РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

31.07.2019Справа № 910/6199/19

Господарський суд міста Києва у складі судді Баранова Д.О., за участю секретаря судового засідання Зарудньої О.О., розглянувши матеріали господарської справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Сота Україна» (04111, м. Київ, вул. Черняховського, буд. 29; ідентифікаційний код: 41323412)

до Акціонерного товариства «Українська залізниця» (03680, м. Київ, вул. Тверська, буд. 5; ідентифікаційний код: 40075815)

про стягнення 408623,69 грн.

Представники сторін:

від позивача: Серебрякова І.Б.

від відповідача: не з`явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

14.05.2019 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Сота Україна» з вимогами до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення 408689,60 грн, з яких 370081,23 грн основного боргу, 22149,05 грн пені, 3691,51 грн 3% річних та 12767,81 грн інфляційних втрат.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказав на те, що відповідач в порушення умов укладеного між сторонами Договору поставки №СВРЗ-03-22-18-70/Ю від 06.08.2018, не здійснив оплату товару, поставленого позивачем за видатковою накладною №1056 від 13.12.2018 на суму 115274,99 грн та за видатковою накладною №1062 від 26.12.2018 на суму 254806,24 грн, у зв`язку з чим у відповідача виникла заборгованість у розмірі 370081,23 грн. Крім того, у зв`язку з простроченням виконання відповідачем зобов`язання з оплати товару, позивачем нараховано та заявлено до стягнення з відповідача 22149,05 грн пені, 3691,51 грн 3% річних та 12767,81 грн інфляційних втрат.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.05.2019 відкрито провадження у справі №910/6199/19, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження; підготовче засідання призначено на 19.06.2019; встановлено учасникам справи строки для подання заяв по суті справи.

10.06.2019 до Господарського суду міста Києва від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач вказав на те, що позивачем було неправильно здійснено розрахунок пені та інфляційних втрат. Крім того, відповідач заперечив щодо розміру витрат на правову допомогу адвоката, заявлених до відшкодування позивачем.

10.06.2019 позивачем подано заяву про відшкодування витрат на правничу допомогу адвоката.

У підготовчому засіданні 19.06.2019 судом було відкладено розгляд справи на 10.07.2019.

26.06.2019 до Господарського суду міста Києва від позивача надійшла заява про зменшення позовних вимог, відповідно до якої позивач просив суд стягнути з відповідача основний борг у розмірі 370081,23 грн., пеню у розмірі 22083,14 грн., 3% річних у розмірі 3691,51 грн. та інфляційні втрати у розмірі 12767,81 грн., що разом становить 408623,69 грн.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 46 Господарського процесуального кодексу України позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог - до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Судом встановлено, що подана позивачем заява про зменшення позовних вимог, по суті, є заявою про зменшення позовних вимог в частині пені.

З огляду на те, що вказана заява подана відповідачем з дотриманням норм Господарського процесуального кодексу України, суд прийняв її до розгляду, у зв`язку з чим здійснює розгляд даної справи з новою ціною позову - 408623,69 грн. (основний борг у розмірі 370081,23 грн., пеню у розмірі 22083,14 грн., 3% річних у розмірі 3691,51 грн. та інфляційні втрати у розмірі 12767,81 грн).

05.07.2019 до Господарського суду міста Києва від відповідача надійшло клопотання про розгляд справи у підготовчому засіданні, призначеному на 10.07.2019, в режимі відеоконференції.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.07.2019 відмовлено у задоволенні вказаного клопотання відповідача.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.07.2019 закрито підготовче провадження у справі №910/6199/19, справу призначено до судового розгляду по суті на 31.07.2019.

29.07.2019 до Господарського суду міста Києва від відповідача надійшло клопотання про розгляд справи у судовому засіданні, призначеному на 31.07.2019, за відсутності представників відповідача.

Представник позивача у судовому засіданні 31.07.2019 надав усні пояснення по справі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі (в редакції заяви про зменшення позовних вимог).

Представник відповідача у судове засідання 31.07.2019 не з`явився, 29.07.2019 відповідачем було подано клопотання про розгляд справи буз участі представника відповідача, про призначене судове засідання відповідач був повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення 244.

У судовому засіданні 31.07.2019 судом було закінчено розгляд справи по суті та оголошено вступну і резолютивну частини рішення суду.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

06.08.2018 між Акціонерним товариством «Українська залізниця» (покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Сота Україна» (постачальник) укладено Договір поставки №СВРЗ-03-22-18-70/Ю, відповідно до умов якого постачальник зобов`язується протягом 2018 року поставити покупцю товари, зазначені у Специфікації №1 до даного договору, що є невід`ємною частиною договору, а покупець - прийняти і оплатити такі товари згідно з умовами договору.

Відповідно до п. 1.2 Договору поставки №СВРЗ-03-22-18-70/Ю від 06.08.2018 найменування (номенклатура, асортимент) товару - код ДК021:2015 - 14620000-3-сплави: сталь листова 7*1500*6000 ст.09Г2С.

Згідно з п. 1.3 Договору поставки №СВРЗ-03-22-18-70/Ю від 06.08.2018 кількість товару складає - 155 т і визначається у специфікації №1.

Відповідно до п. 3.1 Договору поставки №СВРЗ-03-22-18-70/Ю від 06.08.2018 ціна товару становить 3580686,00 грн.

Відповідно до п. 12.1 Договору поставки №СВРЗ-03-22-18-70/Ю від 06.08.2018 цей договір набирає чинності з моменту його підписання уповноваженими особами та скріплення печатками (за наявності) і діє до: в частині поставок - до 31.12.2018, в частині розрахунків - до повного їх виконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч.ч. 1. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Судом встановлено, що 26.12.2018 позивач поставив відповідачу товар, передбачений умовами Договору поставки №СВРЗ-03-22-18-70/Ю від 06.08.2018, на суму 254806,24 грн, що підтверджується видатковою накладною №1062 від 26.12.2018, яка підписана уповноваженими представниками сторін та скріплена печатками юридичних осіб позивача і відповідача (копія долучена позивачем до позовної заяви).

Крім того, судом встановлено, 13.12.2018 позивач поставив відповідачу товар, передбачений умовами Договору поставки №СВРЗ-03-22-18-70/Ю від 06.08.2018, на суму 115274,99 грн, що підтверджується видатковою накладною №1056 від 13.12.2018, яка підписана уповноваженими представниками сторін та скріплена печатками юридичних осіб позивача і відповідача (копія долучена позивачем до позовної заяви).

Також, судом встановлено, що 09.08.2018 позивач поставив відповідачу товар, передбачений умовами Договору поставки №СВРЗ-03-22-18-70/Ю від 06.08.2018, на суму 92404,80 грн, що підтверджується видатковою накладною №822 від 09.08.2018, яка підписана уповноваженими представниками сторін та скріплена печатками юридичних осіб позивача і відповідача (копія долучена позивачем до позовної заяви).

Таким чином, наявними в матеріалах справи доказами підтверджується факт поставки позивачем відповідачу товару на загальну суму 462486,03 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з п. 4.2 Договору поставки №СВРЗ-03-22-18-70/Ю від 06.08.2018 покупець здійснює оплату поставленого товару протягом 10 банківських днів з дня отримання на підставі виставленого рахунку постачальником, але не раніше реєстрації податкової накладної. Днем отримання товару вважається підписання сторонами видаткової накладної та/або акту приймання-передачі.

Судом встановлено, що податкова накладна на суму 254806,24 грн (за видатковою накладною №1062 від 26.12.2018 на суму 254806,24 грн) була зареєстрована позивачем 09.01.2019, а податкова накладна на суму 115274,99 грн (за видатковою накладною №1056 від 13.12.2018 на суму 115274,99 грн) - 27.12.2018, що підтверджується квитанціями про реєстрацію вказаних податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних, які долучені позивачем до позовної заяви).

Судом встановлено, що 30.08.2018 відповідач оплатив товар, поставлений позивачем за видатковою накладною №822 від 09.08.2018 на суму 92404,80 грн, що підтверджується довідкою банку, копія якої долучена позивачем до позовної заяви.

Доказів виконання відповідачем зобов`язання з оплати товару, поставленого позивачем за видатковою накладною №1062 від 26.12.2018 на суму 254806,24 грн. та за видатковою накладною №1056 від 13.12.2018 на суму 115274,99 грн, у встановлені договором поставки строки, матеріали справи не містять.

При цьому, під час розгляду справи відповідачем не заперечувалися як обставини отримання від позивача товару за видатковою накладною №1062 від 26.12.2018 на суму 254806,24 грн та за видатковою накладною №1056 від 13.12.2018 на суму 115274,99 грн, так і факт невиконання відповідачем обов`язку з оплати вказаного товару у строки, встановлені умовами Договору поставки №СВРЗ-03-22-18-70/Ю від 06.08.2018.

Оцінюючи подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Зазначене також кореспондується з положеннями статей 525, 526 Цивільного кодексу України.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Наявність та розмір заборгованості Акціонерного товариства «Українська залізниця» за Договором поставки №СВРЗ-03-22-18-70/Ю від 06.08.2018 (за видатковою накладною №1062 від 26.12.2018 на суму 254806,24 грн та за видатковою накладною №1056 від 13.12.2018 на суму 115274,99 грн) у сумі 370081,23 грн підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами та відповідачем не були спростовані, у зв`язку з чим позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Сота Україна» в частині стягнення з Акціонерного товариства «Українська залізниця» суми основного боргу у розмірі 370081,23 грн. підлягають задоволенню у повному обсязі.

Крім того, позивачем заявлено до стягнення з відповідача пеню у розмірі 22083,14 грн. (в редакції заяви про зменшення позовних вимог).

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (частина 1 статті 230 Господарському кодексі України).

У відповідності до норм частини 1 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання зобов`язання.

Згідно з статтею 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Стаття 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» передбачає, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до частини 6 статті 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Відповідно до п. 8.2 Договору поставки №СВРЗ-03-22-18-70/Ю від 06.08.2018 покупець за даним договором несе наступну відповідальність: у разі порушення строків оплати покупець сплачує постачальнику пеню у розмірі облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочення, включаючи день оплати.

Перевіривши розрахунок пені, долучений позивачем до заяви про зменшення позовних вимог, суд дійшов висновку в його обґрунтованості, у зв`язку з чим позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Сота Україна» в частині стягнення з Акціонерного товариства «Українська залізниця» пені у розмірі 22083,14 грн. підлягають задоволенню у повному обсязі.

Що стосується викладеного відповідачем у відзив на позовну заяву клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій на 50%, суд зазначає наступне.

Стаття 549 Цивільного кодексу України визначає, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання; штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частина 3 статті 551 Цивільного кодексу України передбачає можливість зменшення за рішенням суду розміру неустойки, якщо розмір неустойки значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до частини 1 статті 233 Господарського кодексу України у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Висновок суду щодо необхідності зменшення розміру неустойки, яка підлягає стягненню з відповідача, повинен ґрунтуватися, крім викладеного, на загальних засадах цивільного законодавства, якими є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 статті 3 Цивільного кодексу України).

Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Зі змісту наведених норм вбачається, що при вирішенні питання про можливість зменшення неустойки, суд має дати належну оцінку правовідносинам сторін з точки зору винятковості випадку.

Крім цього, зменшення розміру штрафних санкцій не є обов`язком суду, а його правом і виключно у виняткових випадках.

Суд зазначає, що відповідачем жодним чином не обгрунтовано клопотання про зменшення штрафних санкцій, не викладено обставин, які на думку відповідача свідчать про наявність підстав зменшити заявлену до стягнення позивачем пеню.

За таких обставин, оцінюючи наявні матеріали справи, суд зазначає, що відповідачем не надано суду жодних належних, допустимих та достовірних доказів на підтвердження наявності скрутного майнового становища, поважності причин неналежного виконання зобов`язань та причинних наслідків, винятковості даного випадку та невідповідності розміру пені наслідкам порушення, з огляду на що суд не вбачає підстав для задоволення клопотання відповідача про зменшення розміру штрафних санкцій на 50%.

Також, позивачем заявлено до стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 3691,51 грн.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Сплата трьох процентів від простроченої суми (якщо інший розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним утримуваними коштами, належними до сплати кредиторові.

Перевіривши розрахунок 3% річних, суд дійшов висновку в його обґрунтованості, у зв`язку з чим позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Сота Україна» в частині стягнення з Акціонерного товариства «Українська залізниця» 3% річних у розмірі 3691,51 грн. . підлягають задоволенню у повному обсязі.

Крім того, позивачем заявлено до стягнення з відповідача інфляційні втрати у розмірі 12767,81 грн.

Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала наостанній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція) (п. п. 3.2 п. 3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань»).

Тобто, базою для нарахування розміру боргу з урахуванням індексу інфляції є сума основного боргу не обтяжена додатковими нарахуваннями, яка існує на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, а у випадку її часткового погашення - лише залишкова сума основного боргу на останній день місяця, у якому здійснено платіж. Періодом, на який розраховуються інфляційні втрати, є період прострочення, починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція (дефляція).

При цьому, індекс інфляції нараховується не на кожну дату місяця, а в середньому за місяць.

Невиконання грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається за прострочення, що триває повний місяць, поки існує борг, та може бути визначено з урахуванням положень Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» у наступному місяці.

Якщо прострочення відповідачем виконання зобов`язання з оплати становить менше місяця, то в такому випадку виключається застосування до відповідача відповідальності, передбаченої ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, у вигляді стягнення інфляційних втрат за такий місяць.

Такі висновки суду підтверджуються висновками Верховного Суду, викладеними в постановах від 24.04.2019 у справі № 910/5625/18, від 13.02.2019 у справі № 924/312/18.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат, суд дійшов висновку в його необґрунтованості, у зв`язку з чим здійснив власний розрахунок, відповідно до якого обгрунтованим розміром інфляційних втрат, що підлягає стягненню з відповідача, є 10131,21 грн.

Таким чином, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Сота Україна» в частині стягнення з Акціонерного товариства «Українська залізниця» інфляційних втрат у розмірі 12767,81 грн. підлягають частковому задоволенню у розмірі 10131,21 грн.

10.06.2019 позивачем подано заяву про відшкодування витрат на правничу допомогу адвоката у сумі 10000,00 грн.

Відповідно до ст. 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно зі ст. 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Позивачем долучено до матеріалів справи ордер серії КС413364, виданий на ім`я адвоката Єрмак Л.Б., копію Свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю №2845, виданого на ім`я Єрмак Л.Б. , та копію Витягу з єдиного реєстру адвокатів України.

Позивачем долучено до матеріалів справи копію Договору про надання правової допомоги №11-02/19-ЮО від 11.02.2019, укладеного між Адвокатським об`єднанням «Право Групп» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Сота Україна», предметом якого є здійснення виконавцем в інтересах клієнта певних видів адвокатської діяльності та надання видів правової допомоги, які наведені у розділі 1 договору.

Відповідно до п. 4.1 договору сума винагороди (гонорару), порядок проведення розрахунків та кількість (об`єм) правової допомоги, що надається замовником клієнту щомісяця або по конкретній справі, встановлюються додатком до цього договору.

Відповідно до Акту приймання-передачі наданих послуг №10 від 31.05.2019 вартість послуг, наданих виконавцем за: - вивчення документів щодо взаємовідносин між позивачем і відповідачем у даній справі за Договором поставки №СВРЗ-03-22-18-70/Ю від 06.08.2018; - формування правової позиції; - підготовку позовної заяви; - здійснення розрахунків та їх письмове оформлення становить 10000,00 грн.

Судом встановлено, що 07.06.2019 позивач сплатив на користь адвокатського об`єднання гонорар у розмірі 10000,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням №НД2427 від 07.06.2019.

Виходячи з аналізу ст. 126 Господарського процесуального кодексу України можливе покладення на сторони у справі як судових витрат тільки тих сум, які були сплачені стороною за отримання послуг саме адвоката (у розумінні п. 1 ст. 1 та ч. 1 ст. 6 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність"), а не будь-якої особи, яка надавала правову допомогу стороні у справі.

Витрати сторін, пов`язані з оплатою ними послуг адвокатів, адвокатських бюро, колегій, фірм, контор та інших адвокатських об`єднань з надання правової допомоги щодо ведення справи в господарському суді, розподіляються між сторонами на загальних підставах, визначених 129 ГПК України.

Відшкодування цих витрат здійснюється господарським судом шляхом зазначення про це у рішенні, ухвалі, постанові за наявності документального підтвердження витрат, як-от: угоди про надання послуг щодо ведення справи у суді та/або належно оформленої довіреності, виданої стороною представникові її інтересів у суді, платіжного доручення абоіншого документа, який підтверджує сплату відповідних послуг, а також копії свідоцтва адвоката, який представляв інтереси відповідної сторони, або оригіналу ордера адвоката, виданого відповідним адвокатським об`єднанням, з доданням до нього витягу з договору, в якому зазначаються повноваження адвоката як представника або обмеження його прав на вчинення окремих процесуальних дій.

Відповідно до ч. 5 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно з ч. 6 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

У відзиві на позовну заяву відповідач зазначив, що враховуючи часткову сплату заборгованості до пред`явлення позову, ціну позову, характер спірних правовідносин, категорію складності та обсяг доказів, розмір витрат на правову допомогу у сумі 10000,00 грн є на думку відповідача неспівмірним та документально не підтвердженим.

Вказані твердження відповідача суд вважає необгрунтованими та недоведеними належними та допустимими доказами, зважаючи на те, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 6 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України).

Таким чином, оскільки відповідачем не було подано до суду жодних належних та допустимих доказів на підтвердження неспівмірності витрат на професійну правничу допомогу у заявленому позивачем розмірі, враховуючи часткове задоволення позову у даній справі, суд дійшов висновку про покладення на відповідача понесених позивачем витрат на правову допомогу адвоката у розмірі 9935,48 грн.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Таким чином, у випадку подання позивачем клопотання про повернення судового збору (у зв`язку із зменшенням позовних вимог) на користь позивача підлягає поверненню з Державного бюджету судовий збір у розмірі 0,99 грн.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 76-80, ч. 1, ст. 129, ст.ст. 236-242 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Сота Україна» задовольнити частково.

2. Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» (03680, м. Київ, вул. Тверська, буд. 5; ідентифікаційний код: 40075815) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Сота Україна» (04111, м. Київ, вул. Черняховського, буд. 29; ідентифікаційний код: 41323412) суму основного боргу у розмірі 370081 (триста сімдесят тисяч вісімдесят одна) грн 23 коп., пеню у розмірі 22083 (двадцять дві тисячі вісімдесят три) грн 14 коп., 3% річних у розмірі 3691 (три тисячі шістсот дев`яносто одна) грн 51 коп., інфляційні втрати у розмірі 10131 (десять тисяч сто тридцять одна) грн 21 коп, судовий збір у розмірі 6089 (шість тисяч вісімдесят дев`ять) грн 81 коп. та витрати на правову допомогу адвоката у розмірі 9935 (дев`ять тисяч дев`ятсот тридцять п`ять) грн 48 коп.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено: 15.08.2019

Суддя Д.О. Баранов