УХВАЛА

08 серпня 2019 року

м. Київ

Справа № 916/15/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Катеринчук Л.Й. - головуючий, Білоус В.В., Пєсков В.Г.

за участю секретаря судового засідання Лавринчук О.Ю.

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство "Імексбанк",

представник - Іванов А.О. (довіреність №230318/1 від 23.03.2018)

відповідач-1 - Приватне акціонерне товариство "Футбольний клуб "Чорноморець",

представник - адвокат Кобелєв О.О. (довіреність від 22.04.2019)

відповідач-2 - Товариство з обмеженою відповідальністю "Стадіон "Чорноморець",

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб,

представник - Щербина О.Ю. (довіреність №27/11007/19 від 01.07.2019)

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів:

- Товариство з обмеженою відповідальністю "Блек Сі Хотел Груп",

- Товариство з обмеженою відповідальністю "Експерт",

- Товариство з обмеженою відповідальністю "Шевченківський Девелопмент",

- приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Журавель Микола Володимирович

розглянувши матеріали касаційної скарги Публічного акціонерного товариства "Імексбанк" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ "Імексбанк" Матвієнка Андрія Анатолійовича

на постанову Південно-західного апеляційного господарського суду

від 03.04.2019

у складі колегії суддів: Таран С.В. (головуючий), Мишкіна М.А., Поліщук Л.В.

та рішення Господарського суду Одеської області

від 19.06.2018

у складі колегії суддів: Д`яченко Т.Г. (головуючий), Погребна К.Ф., Щавинська Ю.М.

у справі №916/15/18

за позовом Публічного акціонерного товариства "Імексбанк"

до Приватного акціонерного товариства "Футбольний клуб "Чорноморець" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Стадіон "Чорноморець"

про визнання договору недійсним, виселення, скасування державної реєстрації права управління нерухомим майном

ВСТАНОВИВ:

Господарським судом Одеської області здійснювалося провадження у справі №916/15/18 з розгляду позовних вимог Публічного акціонерного товариства "Імексбанк" (далі - ПАТ "Імексбанк", позивач) до Приватного акціонерного товариства "Футбольний клуб "Чорноморець" (далі - ПрАТ "ФК "Чорноморець", відповідач-1) та Товариства з обмеженою відповідальністю "Стадіон "Чорноморець" (далі - ТОВ "Стадіон "Чорноморець", відповідач-2) про визнання недійсним договору управління нерухомим майном, укладеного 29.12.2014 між відповідачами 1, 2 та посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Журавлем М.В. за реєстровим №1772, дублікат якого видано та посвідчено 19.10.2015 приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Журавлем М.В. за реєстровим №1713; про виселення відповідача-2 з нежитлових будівель центрального стадіону "Чорноморець", які складаються з будівель, загальною площею 80289,0 кв.м., основною площею 67037,5 кв.м., що знаходяться за адресою: місто Одеса, вулиця Маразліївська (Енгельса), будинок 1/20 ; про скасування державної реєстрації права управління нерухомими майном (номер запису про інше речове право 14829311; дата, час державної реєстрації: 31.05.2016 13:12:10; підстава виникнення іншого речового права: дублікат договору управління нерухомим майном, серія та номер: 1713, виданий 19.10.2015; видавник: Приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Журавель М.В.; підстава внесення запису: рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 18424425 від 29.12.2014 02:24:58, приватний нотаріус Журавель Микола Володимирович, Одеський міський нотаріальний округ, Одеська обл.; вид іншого речового права: право управління майном).

Рішенням Господарського суду Одеської області від 19.06.2018 у справі №916/15/18 у задоволенні позовних вимог відмовлено; витрати зі сплати судового збору в розмірі 4 800 грн. за подання позовної заяви покладено на позивача.

Місцевий суд виходив з того, що позовна вимога про визнання недійсним договору управління нерухомим майном від 29.12.2014 не підлягає задоволенню, оскільки позивачем не доведено належними та достатніми доказами вчинення відповідачами 1, 2 оспорюваного правочину з порушенням вимог чинного законодавства щодо передання в управління майна, яке є предметом іпотеки, так як в переліку договорів, що укладаються щодо нерухомого майна, обтяженого іпотекою, та визнаються недійсними у разі їх вчинення без згоди іпотекодержателя на підставі частини 3 статті 12 Закону України "Про іпотеку", відсутній такий різновид цивільно-правових договорів як договір управління майном, який було укладено між сторонами даного спору щодо передачі відповідачем-1 в управління відповідача-2 нежитлових будівель центрального стадіону "Чорноморець" у місті Одеса; місцевий суд зауважив, що в силу положень статей 1029, 1031, 1039 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), передача майна управителю за договором управління майном не має наслідком переходу права власності на нього від власника до управителя, водночас, управитель отримує право на здійснення окремих, визначених установником управління відповідно до закону повноважень щодо управління майном; за таких обставин, місцевий суд дійшов висновку, що на вчинення оспорюваного правочину відповідачу-1, як власнику-іпотекодавцю та установнику управління спірним майном, не була потрібна попередня згода позивача-іпотекодержателя, тому відсутні підстави для визнання договору управління майном недійсним в силу закону (частини 3 статті 12 Закону України "Про іпотеку").

Відмовляючи в позовних вимогах про виселення відповідача-2 з нежитлових будівель центрального стадіону "Чорноморець", суд першої інстанції взяв до уваги те, що в матеріалах справи відсутні докази перебування відповідача-2 у приміщеннях спірного об`єкта, який є предметом іпотеки та був переданий в управління відповідачу-1 на підставі спірного договору управління майном, а також зважаючи на обставини відмови в позові в частині визнання недійсним договору управління майном від 29.12.2014, суд першої інстанції дійшов висновку, що позовна вимога про виселення відповідача-2 з приміщень обтяженого іпотекою позивача майна є похідною від позовної вимоги про визнання правочину недійсним, тому не підлягає задоволенню.

Місцевий суд відмовив у позовних вимогах щодо скасування державної реєстрації права управління нерухомим майном, що виникло у відповідача-2 на підставі оспорюваного договору управління майном, так як під час розгляду даної справи в частині позовної вимоги про визнання зазначеного правочину недійсним судом першої інстанції не встановлено обставин недійсності такого договору.

Постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 03.04.2019 у справі №916/15/18 апеляційні скарги позивача - ПАТ "Імексбанк" та ТОВ "Компанія "Ріелті Сервіс" залишено без задоволення, рішення Господарського суду Одеської області від 19.06.2018 - без змін.

Апеляційний суд під час апеляційного перегляду справи погодився із здійсненою судом першої інстанції оцінкою доказів та не вбачав підстав для скасування оскаржуваного рішення місцевого суду про відмову в позові.

Суд апеляційної інстанції зазначив, що з аналізу статей 1030, 1039 ЦК України вбачається, що законодавцем допускається передання власником-іпотекодавцем належного йому нерухомого майна, що є предметом договору іпотеки, в управління третій особі на підставі договору управління майном в силу частини 1 статті 1039 ЦК України з обов`язком щодо попередження управителя про правовий режим майна, яке передається в управління, як такого, що є предметом обтяження (частина 2 статті 1039 ЦК України).

Апеляційний суд встановив, що за змістом пунктів 5.2., 5.3. договору від 29.12.2014 вбачається, що об`єкт нерухомості, який є предметом цього договору, перебуває під обтяженням - іпотекою та забороною відчуження у ПАТ "Імексбанк"; факт попередження відповідача-2, як управителя, про обтяження спірного об`єкта нерухомості іпотекою банку-позивача, підтверджується підписанням управителем 29.12.2014 з відповідачем-1, як установником управління, оспорюваного договору управління майном (нежитловими будівлями центрального стадіону " Чорноморець " в місті Одеса); зазначені обставини суд апеляційної інстанції оцінив як такі, що підтверджують обізнаність відповідача-2 про існування обтяжень, визначених умовами іпотечного договору 25.12.2014, укладеного з позивачем-іпотекодержателем.

Суд апеляційної інстанції спростував доводи позивача про необхідність одержання його згоди, як іпотекодержателя, при укладенні 29.12.2014 відповідачами 1, 2 договору управління нерухомим майном, обтяженим іпотекою позивача, оскільки в силу абзацу 4 частини 3 статті 9 Закону України "Про іпотеку", договір управління майном не відноситься до переліку правочинів (спільна діяльність, лізинг, оренда, користування), що можуть бути вчинені виключно на підставі згоди іпотекодержателя.

Не погоджуючись з прийнятими у справі №916/15/18 судовими рішеннями по суті спору, позивач звернувся до суду касаційної інстанції з касаційною скаргою з наведенням доводів про прийняття постанови Південно-західного апеляційного господарського суду від 03.04.2019 та рішення Господарського суду Одеської області від 19.06.2018 у справі №916/15/18 з порушенням приписів статей 9, 12 Закону України "Про іпотеку" та статей 6, 203, 215, 316, 317, 1029, 1033, 1037, 1039 ЦК України, та неврахуванням судами попередніх інстанцій обставин того, що умовами спірного договору управління майном (пункт 6.3. договору) відповідачу-2, як управителю, надано право користування об`єктом нерухомості, без згоди позивача, як іпотекодержателя спірного нерухомого майна, що згідно з частиною 3 статті 12 Закону України "Про іпотеку" має наслідком недійсність такого правочину в силу закону.

Позивач зауважив на правовій природі договору управління майном як змішаного договору, який одночасно містить ознаки кількох видів цивільно-правових договорів; за змістом статей 1033, 1037 ЦК України вбачається, що управитель здійснює повноваження щодо володіння, користування та розпорядження переданим йому в управління майном без переходу до нього права власності на майно, щодо якого установлено управління в договірному порядку, отже установник управління не має права передати управителю більший обсяг прав, ніж у він має сам. У встановлених законом та договором межах управитель самостійно визначає характер та види тих юридичних і фактичних дій, які необхідно вчинити для досягнення мети управління, тоді як установник управління не вправі втручатися в діяльність з управління майном. Зазначене свідчить про те, що управління майном передбачає користування управителем майном в межах, які визначено договором управління, тому передання нерухомого майна, обтяженого іпотекою, в управління іншій особі (управителю) має здійснюватися установником управління за погодженням іпотекодержателя на виконання вимог абзацу 4 частини 3 статті 9 Закону України "Про іпотеку", оскільки протилежне матиме наслідком порушення даної норми щодо "передачі в користування" обтяженого майна та недійсність такого правочину в силу закону (частини 3 статті 12 Закону України "Про іпотеку").

Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи №916/15/18 було визначено колегію суддів Верховного Суду у складі: головуючий суддя - Катеринчук Л.Й., суддя - Білоус В.В., суддя - Пєсков В.Г., що підтверджується витягом з протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 07.06.2019.

Ухвалою Верховного Суду від 18.06.2019 колегією суддів у складі: Катеринчук Л.Й. - головуючий, Білоус В.В., Пєсков В.Г. відкрито касаційне провадження у справі №916/15/18 за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства "Імексбанк" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ "Імексбанк" Матвієнка Андрія Анатолійовича на постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 03.04.2019 та рішення Господарського суду Одеської області від 19.06.2018 та призначено її розгляд на 08.08.2018 о 10:00.

Під час підготовки до розгляду справи №916/15/18 колегією суддів Касаційного господарського суду у складі: Катеринчук Л.Й. - головуючий, Білоус В.В., Пєсков В.Г. виявлено Постанову Верховного Суду у складі колегії суддів: Кролевець О.А. - головуючий, Студенець В.І., Губенко Н.М. від 25.07.2019 у справі №916/144/18 за позовом Національного банку України до ПАТ "Імексбанк", ТОВ "НОВА-ХВИЛЯ" та ТОВ "ШЕВЧЕНКІВСЬКИЙ ДЕВЕЛОПМЕНТ" про визнання недійсним договору управління нерухомим майном, визнання недійсним договору оренди, в якій Верховний Суд зробив висновок про те, що договір управління нерухомим майном, яке обтяжене іпотекою, не може визнаватись недійсним з підстав, передбачених частиною 3 статті 12 Закону України "Про іпотеку" (недійсність правочинів щодо відчуження іпотекодавцем переданого в іпотеку майна або його передачі в наступну іпотеку, спільну діяльність, лізинг, оренду чи користування без згоди іпотекодержателя), оскільки чинним законодавством передбачено можливість передання в управління майна, що є предметом іпотеки, з обов`язком установника управління щодо попередження управителя про правовий режим майна, що передається в управління, як такого, що є предметом обтяження (частина 2 статті 1039 ЦК України); водночас, положеннями Закону України "Про іпотеку" не визначено обов`язку іпотекодавця отримувати згоду іпотекодержателя на укладення такого різновиду цивільно-правових угод як договір управління майном (пункт 33 Постанови).

У Постанові від 03.04.2019 у справі №916/355/18 (колегія суддів у складі: Мамалуй О.О., Баранець О.М., Стратієнко Л.В.) за позовом ПАТ "Імексбанк" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ "Імексбанк" Матвієнка А.А. до ПАТ "ФК "Чорноморець" та ТОВ "НОВА-ХВИЛЯ" про визнання недійсним договору управління майном, Верховний Суд дійшов висновку, що при наданні оцінки оспорюваному правочину на предмет його дійсності, місцевий та апеляційний суди виходили лише з аналізу законодавства, яким регулюється укладення договору управління майном, однак, не з`ясували дійсну правову природу спірного договору, виходячи із змісту його умов, тому дійшли передчасного висновку про відсутність обов`язку установника управління щодо одержання згоди іпотекодержателя на укладення договору управління нерухомим майном, обтяженим іпотекою. Верховний Суд зауважив, що судами попередніх інстанцій не надано оцінки умовам договору управління, визначеним пунктом 1.7., про те, що нерухоме майно передається в управління з метою отримання вигоди від управління об`єктом, не досліджено обсягу прав управителя, визначеного пунктом 6.3. договору управління, за яким управителю надано право володіти та користуватися об`єктом, зокрема, укладати будь-які контракти, угоди та договори із третіми особами, які направлені на досягнення мети цього договору, а також не враховано умови підпункту 6.4.3. пункту 6.4. договору управління, яким на управителя покладено обов`язок вимагати своєчасної і в повному обсязі компенсації спожитих комунальних послуг від орендарів та інших осіб, яким управителем буде надане право володіння та/або користування об`єктом або його частиною; зазначене свідчить про погодження сторонами оспорюваного правочину права управителя самостійно укладати договори оренди щодо нерухомого майна, що в силу частини 3 статті 12 Закону України "Про іпотеку" є неприпустимим без згоди іпотекодержателя, якщо майно обтяжене іпотекою. Суд зазначив, що місцевим та апеляційним судами не спростовано доводів позивача про те, що умовами спірного договору управителю надано право користування майном, що зумовлює застосування до спірних правовідносин приписів частини 3 статті 12 Закону України "Про іпотеку" щодо недійсності правочину з передання іпотечного майна в користування третім особам без згоди іпотекодержателя.

08.08.2019 до початку судового засідання до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду надійшло клопотання представника відповідача-1 - ПрАТ "ФК "Чорноморець" - адвоката Кобелєва О.О. про відкладення розгляду справи №916/15/18 на іншу дату, мотивоване тим, що 06.08.2019 Касаційним господарським судом розглянуто справу №916/145/18 за подібними правовідносинами із справою №916/15/18, за наслідком розгляду якої прийнято постанову про залишення без змін рішень судів першої та апеляційної інстанцій щодо відмови у задоволенні позовних вимог Національного банку України до ПАТ "Імексбанк", ТОВ "НОВА-ХВИЛЯ" та ТОВ "ШЕВЧЕНКІВСЬКИЙ ДЕВЕЛОПМЕНТ" про визнання недійсними договорів управління майном та оренди; рішення місцевого та апеляційного судів ґрунтуються на висновках щодо неможливості визнання договору управління майном недійсним (нікчемним) на підставі статей 9, 12 Закону України "Про іпотеку". Відповідач-1 зазначив, що вважає за необхідне надати колегії суддів Верховного Суду, яка розглядає справу №916/15/18, письмові пояснення щодо правової позиції касаційного суду у справі №916/145/18, однак, станом на 08.08.2019 в Єдиному державному реєстрі судових рішень відсутній повний текст постанови Верховного Суду від 06.08.2019 у справі №916/145/18.

У судовому засіданні 08.08.2019 представник ПАТ "Імексбанк" Іванов А.О. зазначив, що в касаційній скарзі позивач зіслався на правову позицію Верховного Суду у постанові від 03.04.2019 у справі №916/355/18 у подібних правовідносинах про те, що правова природа договору управління не залежить від його назви, а визначається з огляду на зміст його умов, тому при дослідженні обставин справи на предмет того, чи є необхідним погодження укладення такого договору з іпотекодержателем, судам слід з`ясувати обсяг правомочностей управителя щодо нерухомого майна, яке обтяжене іпотекою. Представник позивача зазначив, що ознайомлений зі змістом постанови Верховного Суду від 25.07.2019 у справі №916/144/18 та зауважив на тому, що при прийнятті зазначеного судового рішення колегія суддів Верховного Суду у складі Кролевець О.А., Губенко Н.М., Студенець В.І. відступила від правової позиції, викладеної колегією суддів у складі: Мамалуй О.О., Баранець О.М., Стратієнко Л.В. у постанові Верховного Суду від 03.04.2019 у справі №916/355/18.

Зазначені обставини стали підставою для заявлення представником позивача Івановим А.О. усного клопотання про передання справи №916/15/18 на розгляд об`єднаної палати Касаційного господарського суду, проти якого не заперечував представник Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Щербина О.Ю.

Представник відповідача-1 - Кобелєв О.О. підтримав заявлене ним клопотання про відкладення розгляду справи №916/15/18 до складення повного тексту постанови Верховного Суду від 06.08.2019 у справі №916/145/18 у подібних правовідносинах.

Зважаючи на прийняття Верховним Судом постанови від 25.07.2019 у справі №916/144/18, в якій висловлено правову позицію щодо можливості укладення договору управління обтяженим іпотекою майном, який містить умови про передачу спірного майна в користування управителю, без погодження з іпотекодержателем, Верховний Суд дійшов висновку про відмову задоволенні клопотання відповідача-1 про відкладення розгляду справи №916/15/18, наявність підстав для відступу від такого висновку.

Відповідно до частини 2 статті 302 Господарського процесуального кодексу України, суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії суддів або палати, передає справу на розгляд об`єднаної палати, якщо ця колегія або палата вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів з іншої палати або у складі іншої палати чи об`єднаної палати.

Законодавцем поряд з державною, комунальною та приватною власністю на майно відповідно до частини 2 статті 316 ЦК України передбачено право довірчої власності як особливий вид права власності, яке виникає із закону або договору управління майном.

Главою 70 ЦК України (статті 1029-1045 ЦК України) передбачено особливості укладення, виконання та припинення договорів управління майном, як різновиду цивільно-правових договорів, що визначають взаємні права та обов`язки установника управління, як власника майна, що є предметом управління, та управителя майна, який в силу взятих на себе договірних зобов`язань за плату здійснює від свого імені управління належним установнику управління майном в інтересах установника управління або вказаної ним особи (вигодонабувача).

Частиною 1 статті 1029 ЦК України передбачено, що за договором управління майном одна сторона (установник управління) передає другій стороні (управителеві) на певний строк майно в управління, а друга сторона зобов`язується за плату здійснювати від свого імені управління цим майном в інтересах установника управління.

Отже, установник управління не може передати управитель більший обсяг прав щодо майна, яке є предметом управління, ніж той, яким наділений сам управитель щодо володіння, користування та розпорядження належним йому на праві власності майном.. Обсяг прав за договором довірчої власності залежить від волі іншої особи - законодавця, вираженої за змістом відповідного закону, або установника управління, встановленої в договорі управління майном, укладеного з управителем, правомочності якого щодо переданого йому в управління майна власника обмежуються умовами договору управління майном (частина 5 статті 1033, частина 1 статті 1037 ЦК України).

За змістом статей 572, 575 ЦК України та статей 1, 9, 12 Закону України "Про іпотеку" можна зробити висновок про те, що іпотека є видом забезпечення виконання основного зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право у разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника.

Отже, іпотекодавець з тріади правомочностей власника, що за змістом частини 1 статті 317 ЦК України включає право володіння, користування та розпорядження належним йому майном, вправі на власний розсуд реалізовувати право володіння та користування іпотечним майном з урахуванням вимог щодо його цільового призначення.

При цьому, в силу частини 3 статті 9 Закону України "Про іпотеку", право розпорядження майном, обтяженим іпотекою, іпотекодавець реалізує виключно на підставі згоди іпотекодержателя, а зокрема, відчужує предмет іпотеки, передає його у спільну діяльність, лізинг, оренду, користування за погодженням із обтяжувачем майна. Така законодавча вимога не може бути змінена сторонами в договірному порядку відповідно до частини 3 статті 6 ЦК України, оскільки дана норма є імперативною.

Законодавцем допускається передання власником-іпотекодавцем належного йому нерухомого майна, що є предметом договору іпотеки, в управління третій особі на підставі договору управління майном в силу частини 1 статті 1039 ЦК України з обов`язком щодо попередження управителя про правовий режим майна, що передається в управління, як такого, що є предметом обтяження (частина 2 статті 1039 ЦК України). Таке попередження має на меті інформувати управителя про існуюче обмеження у володінні та користуванні майном, що є предметом договору управління.

Отже, в силу вимог частини 3 статті 9 Закону України "Про іпотеку", іпотекодавець зобов`язаний одержати згоду іпотекодержателя на передання нерухомого майна в управління третій особі (установнику управління), яка передбачає передачу управителю прав користування обтяженим майном установника управління.

У Постанові від 25.07.2019 у справі №916/144/18 (колегія суддів Кролевець О.А., Губенко Н.М., Студенець В.І.) зроблено висновок про те, що при укладенні договору управління нерухомим майном, що обтяжене іпотекою, не встановлено законодавчої вимоги щодо одержання установником управління згоди іпотекодержателя на вчинення правочину щодо передання іпотечного майна в управління третій особі, так як приписами абзацу 4 частини 3 статті 9 Закону України "Про іпотеку" перелік правочинів, на вчинення яких щодо обтяженого іпотекою нерухомого майна необхідна згода іпотекодержателя, законодавцем звужено до договорів про передання майна у спільну діяльність, лізинг, оренду, користування, серед яких договір управління майном відсутній.

Однак, враховуючи правову природу договору управління майном як правочину, що зумовлює перехід до управителя права користування майном, щодо якого він здійснює управлінські функції в інтересах установника управління в межах, визначених законом та договором, та з огляду на імперативну законодавчу вимогу щодо вчинення іпотекодавцем правочинів щодо передання майна, обтяженого іпотекою, в користування третім особам виключно на підставі згоди іпотекодержателя згідно з абзацом 4 частини 3 статті 9 Закону України "Про іпотеку", колегія суддів Касаційного господарського суду у складі: Катеринчук Л.Й., Білоус В.В., Пєсков В.Г. при розгляді справи №916/15/18 дійшла висновку, що при укладенні договору управління щодо нерухомого майна, який містить обсяг повноважень управителя на користування таким майном, є обов`язковим одержання згоди на вчинення такого правочину з боку іпотекодержателя відповідно до частини 3 статті 9 Закону України "Про іпотеку".

Отже, при вирішенні спору у справі №916/15/18 про визнання недійсним договору управління нерухомим майном, обтяженим іпотекою банку-позивача, на підставі частини 3 статті 12 Закону України "Про іпотеку", колегія суддів Верховного Суду у складі: Катеринчук Л.Й., Білоус В.В., Пєсков В.Г. враховує правову позицію Верховного Суду у складі колегії суддів: Мамалуй О.О.. Баранець О.М., Стратієнко Л.В. щодо необхідності з`ясування правової природи договору, виходячи зі змісту його умов, якими управителю надається право користування майном, щодо якого установлено управління, та вважає за необхідне відступити від правової позиції у подібних правовідносинах, викладеної у Постанові від 25.07.2019 у справі №916/144/18 (колегія суддів Кролевець О.А., Губенко В.І., Студенець В.І.) щодо застосування абзацу 4 частини 3 статті 9 та частини 3 статті 12 Закону України "Про іпотеку" при вирішенні спору щодо дійсності договору управління нерухомим майном, обтяженим іпотекою, укладеним без згоди іпотекодержателя.

Зборами суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 20.05.2019 (рішення №6) суддів Катеринчук Л.Й., Білоуса В.В., Пєскова В.Г. було включено до Судової палати для розгляду справ про банкрутство, тоді як судді Кролевець О.А., Губенко Н.М., Студенець В.І. входять до складу Судової палати для розгляду справ щодо корпоративних спорів, корпоративних прав та цінних паперів.

З огляду на таке та керуючись частиною 2 статті 302 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у складі: Катеринчук Л.Й., Білоус В.В., Пєсков В.Г. вважає за необхідне передати касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Імексбанк" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ "Імексбанк" Матвієнка Андрія Анатолійовича на постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 03.04.2019 та рішення Господарського суду Одеської області від 19.06.2018 у справі №916/15/18 на розгляд об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду для формування єдиної правозастосовчої практики у спірних правовідносинах.

На підставі викладеного та керуючись статтями 234, 235, 302, 303 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду, -

У Х В А Л И В:

1. Клопотання Приватного акціонерного товариства "Футбольний клуб "Чорноморець" про відкладення розгляду справи №916/15/18 залишити без задоволення.

2. Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Імексбанк" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ "Імексбанк" Матвієнка Андрія Анатолійовича на постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 03.04.2019 та рішення Господарського суду Одеської області від 19.06.2018 у справі №916/15/18 передати на розгляд об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не підлягає оскарженню.

Головуючий Л.Й. Катеринчук

Судді В.В. Білоус

В.Г. Пєсков