ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

08.08.2019 Справа № 904/2153/19

м. Запоріжжя Запорізької області

Господарський суд Запорізької області у складі судді Азізбекян Тетяни Анатоліївни, розглянувши заяву Фізичної особи-підприємця Павленко Ростислава Анатолійовича ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) про видачу судового наказу за вимогою про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Ін-Тайм» (пр. Соборний, буд. 17, м. Запоріжжя, 69063, ідентифікаційний код 32061200) заборгованості в сумі 192100,00 грн.

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець Павленко Ростислав Анатолійович звернувся до Господарського суду Дніпропетровської області із заявою про видачу судового наказу за вимогою про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Ін-Тайм» суми 192100,00 грн. заборгованості.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 30.05.2019 у справі № 904/2153/19 заяву Фізичної особи-підприємця Павленко Ростислава Анатолійовича про видачу судового наказу разом з доданими до неї документами передано за підсудність до Господарського суду Запорізької області.

29.07.2019 на адресу Господарського суду Запорізької області надійшов супровідний лист Господарського суду Дніпропетровської області від 23.07.2019 № 904/2453/19/29472/19 із матеріали заяви про видачу судового наказу.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу від 29.07.2019 здійснено автоматизований розподіл судової справи між суддями та визначено до розгляду судді Азізбекян Т.А.

Згідно з ч. 2 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України, далі ГПК України, наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про наявність його заявнику невідомо.

Судовий наказ, відповідно до положень статті 232 ГПК України, є судовим рішенням.

Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст.147 ГПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених ст.148 цього Кодексу. Судовий наказ підлягає виконанню за правилами, встановленими законом для виконання судових рішень.

За змістом статті 148 ГПК України судовий наказ може бути видано тільки за вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним в письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Особа має право звернутися до суду з вимогами, визначеними у частині першій цієї статті, в наказному або спрощеному позовному провадженні на свій вибір.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 154 ГПК України суд розглядає заяву про видачу судового наказу протягом п`яти днів з дня її надходження. Розгляд проводиться без судового засідання і повідомлення заявника і боржника. За результатами розгляду заяви про видачу судового наказу суд видає судовий наказ або постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу.

Суддя постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу не пізніше десяти днів з дня надходження до суду заяви про видачу судового наказу (ч. 2 ст. 152 ГПК України).

Розглянувши подану заяву про видачу судового наказу та додані до неї документи, суд дійшов висновку про відмову у видачі судового наказу, з огляду на наступне.

Згідно з п.п. 1, 8 ч. 1 ст. 152 ГПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, зокрема, якщо: заяву подано з порушенням вимог статті 150 цього Кодексу; із поданої заяви не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу.

Згідно з вимогами ч.ч. 2, 3 ст. 150 ГПК України у заяві повинно бути зазначено: вимоги заявника і обставини, на яких вони ґрунтуються. До заяви про видачу судового наказу, зокрема, додаються: копія договору, укладеного в письмовій формі, за яким пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості; інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

Таким чином, для задоволення заяви про видачу судового наказу, суд повинен перевірити виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу, на підставі викладених у ній обставин та доданих до заяви доказів.

Відповідно до ст.ст. 76-78 ГПК України належними, допустимими та достовірними доказами є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини, які входять в предмет доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно зі ст. 86 ГПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, в також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Із змісту заяви, поданої Фізичною особою-підприємцем Павленко Ростиславом Анатолійовичем слідує, що заявник просить стягнути з боржника суму 192100,00 грн. заборгованості, яка виникла за Договором № № 117п/18 про надання транспортних послуг від 15.12.2017.

До заяви додано копію зазначеного договору та актів здачі-приймання робіт (наданих послуг), як зазначено в тексті заяви, що підтверджують суми боргу.

Відповідно до п. 1.1 Договору Замовник поручає, а Виконавець приймає на себе зобов`язання з надання транспортних послуг з організації перевезень і експедирування вантажу автомобільним транспортом по території України, а також з забезпечення виконання комплексу операцій, пов`язаних з перевезенням вантажу Замовника, у відповідності з цим договором. В свою чергу, Замовник зобов`язується провести оплату Виконавцю за надані послуги на умовах цього договору.

Згідно з п. п. 4.1 та 4.3 Договору розрахунки між сторонами здійснюються любім, не забороненим діючим законодавством, способом на протязі 14 днів з моменту виставлення рахунків або виконання перевезень. Оплата за транспортні послуги здійснюється згідно акту виконаних робіт, підписаного обома сторонами, на підставі рахунку, наданого Виконавцем.

Разом з тим, у матеріалах заяви відсутні передбачені Договором № 117п/18 про надання транспортних послуг від 15.12.2017 рахунки.

Надані копії актів здачі-приймання робіт (наданих послуг) № 1 від 28.02.2018, № 1 від 28.03.2018, № 3 від 18.06. 2018 не містять підписів обох сторін, а акт № 2 від 23.05.2018 містить підпис тільки Виконавця.

Інші документи в підтвердження надання послуг за Договором № 117п/18 про надання транспортних послуг від 15.12.2017 до заяви не надані.

Згідно із ч. ч. 2, 4 ст. 91 ГПК України письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством.

Копії документів, які подаються до господарського суду, повинні бути засвідчені з додержанням вимог п. 5.27 Національного стандарту України «Державна уніфікована система організаційно-розпорядчої документації. Вимоги до оформлення документації ДСТУ 4163-2003», затвердженого наказам Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 07.04.2003р. № 55, зокрема, відмітка про засвідчення копії документа повинна складатися зі слів: «Згідно з оригіналом», назви посади, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її ініціалів та прізвища, дати засвідчення копії.

Так, копії документів доданих до заяви взагалі не засвідчені.

Також, у тексті заяви Фізичної особи-підприємця Павленко Ростислава Анатолійовича не вказано за якими актами здачі-приймання робіт (наданих послуг) він просить стягнути заборгованості в сумі 192100,00 грн.

Тобто, із вищенаведеного вбачається, що вимоги заявника і обставини, на яких вони ґрунтуються, не підтверджуються доданими до неї документами.

Із поданої заяви не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу про стягнення суми грошової заборгованості.

На підставі викладеного, суд дійшов до висновку, що у задоволенні заяви про видачу судового наказу слід відмовити на підставі п.п.1, 8 частини першої статті 152 ГПК України.

За змістом ч. 1 ст. 153 цього Кодексу відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 8, 9 частини першої статті 152 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою після усунення її недоліків.

У разі відмови у видачі судового наказу внесена сума судового збору стягувачу не повертається. У разі пред`явлення стягувачем позову до боржника у порядку позовного провадження сума судового збору, сплаченого за подання заяви про видачу судового наказу, зараховується до суми судового збору, встановленої за подання позовної заяви (ч. 2 ст. 151 Господарського процесуального кодексу України).

Керуючись ст.ст. 147, 150, п.п. 1, 8 ч. 1 ст. 152, ст.ст. 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

1. У видачі судового наказу Фізичній особі-підприємцю Павленко Ростиславу Анатолійовичу про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Ін-Тайм» заборгованості в сумі 192100,00 грн. відмовити.

2. Звернути увагу учасників судового процесу, що з судовим рішенням можливо ознайомитися в Єдиному державному реєстрі судових рішень на офіційному веб-порталі судової влади:http://court.gov.ua/fair/sud5009/.

3. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання - 09.08.2019 та може бути оскаржена в порядку та строк, встановлені ст.ст. 254-256 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя Т.А. Азізбекян