РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

08.08.2019Справа № 910/5759/19

Господарський суд міста Києва у складі судді Шкурдової Л.М., розглянувши матеріали справи №910/5759/19

За позовом: акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

до Національного університету біоресурсів і природокористування України

про стягнення 71 738,75 грн.

Без виклику представників сторін

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Господарським судом міста Києва розглядається справа за позовом акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" до Національного університету біоресурсів і природокористування України про стягнення 71 738,75 грн.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем умов Договору купівлі-продажу природного газу №2815/15-БО(Т)-17 від 12.05.2015 щодо здійснення своєчасної оплати за Договором, а відтак просить суд стягнути з відповідача пеню в розмірі 55 596,60 грн, 3 % річних в розмірі 4 572,79 грн, інфляційні втрати в розмірі 11 569,36 грн., нараховані на суму несвоєчасно сплаченого природного газу, поставка якого здійснена у травні 2015 року, жовтні 2015, листопаді 2015, січні 2016 р.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.06.2019 року у справі №910/5759/19 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.

Сторони у справі були належним чином повідомлені про розгляд даної справи судом, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення. Сторони правом для подання до суду заяви із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та для подання клопотання про розгляд справи з повідомленням (викликом) сторін, у встановлений судом строк, не скористались.

Відповідно до ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше.

Оскільки клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін до суду не надходило, у відповідності до ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України, справа розглядається за наявними у справі матеріалами.

Відповідачем подано відзив на позов, в якому відповідач щодо задоволення позову заперечував, вказуючи, що строк дії Договору до 31.12.2015, в той час як поставка газу здійснювалась у 2016 році; зазначив щодо пропущення строку позовної давності; відповідач є неналежним у даній справі, оскільки договір укладено з відокремленим підрозділом Немішаївський агротехнічний коледж Національного університету біоресурсів і природокористування України.

Позивачем подано відповідь на відзив, в якому позивач зазначив, що відокремлений підрозділ Немішаївський агротехнічний коледж Національного університету біоресурсів і природокористування України не є юридичною особою, а відтак належним відповідачем є саме Національний університет біоресурсів і природокористування України; строк дії Договору продовжувався, строк позовної давності сторонами у Договорі визначено 5 років.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України, у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд м. Києва, -

ВСТАНОВИВ:

12.05.2015 між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (постачальник) та Національним університетом біоресурсів і природокористування України (покупець) укладено договір №2815/15-БО(Т)-17 від 12.05.2015 (надалі - Договір).

Відповідно до п.1.1 Договору продавець зобов`язується передати у власність покупцю у 2015 році природний газ, а продавець зобов`язується прийняти та оплатити цей газ на умовах цього договору.

Згідно з п.1.2 Договору газ, що постачається за цим договором, використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами.

Відповідно до п. 3.3 Договору приймання-передача газу, переданого постачальником споживачеві у відповідному місяці поставки, оформлюється актом приймання-передачі газу. Обсяг використання газу споживачем у відповідному місяці поставки встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показів комерційного вузла/вузлів обліку газу.

Пунктом 6.1 Договору передбачено, що оплата за газ здійснюється споживачем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місцем поставки газу.

Згідно з п.7.2 Договору у разі невиконання споживачем п. 6.1 цього договору він зобов`язується сплатити постачальнику, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Строк, у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних, встановлюється тривалістю у 5 (п`ять) років (п. 9.3 Договору).

Сторонами Договору укладалися Додаткові угоди, зокрема Додатковою угодою №10 від 28.12.2015 строк дії Договору продовжено до 31.01.2016.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що відповідачем несвоєчасно здійснювалася оплата природного газу, поставленого у 2015-2016, а тому позивач вказує на наявність підстав для стягнення з відповідача пені та 3% річних, нарахованих за період прострочення.

Так, за прострочення виконання зобов`язання з оплати переданого природного газу позивачем нараховано відповідачу пеню в розмірі 55 596,60 грн, 3 % річних в розмірі 4 572,79 грн, інфляційні втрати в розмірі 11 569,36 грн. за загальний період з 15.05.2015 по 31.08.2016.

За правовою природою укладений між сторонами Договір є договором поставки.

Згідно ст.712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ч.1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим до виконання сторонами.

Стаття 611 Цивільного кодексу України передбачає, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, якими зокрема є сплата неустойки.

Згідно з положеннями ст.ст. 546, 549 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, різновидами якої є штраф та пеня.

Частиною 3 ст. 549 Цивільного кодексу України визначено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З матеріалів справи вбачається, що на виконання умов Договору у травні 2015 року, жовтні 2015, листопаді 2015, січні 2016 р. позивачем передано у власність відповідача природний газ на суму 339 216,42 грн. Факт поставки природного газу підтверджується наявними в матеріалах справи копіями актів приймання-передачі природного газу.

Проте, як свідчать обставини справи, оплата за отриманий природний газ здійснювалася відповідачем з порушенням строків, встановлених п.6.1 Договору. Заборгованість за переданий природний газ була погашена відповідачем в повному обсязі 26.08.2016.

Водночас, 30.11.2016 набрав чинності Закон України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" (надалі - Закон), який визначає комплекс організаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення.

Відповідно до ст. 2 Закону дія цього Закону поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії.

За змістом ст. 1 Закону, відповідно до цього Закону підлягає врегулюванню, зокрема, кредиторська заборгованість перед постачальником природного газу теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.

Постачальником природного газу, відповідно до ст. 1 Закону, є Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" та її дочірня компанія "Газ України".

За приписами ч. 3 ст. 7 Закону на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що частина третя статті 7 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії є нормою прямої дії. При цьому застосування приписів ч. 3 ст. 7 Закону не ставиться у залежність від виконання будь-яких інших умов, окрім погашення боржником заборгованості за отриманий природний газ до набранням чинності Законом. Зокрема, виконання даної норми не потребує включення підприємства до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості.

Аналогічна правова позиція наведена у постановах Верховного Суду від 04.04.2019 у справі №905/1526/18, від 04.04.2019 у справі №906/576/18, від 27.03.2019 у справі №905/302/18, від 21.03.2019 у справі №914/359/18.

Згідно з п.1.2 Договору газ, що постачається за цим договором, використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається підприємствами, організаціями та іншими суб`єктами господарювання.

Як встановлено судом, на момент набрання чинності Законом України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" (30.11.2016) заборгованість відповідача за поставку природного газу за травень 2015 року, жовтень 2015, листопад 2015, січень 2016 р. за Договором №2815/15-БО(Т)-17 від 12.05.2015 була погашена 26.08.2016.

Відтак, з огляду на приписи ч. 3 ст. 7 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", з дня набрання чинності Законом (з 30.11.2016) не підлягали нарахуванню пеня, інфляційні нарахування та 3% річних на заборгованість, погашену відповідачем до набрання чинності Законом, а нараховані пеня, інфляційні нарахування та 3% річних підлягали списанню.

За таких обставин, вимоги позивача стягнення з відповідача пені в 55 596,60 грн, 3 % річних в розмірі 4 572,79 грн, інфляційних втрат в розмірі 11 569,36 грн., нараховані на суму несвоєчасно сплаченого природного газу, поставка якого здійснена у травні 2015 року, жовтні 2015, листопаді 2015, січні 2016 р. у зв`язку з несвоєчасною оплатою відповідачем на підставі Договору купівлі-продажу природного газу №2815/15-БО(Т)-17 від 12.05.2015 є безпідставними та задоволенню не підлягають.

Інші доводи та заперечення сторін судом розглянуті та відхилені як такі, що на результат вирішення спору - відмову у задоволенні позову з наведених вище підстав, впливу не мають.

У відповідності до ст.129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 129, 236 - 240 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В позові відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили через 20 днів з моменту виготовлення повного тексту рішення в разі не оскарження його в установленому порядку. Рішення може бути оскаржене в 20-денний строк до суду апеляційної інстанції.

Суддя Шкурдова Л.М.

Дата складення тексту рішення: 08.08.19р.