СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" серпня 2019 р. Справа № 905/242/19

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Здоровко Л.М., суддя Лакіза В.В., суддя Плахов О.В.,

за участю секретаря судового засідання Бєлкіної О.М.,

представників сторін:

позивача - не з`явився,

відповідача - не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Металургійний комбінат "Азовсталь" (вх.№2205 Д/2) на рішення Господарського суду Донецької області від 08.04.2019, ухвалене у приміщенні Господарського суду Донецької області суддею Шиловою О.М., час проголошення рішення - не зазначено, дата складання повного тексту рішення - 15.04.2019, у справі №905/242/19

за позовом Акціонерного товариства "Нікопольський завод феросплавів", м. Нікополь, Дніпропетровська обл.,

до Приватного акціонерного товариства "Металургійний комбінат "Азовсталь", м. Маріуполь, Донецька обл.,

про стягнення 785 655, 64грн штрафу

ВСТАНОВИЛА:

Акціонерне товариство "Нікопольський завод феросплавів" звернулось до Господарського суду Донецької області з позовом до Приватного акціонерного товариства "Металургійний комбінат "Азовсталь" про стягнення 785 655, 64грн штрафу.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на несвоєчасну поставку відповідачем продукції коксохімічного виробництва за специфікацією №21 від 08.06.2018 до договору поставки №012/18-03/1800447 від 15.12.2017.

Рішенням Господарського суду Донецької області від 08.04.2019 позов Акціонерного товариства "Нікопольський завод феросплавів" задоволено; стягнуто з Приватного акціонерного товариства "Металургійний комбінат "Азовсталь" на користь Акціонерного товариства "Нікопольський завод феросплавів" 785 655, 64грн штрафу і 11 784, 83грн судового збору.

Рішення місцевого господарського суду мотивовано тим, що відповідач свого обов`язку з поставки обумовленого специфікацією №21 обсягу товару не виконав, чим порушив умови договору, що ним не заперечується. Перевіривши здійснений позивачем розрахунок суми штрафу, суд визнав його вірним. Поряд з цим, суд першої інстанції відмовив відповідачу у задоволенні клопотання про зменшення розміру штрафу.

Не погодившись з рішенням місцевого господарського суду, відповідач звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить оскаржуване рішення суду першої інстанції від 08.04.2019 змінити в частині визначення розміру стягнення штрафу, а саме, з урахуванням всіх фактичних обставин справи, виходячи з загальних принципів справедливості, добросовісності та розумності, статті 3 Цивільного кодексу України, в порядку статті 233 Господарського кодексу України максимально на 80% зменшити розмір стягуваної суми штрафу (неустойки); судові витрати просить покласти на позивача.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що місто Маріуполь, яке є місцем реєстрації та знаходження відповідача, є населеним пунктом, в якому проводиться анти терористична операція, операція об`єднаних сил, що ускладнює ведення його господарської діяльності. Як вказує апелянт, зазначене негативно впливає на можливість достатньою мірою забезпечити виробничий процес, викликає падіння обсягів виробництва та показників прибутку.

Приймаючи до уваги зазначені обставини, відповідач просив суд першої інстанції зменшити розмір штрафу на 80% від суми, що підлягає стягненню, однак, на думку апелянта, суд першої інстанції не надав належної оцінки його доводам.

До апеляційної скарги апелянтом додані копії звіту про фінансові результати (звіт про сукупний дохід) за І квартал 2019 року та баланс (звіт про фінансовий стан) на 31.03.2019 товариства.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 22.07.2019 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства "Металургійний комбінат "Азовсталь" на рішення Господарського суду Донецької області від 08.04.2019 у справі №905/242/19; встановлено позивачу строк до 07.08.2019 для подання відзиву на апеляційну скаргу з доказами надсилання відзиву апелянту; призначено справу до розгляду на 14.08.2019 о 10:45год.

06.08.2019 від позивача до суду апеляційної інстанції надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх.№7367), вважає, що апеляційна скарга носить формальний характер, та має на меті "відстрочити" виконання судового рішення. За таких обставин, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення місцевого господарського суду від 08.04.2019 у справі №905/242/19 - без змін.

У судове засідання Східного апеляційного господарського суду 14.08.2019 представники сторін не з`явились, про причини неявки суд не повідомили, хоча сторони були належним чином завчасно повідомлені про час, дату і місце розгляду апеляційної скарги, про що у матеріалах справи містяться відповідні повідомлення про вручення поштового відправлення (т.1 а.с.255-256).

Враховуючи, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду апеляційної скарги, учасники справи належним чином повідомлені про час, дату і місце розгляду апеляційної скарги, а неявка у судове засідання їх представників не перешкоджає розгляду справи, про що сторони були повідомлені ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 22.07.2019, колегія суддів вважає за можливе розглянути скаргу в даному судовому засіданні.

Вирішуючи питання прийняття додаткових доказів, колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає таке.

Статтею 269 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

При цьому, судова колегія звертає увагу, що докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (частина 3 статті 269 цього Кодексу).

Учасниками справи усі докази, як позивачем в обґрунтування доводів і вимог позовної заяви, так і відповідачем в обґрунтування заяви про зменшення розміру штрафу, мали були бути подані суду першої інстанції.

При цьому, як вбачається із наданих апелянтом додаткових доказів, звіти апелянта про фінансовий стан і фінансові результати датовані 01.04.2019, оскаржуване рішення було ухвалено 08.04.2019.

Причин, що унеможливили подати апелянтом суду першої інстанції копій балансів (звітів про фінансовий стан і фінансові результати) свого підприємства станом на 31.03.2019 матеріали справи не містять і апелянт суду таких обставин, що об`єктивно не залежали від нього, суду не наводить.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів апеляційного господарського суду відхиляє надані апелянтом додаткові докази - баланси (звіти про фінансовий стан і фінансові результати) підприємства станом на 31.03.2019.

Дослідивши матеріали справи, викладені в апеляційній скарзі доводи апелянта, і доводи позивача, викладені у відзиві на апеляційну скаргу, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, відповідно до статті 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Як встановлено місцевим господарським судом, 15.12.2017 між Приватним акціонерним товариством "Металургійний комбінат "Азовсталь" (Постачальник) та Публічним акціонерним товариством "Нікопольський завод феросплавів" (Покупець) був укладений договір поставки №012/18-03 (далі Договір), згідно з пунктом 1.1 якого, Постачальник зобов`язався поставити і передати у власність Покупцю продукцію коксохімічного виробництва (Товар) відповідно до асортименту, якості, строків, у обсязі, за цінами та на умовах, передбачених у специфікаціях до Договору, які є його невід`ємними частинами, а Покупець зобов`язався прийняти Товар та оплатити його на умовах Договору. Витрати за перевезення Товару від пункту відправлення до пункту призначення (зал. тариф) відносяться на Постачальника, якщо інше не передбачено специфікаціями.

За умовами пункту 2.1 Договору, Постачальник, зокрема, зобов`язався здійснювати поточні поставки Товару, обумовленого в Специфікаціях до Договору, на умовах СРТ залізнична станція Нікополь Придніпровської залізниці (відповідно до правил ІНКОТЕРМС-2010), якщо інші умови поставки не обумовлені Специфікаціями до Договору; повідомляти Покупця про здійснені поставки Товару протягом одного робочого дня.

Відповідно до пункту 2.2 Договору Покупець, зокрема, зобов`язався прийняти Товар на умовах, визначених в Договорі, за актом приймання-передачі, та один екземпляр акта передати Постачальнику; оплатити вартість Товару на умовах, визначених в Договорі.

Згідно з пунктом 2.3 Договору, під поточними поставками в ході виконання Договору розуміється поставка запланованого обсягу товару відповідно до підписаної Специфікації.

Відповідно до пункту 2.5 Договору, узгодженим обсягом Товару є обсяг поставки, зазначений у діючій Специфікації до Договору, з моменту підписання цієї Специфікації.

За пунктом 2.6 Договору, допускається щомісячна поставка товару з відхиленням у кількості +/-5% від обсягів, обумовлених у Специфікаціях.

Постачальник вважається таким, що виконав свої зобов`язання з поставки Товару, з моменту передачі його в розпорядження транспортній організації (перевізнику) у місці передачі відповідно до пункту 2.1 Договору (пункт 2.7 Договору).

Сторони домовились, що ціна Товару за одиницю та за позиціями зазначається у Специфікаціях до Договору (пункт 3.1 Договору).

Відповідно до пункту 5.3 Договору, Покупець здійснює приймання Товару за кількістю на підставі залізничних накладних відповідно до Інструкції про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення та товарів народного споживання за кількістю, затвердженою постановою Держарбітражу при Раді Міністрів СРСР від 15.06.1965 №П-6 зі змінами та доповненнями та СОУ МПП 75.160-323:2010.

Згідно з пунктом 8.4 Договору, в разі порушення строків або порушення обсягу поставки, обумовленого в узгодженій сторонами Специфікації, Постачальник сплачує Покупцю неустойку у розмірі 5, 0% від вартості недопоставленого у строк обсягу Товару, обумовленого у Специфікації.

Договір набирає чинності з моменту його підписання та діє до 28.02.2019 а за грошовими розрахунками до повного виконання сторонами прийнятих на себе зобов`язань (пункт 9.5 Договору).

У Специфікації №21 від 08.06.2018 до Договору (далі Специфікація №21) сторони погодили найменування Товару, його кількість, ціну реалізації, умови оплати та поставки: протягом червня 2018 року відповідач зобов`язався відповідно до орієнтовного графіку відвантаження товару (7-8 вагонів на добу) в період з 08.06.2018 відвантажити позивачу Товар відсів коксу доменного, ТУ У 23.1-3-2004, у кількості 4000т (+/-5%) сухої ваги загальною вартістю 27 447 600, 00грн з ПДВ (5 718, 25грн за тону сухої ваги без ПДВ, що складає еквівалент 218, 49дол США за курсом НБУ станом на 08.06.2018).

Договір і Специфікація №21 підписані обома сторонами без зауважень і скріплені печатками сторін.

Фактично у червні 2018 року відповідач поставив позивачу 1510, 093 сухих тонн Товару, що Постачальником у відзиві не заперечується і підтверджується залізничними накладними:

- №50346949 від 22.06.2018 (виставлені рахунки за поставку 148, 212 та 199, 718 сухих тонн Товару),

- №50470103 від 30.06.2018 (виставлені рахунки за поставку 180, 607 та 221, 432 сухих тонн Товару),

- №50479229 від 30.06.2018 (виставлені рахунки за поставку 246, 806, 256, 478 та 256, 840 сухих тонн Товару).

Зобов`язання з поставки Товару за Договором мало бути виконане відповідачем не пізніше 30.06.2018 (пункт 7 Специфікації №21).

За розрахунком позивача, з яким погодився суд першої інстанції, загальний обсяг недопоставки за Специфікацією №21, з урахуванням визначеного за пунктом 2.6 Договору, 5% толерансу складає 2289, 907т сухої ваги відсіву коксу доменного.

У пункті 3 Специфікації №21 сторони погодили, що базова ціна на умовах поставки СРТ складає еквівалент 218, 49 доларів США/тонну сухої ваги без урахування ПДВ у національній валюті України за курсом НБУ, який діє на дату оплати. Ціна, вказана у Специфікації, розрахована за курсом НБУ станом на 08.06.2018 26, 171679грн/дол та складає 5 718, 25грн за тонну без ПДВ.

Оскільки відомості про дату оплати допоставленого за Специфікацією №21 Товару у матеріалах справи відсутні, суд під час розрахунку суми штрафу врахував ціну Товару, визначену у Специфікації №21 станом на 08.06.2018 (5 718, 25грн за тонну без ПДВ).

Перевіривши здійснений позивачем розрахунок суми штрафу за невиконання договірного обсягу поставки у червні 2018 року (пункт 8.4 Договору, Специфікація №21), суд визнав його вірним: 5 718, 25грн х 2289, 907т + 20% ПДВ = 15 713 112, 84грн (вартість недопоставленого у строк обсягу товару); 15 713 112, 84грн х 5% = 785 655, 64грн.

Місцевим господарським судом також встановлено, що відповідач свого обов`язку з поставки обумовленого Специфікацією №21 обсягу Товару у встановлені строки не виконав, чим порушив умови Договору, вимоги статей 525, 526, 530 Цивільного кодексу України та статті 193 Господарського кодексу України щодо обов`язковості виконання зобов`язання належним чином відповідно до умов договору та у строк, встановлений у зобов`язанні.

На момент розгляду позовної заяви факт недопоставки Товару в червні 2018 року відповідачем в порядку норм статей 13, 74 Господарського процесуального кодексу України не заперечувався.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов висновку, що позовна вимога про стягнення 785 655, 64грн штрафу є обґрунтованою, доведеною та такою, що підлягає задоволенню у повному обсязі.

Щодо клопотання відповідача про зменшення штрафу, судом першої інстанції зазначено, що на час укладення Договору, на підставі якого заявлений позов, Антитерористична операція вже тривала (Указ Президента України від 14.04.2014 №405/2014 "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13.04.2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України"). Тому проведення анти терористичної операції на території Донецької області, що, за твердженням відповідача, негативно вплинуло на його господарську діяльність, суд не визнав винятковою обставиною щодо правовідносин сторін саме за Договором і Специфікацією №21.

За висновками суду першої інстанції, надані відповідачем в обґрунтування свого клопотання докази не доводять винятковість обставин та наявність об`єктивних перешкод для належного виконання зобов`язань, які відповідач не міг передбачити під час взяття на себе зобов`язань за Договором та Специфікацією №21.

Судом першої інстанції встановлено, що у матеріалах справи наявні докази усунення Постачальником допущеного порушення (допоставка обумовленого Специфікацією №21 обсягу Товару тривала до 25.07.2018 включно). Водночас оскільки у червні 2018 року відповідач недопоставив більше половини запланованого обсягу Товару, на який позивач обґрунтовано розраховував, суд визнав розмір неустойки співрозмірним з допущеним порушенням.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що клопотання відповідача про зменшення штрафу не підлягає задоволенню.

Апеляційним господарським судом встановлено, що апелянт в апеляційній скарзі не спростовує встановлених судом обставин поставки відповідачем Товару позивачу за Договором, Специфікацією №21 і залізничними накладними, не спростовує факт недопоставки відповідачем Товару в червні 2018 року за Специфікацією №21, у тому числі і кількість недопоставленого Товару, не надав контррозрахунку штрафу, проте, на думку апелянта у спірних правовідносинах наявні підстави для зменшення розміру штрафу і обставини, викладені у заяві відповідача про зменшення розміру штрафу, не були належним чином, за твердженням апелянта, оцінені судом першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до статті 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відтак, судом розглядаються доводи і вимоги апелянта, викладені в апеляційній скарзі, щодо відмови місцевим господарським судом у задоволенні заяви відповідача про зменшення розміру штрафу на 80%.

Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, суд апеляційної інстанції виходить з такого.

Відповідно до частини 1 статті 216 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно зі статтею 218 Господарського кодексу України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинення ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведено, що ним вжито усіх належних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За змістом статті 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Частиною 3 статті 551 Цивільного кодексу України встановлено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. А відповідно до частини 1 статті 233 Господарського кодексу України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій.

При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Тобто, згідно з вищенаведеними приписами чинного законодавства, судом при зменшенні розміру неустойки (зокрема, штрафу) має бути враховано майнові та інші інтереси обох сторін.

Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

При цьому, зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Апелянт посилається на те, що він здійснює господарську діяльність у місті Маріуполь, яке є населеним пунктом, в якому проводиться анти терористична операція, операція об`єднаних сил, що ускладнює ведення його господарської діяльності.

У свою чергу, колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає, що незалежно від факту здійснення господарської діяльності, у тому числі, на вказаній території, відповідач має у разі взяття на себе відповідних зобов`язань за Договором поставки належним чином їх виконувати, за винятком випадків, встановлених законом або документального підтвердження впливу форс-мажорних обставин.

Позивач і відповідач є господарюючими суб`єктами і вони несуть відповідний ризик під час здійснення своєї господарської діяльності. Зменшення (за клопотанням сторони) заявленого штрафу, який нараховується за неналежне виконання стороною своїх зобов`язань кореспондується із обов`язком сторони, до якої така санкція застосовується, довести згідно зі статтею 74 Господарського процесуального кодексу України те, що вони були зумовлено винятковими обставинами та не завдали значних збитків контрагенту на підставі належних і допустимих доказів.

Така правова позиція викладена, зокрема, у постанові Верховного Суду від 27.02.2019 року у справі № 910/9765/18.

Водночас, посилання відповідача на збитковість його діяльності носить виключний характер несення саме відповідачем ризиків під час здійснення ним своєї господарської діяльності.

Відповідно до статті 42 Господарського кодексу України, підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

А згідно з положеннями статті 44 цього Кодексу, підприємництво здійснюється на основі, зокрема, вільного вибору підприємцем видів підприємницької діяльності; самостійного формування підприємцем програми діяльності, вибору постачальників і споживачів продукції, що виробляється, залучення матеріально-технічних, фінансових та інших видів ресурсів, використання яких не обмежено законом, встановлення цін на продукцію та послуги відповідно до закону; вільного найму підприємцем працівників; комерційного розрахунку та власного комерційного ризику; вільного розпорядження прибутком, що залишається у підприємця після сплати податків, зборів та інших платежів, передбачених законом.

Як свідчать матеріали справи, Договір був укладений у грудні 2017 року, тобто, більш як за 3 з половиною роки після настання обставин, на які посилається відповідач, відтак, апелянт, проявивши розумну обізнаність, не міг не усвідомлювати під час укладення Договору і взяття на себе зобов`язання за Специфікацією №21 у червні 2018 року щодо існування такої обставини, як проведення анти терористичної операції у місті Маріуполь.

Крім того, вирішуючи питання стосовно зменшення розміру штрафу, суд враховує й майнові інтереси позивача, оскільки, зокрема, наявність інфляційних процесів в економіці держави впливає і на господарську діяльність позивача. Як вказує позивач, на його підприємстві також числяться працівники, які призвані на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за контрактом, і позивач також несе витрати на нарахування та здійснення виплат цим особам.

І такому випадку судом першої інстанції було враховано не лише обставини справи і викладені відповідачем доводи у заяві про зменшення розміру штрафу, а і дотримано встановлених статтею 3 Цивільного кодексу України принципів справедливості, добросовісності та розумності.

Місцевим господарським судом встановлено, що усунення Постачальником допущеного порушення тривало до 25.07.2018 включно, водночас оскільки у червні 2018 року відповідач недопоставив більше половини запланованого обсягу Товару, на який позивач обґрунтовано розраховував, суд визнав розмір штрафу співрозмірним з допущеним порушенням.

І апелянт цих висновків суду першої інстанції не спростовує.

При цьому, колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає, що за своїм змістом доводи апеляційної скарги дублюють викладені суду першої інстанції обставини, які, на думку відповідача, можуть бути підставою для зменшення розміру штрафу, і із мотивувальної частини рішення вбачається, що судом першої інстанції належним чином надано оцінку доводам відповідача і здійснено обґрунтований висновок, що надані відповідачем в обґрунтування своєї заяви докази не доводять винятковість обставин та наявність об`єктивних перешкод для належного виконання зобов`язань, які відповідач не міг передбачити під час взяття на себе зобов`язань за Договором та Специфікацією №21.

Однак, фактично доводи апелянт зводяться лише до того, що судом не надано належної оцінки наведеним ним обставинам, відтак, колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується з доводами позивача, що апеляційна скарга по суті носить формальний характер.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що апелянтом не надано належних та допустимих доказів, як того вимагають приписи Господарського процесуального кодексу України, у підтвердження належного виконання обов`язку щодо поставки Товару за Договором і Специфікацією №21, а також обставин, що можуть надавати суду підстави для зменшення розміру штрафу.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги; доводи апеляційної скарги не спростовують обґрунтованих висновків суду першої інстанції, у зв`язку з чим апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а оскаржуване рішення Господарського суду Донецької області від 08.04.2019 у справі №905/242/19 слід залишити без змін.

Відповідно до положень статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати за подання апеляційної скарги покладаються на апелянта.

Керуючись ст.ст. 129, 269, п. 1, ч. 1 ст. 275, 276, 282-284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Металургійний комбінат "Азовсталь" залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Донецької області від 08.04.2019 у справі №905/242/19 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття; порядок і строки оскарження передбачені статтями 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 14.08.2019.

Головуючий суддя Л.М. Здоровко

Суддя В.В. Лакіза

Суддя О.В. Плахов