01.08.2019Справа № 910/8370/19

За позовомДержавного підприємства "Український державний центр радіочастот" в особі Північно-східної філії Державного підприємства "Український державний центр радіочастот"
доТовариства з обмеженою відповідальністю "Телестудія "Служба інформації"
простягнення 27143,13 грн

Суддя Смирнова Ю.М.

Секретар судового засідання Багнюк І.І.

Представники сторін:

від позивачаКібірєв О.Ю., довіреність №80/07.1-09/15583 від 27.12.2018;
від відповідачаЖарук С.О., довіреність №141 від 30.11.2018;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Державне підприємство "Український державний центр радіочастот" в особі Північно-східної філії Державного підприємства "Український державний центр радіочастот" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Телестудія "Служба інформації" 27143,13 грн, з яких: 25020,86 грн основного боргу та 2122,27 грн пені.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем умов укладеного між сторонами договору №4535 на роботи, пов`язані з радіочастотним моніторингом та забезпеченням електромагнітної сумісності радіоелектронних засобів від 01.06.2017 в частині здійснення оплати за виконані роботи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.07.2019 суддею Смирновою Ю.М. прийнято справу №910/8370/19 до свого провадження; справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін; судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 01.08.2019; встановлено позивачу строк для подання відповіді на відзив - протягом п`яти днів з дня отримання відзиву на позов; встановлено відповідачу строк для подання для подання відзиву на позов - протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали та для подання заперечень на відповідь на відзив (якщо така буде подана) - протягом 5 днів з дня отримання відповіді на відзив.

24.07.2019 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача надійшов відзив на позов, в якому останній повідомив суд про повну оплату суми основного боргу у розмірі 25020,86 грн згідно платіжного доручення №1118 від 04.07.2019.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач можливістю подання відповіді на відзив відповідно до ст.166 Господарського процесуального кодексу України, не скористався.

Представник позивача в судове засідання, призначене на 01.08.2019 з`явився, підтвердив оплату суми основного боргу, позовні вимоги в частині стягнення пені підтримав, просив суд покласти на відповідача судовий збір.

Представник відповідача в судовому засіданні 01.08.2019 проти заявлених позовних вимог в частині стягнення пені та покладення на Товариство з обмеженою відповідальністю "Телестудія "Служба інформації" судового збору заперечень не надав.

В судовому засіданні 01.08.2019 на підставі ст.240 Господарського процесуального кодексу України проголошено вступну та резолютивну частини рішення суду.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, Господарський суд міста Києва -

ВСТАНОВИВ:

01.06.2017 між Державним підприємством "Український державний центр радіочастот" в особі Північно-східної філії Державного підприємства "Український державний центр радіочастот" (виконавець, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Телестудія "Служба інформації" (замовник, відповідач) було укладено договір №4535 на роботи, пов`язані з радіочастотним моніторингом та забезпеченням електромагнітної сумісності радіоелектронних засобів (договір).

Відповідно до умов договору предметом цього договору є проведення виконавцем робіт, пов`язаних з радіочастотним моніторингом та забезпеченням електромагнітної сумісності (ЕМС) радіоелектронних засобів (РЕЗ) згідно з виданими дозволами, а також виявлення та усунення дії джерел радіо завад роботі РЕЗ замовника (п.1.1), виконавець зобов`язується протягом всього строку дії цього договору проводити заходи щодо забезпечення ЕМС РЕЗ, які використовує замовник згідно з дозволами на експлуатацію РЕЗ (п.2.1), замовник зобов`язується своєчасно сплачувати на користь виконавця плату за виконання робіт (п.2.2.2), ціна виконаних робіт, пов`язаних з радіочастотним моніторингом та забезпечення ЕМС РЕЗ, визначається на підставі чинних тарифів на роботи (послуги) Державного підприємства "Український державний центр радіочастот", затверджених у встановленому порядку (далі - тарифи), за один календарний місяць, залежить від кількості РЕЗ щодо яких проводилися роботи і не включає податок на додану вартість. Податок на додану вартість нараховується згідно з законодавством України. Розрахунок ціни робіт здійснюється на підставі додатку до договору, що є його невід`ємною частиною (п.3.1), виконання робіт підтверджується відповідними актами виконаних робіт, підписаними обома сторонами (п.3.2), виконавець після закінчення проведення робіт оформлює рахунки за виконані роботи та разом з актами виконаних робіт надсилає на адресу замовника до кінця місяця, протягом якого виконувались роботи (п.3.3), якщо замовник не підписує акти виконаних робіт він повинен протягом 5 (п`яти) робочих днів з моменту їх отримання надати виконавцю вмотивовану відмову (п.3.3.1), у випадку не підписання замовником актів виконаних робіт без вмотивованої відмови у прийнятті робіт по закінченню строку, вказаного в п.3.3.1 договору, акти вважаються підписаними, а роботи прийнятими та підлягають оплаті (п.3.3.2), розрахунки між виконавцем і замовником за роботи, пов`язані з радіочастотним моніторингом та забезпеченням ЕМС РЕЗ проводяться шляхом перерахування суми, що вказана в платіжному документі на поточний рахунок виконавця не пізніше 25 числа місяця наступного за місяцем у якому був виставлений (оформлений) рахунок (п.3.4), пеня нараховується на суму простроченого платежу, починаючи з 26 числа місяця наступного за місяцем, у якому був виставлений (оформлений) рахунок до повної сплати замовником суми боргу, але не більше ніж за 180 (сто вісімдесят) календарних днів з моменту, коли зобов`язання мало бути виконане (п.4.3), цей договір укладений на строк 1 календарний рік, набирає чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін (п.6.1).

Також до вказаного договору сторонами підписано додаток №1 - перелік РЕЗ, що підлягають радіочастотному моніторингу, дійсні з 01.08.2017 та з 01.09.2018 відповідно.

Відповідно до актів №19-20-9130 на виконання робіт, пов`язаних з радіочастотним моніторингом та забезпеченням електромагнітної сумісності (ЕМС) радіоелектронних засобів (РЕЗ) від 29.12.2018 за грудень 2018 року на суму 4170,14 грн, №19-20-5352 на виконання робіт, пов`язаних з радіочастотним моніторингом та забезпеченням електромагнітної сумісності (ЕМС) радіоелектронних засобів (РЕЗ) від 31.01.2019 за січень 2019 року на суму 5212,68 грн, №19-20-6053 на виконання робіт, пов`язаних з радіочастотним моніторингом та забезпеченням електромагнітної сумісності (ЕМС) радіоелектронних засобів (РЕЗ) від 28.02.2019 за лютий 2019 року на суму 5212,68 грн, №19-20-6559 на виконання робіт, пов`язаних з радіочастотним моніторингом та забезпеченням електромагнітної сумісності (ЕМС) радіоелектронних засобів (РЕЗ) від 29.03.2019 за березень 2019 року на суму 5212,68 грн, №19-20-7164 на виконання робіт, пов`язаних з радіочастотним моніторингом та забезпеченням електромагнітної сумісності (ЕМС) радіоелектронних засобів (РЕЗ) від 26.04.2019 за квітень 2019 року на суму 5212,68 грн, які підписані та скріплені печаткою господарюючого суб`єкта - позивача, останнім були виконані роботи на загальну суму 25020,86 грн за договором №4535 на роботи, пов`язані з радіочастотним моніторингом та забезпеченням електромагнітної сумісності радіоелектронних засобів від 01.06.2017.

Як стверджує позивач у позовній заяві, вищевказані акти та рахунки на оплату робіт надсилались на адресу відповідача для проведення оплати, однак замовник, у строк визначений укладеним між сторонами договором акт не підписав та не надав мотивованої відмови від їх підписання, внаслідок чого роботи вважаються такими, що прийняті без зауважень та заперечень.

17.04.2019 позивачем на адресу відповідача було направлено претензію №Ф63/33-2.1-02 від 14.04.2019 з вимогою про оплату заборгованості.

Спір у справі виник внаслідок неналежного виконання відповідачем умов укладеного між сторонами договору №4535 на роботи, пов`язані з радіочастотним моніторингом та забезпеченням електромагнітної сумісності радіоелектронних засобів від 01.06.2017 в частині здійснення розрахунків за виконані позивачем роботи, внаслідок чого Державне підприємство "Український державний центр радіочастот" в особі Північно-східної філії Державного підприємства "Український державний центр радіочастот" просило суд стягнути з відповідача суму основного боргу та пеню за прострочку виконання зобов`язання по оплаті виконаних робіт.

Після звернення позивача з відповідним позовом до Господарського суду міста Києва Товариством з обмеженою відповідальністю "Телестудія "Служба інформації" було сплачено суму основного боргу у розмірі 25020,86 грн, що підтверджується платіжним дорученням №1118 від 04.07.2019.

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст.2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням (ч.2 ст.4 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ч.1 ст.14 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 129 Конституції України унормовано, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч.ч.1-4 ст.13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Аналогічна норма міститься у ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України.

За приписами ст.86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частиною 1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.1 ст.77 Господарського процесуального кодексу України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст.79 Господарського процесуального кодексу України).

Будь-які подані учасниками процесу докази підлягають оцінці судом на предмет належності і допустимості. Вирішуючи питання щодо доказів, господарські суди повинні враховувати інститут допустимості засобів доказування, згідно з яким обставини справи, що відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Що ж до належності доказів, то нею є спроможність відповідних фактичних даних містити інформацію стосовно обставин, які входять до предмета доказування з даної справи.

Відповідно до частин 1, 2 ст.509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Частина 1, п.1 ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України визначає, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно ч.1, ч.4 ст.202 Цивільного кодексу України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Згідно ч.1 ст.626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

За змістом ст.ст.6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За своєю правовою природою укладений між сторонами договір є договором підряду.

Згідно ст.837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Відповідно до ст.854 Цивільного кодексу України якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов`язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково. Підрядник має право вимагати виплати йому авансу лише у випадку та в розмірі, встановлених договором.

Згідно ч.4 ст.882 Цивільного кодексу України передання робіт підрядником і прийняття їх замовником оформляється актом, підписаним обома сторонами.

З огляду на встановлений ст.204 Цивільного кодексу України принцип правомірності правочину, суд приймає до уваги укладений між сторонами договір як належну підставу, у розумінні норм ст.11 названого Кодексу України, для виникнення у позивача та відповідача взаємних цивільних прав та обов`язків.

Статтями 525, 526 Цивільного кодексу України унормовано, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається; зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Дана норма кореспондується з приписами ст.193 Господарського кодексу України.

Відповідно до ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Умовою виконання зобов`язання - є строк (термін) його виконання. Дотримання строку виконання є одним із критеріїв належного виконання зобов`язання, оскільки прострочення є одним із проявів порушення зобов`язання. Строк (термін) виконання зобов`язання за загальним правилом, узгоджується сторонами в договорі.

Відповідно до ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов укладеного між сторонами договору, позивачем у період з грудня місяця 2018 року по квітень місяць 2019 року були виконані роботи на загальну суму 25020,86 грн, про що складені відповідні акти, підписані та скріплені печаткою тільки з боку позивача та сформовані рахунки на оплату зазначених робіт.

В свою чергу відповідач, вказані акти не підписав, мотивованої відмови від їх підписання не надав. Докази протилежного в матеріалах справи відсутні, а відповідач суду не надав.

Відповідно до платіжного доручення №1118 від 04.07.2019 відповідачем, після звернення позивача з позовом до Господарського суду міста Києва, було сплачено суму основного боргу за договором в повному обсязі, що сторонами не заперечувалось, внаслідок чого провадження у справі №910/8370/19 в частині стягнення з відповідача на користь позивача 25020,86 грн основного боргу підлягає закриттю відповідно до п.2 ч.1 ст.231 Господарського процесуального кодексу України у зв`язку з відсутністю предмета спору в цій частині.

За прострочення виконання зобов`язання по оплаті виконаних робіт, позивач просив суд стягнути з відповідача пеню на суму 2122,27 грн за загальний період прострочки оплати виконаних робіт у період з 26.01.2019 по 24.06.2019 з урахуванням умов договору щодо оплати робіт.

Відповідно до ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Невиконання зобов`язання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) ст.610 Цивільного кодексу України кваліфікує як порушення зобов`язання.

Частиною 1 ст.216 Господарського кодексу України передбачено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

За приписами ст.230 Господарського кодексу України визначено, що порушення зобов`язання є підставою для застосування господарських санкцій (неустойка, штраф, пеня). Штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до ч.1 ст.611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно з ч.1 ст.549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст.549 Цивільного кодексу України).

Як вже зазначалось судом, згідно п.4.3 договору пеня нараховується на суму простроченого платежу, починаючи з 26 числа місяця наступного за місяцем, у якому був виставлений (оформлений) рахунок до повної сплати замовником суми боргу, але не більше ніж за 180 (сто вісімдесят) календарних днів з моменту, коли зобов`язання мало бути виконане.

Враховуючи вищенаведене, здійснивши власний перерахунок пені за період прострочення з 26.01.2019 по 24.06.2019 з урахуванням умов договору щодо оплати робіт, суд дійшов висновку, що обґрунтованим є стягнення з відповідача 2122,27 грн, внаслідок чого позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню в повному обсязі.

За таких обставин позовні вимоги Державного підприємства "Український державний центр радіочастот" в особі Північно-східної філії Державного підприємства "Український державний центр радіочастот" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Телестудія "Служба інформації" підлягають задоволенню частково - в частині стягнення з відповідача на користь позивача 2122,27 грн пені, а провадження у справі №910/8370/19 в частині стягнення з відповідача на користь позивача 25020,86 грн основного боргу підлягає закриттю з огляду на положення п.2 ч.1 ст.231 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно положень ч.9 ст.129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається на відповідача.

Керуючись ст.ст.129, 231, 236-238, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Телестудія "Служба інформації" (01601, м.Київ, вул.Воровського, будинок 22, літера А, ідентифікаційний код 21638497) на користь Державного підприємства "Український державний центр радіочастот" (03179, м.Київ, проспект Перемоги, 151, ідентифікаційний код 01181765) в особі Північно-східної філії Державного підприємства "Український державний центр радіочастот" (61010, Харківська обл., місто Харків, Червонозаводський район, вул.Гольдбергівська, будинок 63, ідентифікаційний код 23751625) пеню в розмірі 2122 (дві тисячі сто двадцять дві) грн 27 коп. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 1921 (одна тисяча дев`ятсот двадцять одна) грн 00 коп.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

4. Провадження у справі №910/8370/19 в частині стягнення з відповідача на користь позивача 25020,86 грн основного боргу закрити згідно п.2 ч.1 ст.231 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Рішення, відповідно до ст.ст.256, 257 Господарського процесуального кодексу України, може бути оскаржено до Північного апеляційного господарського суду шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення. При цьому, згідно з п.п.17.5 п.17 Розділу XI "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повне рішення складено 05.08.2019.

Суддя Ю.М. Смирнова