Господарський суд
Житомирської області
________________________________________________________________________
_______________________________________________________________________________
УХВАЛА

про залишення позову без розгляду

"06" серпня 2019 р. м. Житомир Справа № 906/282/19

Господарський суд Житомирської області у складі

судді: Кравець С.Г.,

секретар судового засідання Гекалюк О.І.,

розглядаючи справу за позовом: Коростишівської місцевої прокуратури (м.Коростишів, Житомирська область) в інтересах держави в особі Житомирської обласної державної адміністрації (м.Житомир)

до 1) Коростишівської районної державної адміністрації Житомирської області

(м.Коростишів, Житомирська область)

2) Товариства з обмеженою відповідальністю "Новогородецький кар`єр"

(с.Новогородецьке, Коростишівський район, Житомирська область)

про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки, зобов`язання повернути земельні ділянки площею 28,8229га,

за участю представників сторін:

від позивача: Болохівський А.В., представник за довіреністю №4016/2-19/30 від

01.07.2019р,

від відповідача-1: Потійчук М.А., представник за довіреністю №01-38/184 від

15.01.2019,

від відповідача-2, Налапко М.М., адвокат - ордер серія ЖТ №37284 від 05.04.2019 на

надання правової допомоги,

прокурор: Рудченко М.М., посвідчення №038664 від 11.01.2016,

ВСТАНОВИВ:

Коростишівська місцева прокуратура звернулась до Господарського суду Житомирської області з позовом в інтересах держави в особі Житомирської обласної державної адміністрації до Коростишівської районної державної адміністрації Житомирської області та Товариства з обмеженою відповідальністю "Новогородецький кар`єр" про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки від 03.02.2004р, укладеного між Коростишівською районною державною адміністрацією Житомирської області та Товариством з обмеженою відповідальністю "Новогородецький кар`єр", а також про зобов`язання Товариства з обмеженою відповідальністю "Новогородецький кар`єр" повернути земельні ділянки з кадастровими номерами НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , НОМЕР_4 загальною площею 28,8229га Житомирській обласній державній адміністрації.

Ухвалою Господарського суду Житомирської області від 15.04.2019 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та підготовче засідання призначено на 14.05.2019.

В судових засіданнях оголошувались перерви з 14.05.2019 по 28.05.2019 та з 28.05.2019 по 11.06.2019.

Ухвалою Господарського суду Житомирської області від 11.06.2019 продовжено строк підготовчого провадження та відкладено підготовче засідання 06.08.2019.

В судовому засіданні 06.08.2019 прокурор надав пояснення щодо підстав звернення з позовом у даній справі та щодо порушення інтересів держави. Письмові пояснення прокурора з даного приводу наведені у позовній заяві та заяві від 10.04.2019 (т.1, а.с.6-10, 56-58).

Представник позивача в судовому засіданні підтримав позицію прокурора щодо звернення з даним позовом.

Представник відповідача-2 в судовому засіданні вказав, що прокурор може представляти інтереси держави в суді у виключних випадках, однак прокурор при зверненні з позовом не вказує чому підписання договору оренди земельної ділянки від 03.02.2004 керівником Коростишівської районної державної адміністрації Житомирської області замість керівника Житомирської обласної державної адміністрації заважає державі здійснювати належний контроль за використанням і охороною земель та ефективне використання земельних ресурсів. Зазначає, що ні у позовній заяві, ні у письмових поясненнях прокурора відсутні будь-які дані про те, що відповідачі заважали органам державного контролю здійснювати належний контроль за використанням та охороною земель та, що державі спричинено будь-яку шкоду. У зв`язку з цим, представник відповідача-2 вважає, що прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень - Житомирську обласну державну адміністрацію, тому на думку представника відповідача-2, прокурор не підтвердив підстав для здійснення представництва у суді. Вказав, що захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор; у штатному розписі Житомирської ОДА знаходиться юридичний відділ у кількості 7 працівників (розпорядження №160-к від 29.06.2016), які спроможні самі підготувати позов на захист своїх інтересів як суб`єкта господарювання. Посилався на те, що при укладенні договору оренди земельної ділянки місцева державна адміністрація діє не як суб`єкт владних повноважень, а як сторона господарського договору. Тому, відповідно до вимог ст.23 Закону України "Про прокуратуру", згідно приписів якої прокурор може звертатися до суду в інтересах держави лише в особі суб`єкта владних повноважень, прокурор не має права звертатися до суду в інтересах держави в особі суб`єкта господарювання - місцевої адміністрації. Стверджує, що у справі яка розглядається, письмові докази отримані прокурором з метою здійснення належного процесуального керівництва у кримінальному провадженні, а не виключно з метою встановлення наявності підстав для представництва інтересів держави в суді у випадку, якщо захист законних інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює суб`єкт владних повноважень до компетенції якого віднесені відповідні повноваження. Наголошував на тому, що прокурор не звертався до Житомирської ОДА щодо вжиття відповідних заходів, а позивач не повідомляв прокурора про причини які є перешкодою для самостійного звернення з даним позовом. Відтак, представник відповідача-2 вважає, що прокурор не підтвердив підстав представництва.

Прокурор заперечив щодо доводів представника відповідача-2 з приводу непідтвердження підстав представництва прокуратурою та зазначив, що обґрунтування звернення органом прокуратури з позовом про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки, зобов`язання повернути земельні ділянки площею 28,8229га детально викладено в позовній заяві та письмових поясненнях. Зазначив, що Житомирська обласна державна адміністрація є належним позивачем у даній справі, а порушення інтересів держави полягають у перевищенні владних повноважень Коростишівською районною державною адміністрацією при розпорядженні земельною ділянкою промисловості, що розташована поза межами населеного пункту, оскільки розпорядником цих земель є Житомирська облдержадміністрація.

Представник відповідача-1 в судовому засіданні щодо правомірності звернення прокурора з позовом у даній справі покладався на розсуд суду.

Заслухавши пояснення прокурора та представників сторін, дослідивши матеріали даної справи, господарський суд зазначає таке.

Частиною 1 статті 4 ГПК України визначено право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом.

Згідно ч.3 ст.4 ГПК України, до господарського суду у справах, віднесених законом до його юрисдикції, мають право звертатися також особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Відповідно до ч.1 ст.5 ГПК України здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно ч.2 ст.2 Цивільного кодексу України одним з учасників цивільних відносин є держава Україна, яка відповідно до статей 167, 170 ЦК України набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом, та діє у цивільних відносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно п.3 ч.1 ст.131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

За приписами ч.ч.3-5 ст.53 ГПК України, у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених ст.174 цього Кодексу.

У разі відкриття провадження за позовною заявою особи, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб (крім прокурора), особа, в чиїх інтересах подано позов, набуває статусу позивача.

У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" визначено, що суди при розгляді справ застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (надалі Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський Суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово звертав увагу на участь прокурора в суді на боці однієї зі сторін як обставину, що може впливати на дотримання принципу рівності сторін. Оскільки прокурор або посадова особа з аналогічними функціями, пропонуючи задовольнити або відхилити скаргу, стає противником або союзником сторін у справі, його участь може викликати в однієї зі сторін відчуття нерівності (рішення у справі "Ф.В. проти Франції" (F.W. v. France) від 31.03.2005 р., заява 61517/00, пункт 27).

Водночас існує категорія справ, де підтримка прокурора не порушує справедливого балансу. Так, у справі "Менчинська проти Російської Федерації" (рішення від 15.01.2009р, заява № 42454/02, пункт 35) ЄСПЛ висловив таку позицію (у неофіційному перекладі):

"Сторонами цивільного провадження виступають позивач і відповідач, яким надаються рівні права, в тому числі право на юридичну допомогу. Підтримка, що надається прокуратурою одній зі сторін, може бути виправдана за певних обставин, наприклад, при захисті інтересів незахищених категорій громадян (дітей, осіб з обмеженими можливостями та інших категорій), які, ймовірно, не в змозі самостійно захищати свої інтереси, або в тих випадках, коли відповідним правопорушенням зачіпаються інтереси великого числа громадян, або у випадках, коли потрібно захистити інтереси держави".

Водночас, ЄСПЛ уникає абстрактного підходу до розгляду питання про участь прокурора у цивільному провадженні. Розглядаючи кожен випадок окремо Суд вирішує наскільки участь прокурора у розгляді справи відповідала принципу рівноправності сторін.

У Рекомендаціях Парламентської Асамблеї Ради Європи від 27.05.2003 р. №1604 (2003) "Про роль прокуратури в демократичному суспільстві, заснованому на верховенстві закону" щодо функцій органів прокуратури, які не відносяться до сфери кримінального права, передбачено важливість забезпечити, щоб повноваження і функції прокурорів обмежувалися сферою переслідування осіб, винних у скоєнні кримінальних правопорушень, і вирішення загальних завдань щодо захисту інтересів держави через систему відправлення кримінального правосуддя, а для виконання будь-яких інших функцій були засновані окремі, належним чином розміщені і ефективні органи.

Враховуючи викладене, з урахуванням ролі прокуратури в демократичному суспільстві та необхідності дотримання справедливого балансу у питанні рівноправності сторін судового провадження, зміст п.3 ч.1 ст.131-1 Конституції України щодо підстав представництва прокурора інтересів держави в судах не може тлумачитися розширено.

Відтак, прокурор може представляти інтереси держави в суді у виключних випадках, які прямо передбачені законом. Розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді не відповідає принципу змагальності, який є однією із засад правосуддя згідно п.3 ч.2 ст.129 Конституції України.

Спеціальним законом, яким мають бути визначені виключні випадки та порядок представництва прокурором інтересів держави в суді, є Закон України "Про прокуратуру".

Відповідно до частини 3 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Отже, виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. Ключовим для застосування цієї норми є поняття "інтерес держави".

У Рішенні Конституційного Суду України у справі за конституційними поданнями Вищого арбітражного суду України та Генеральної прокуратури України щодо офіційного тлумачення положень статті 2 Арбітражного процесуального кодексу України (справа про представництво прокуратурою України інтересів держави в арбітражному суді) від 08.04.1999 №3-рп/99 Конституційний Суд України, з`ясовуючи поняття "інтереси держави" висловив позицію про те, що інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо (п. 3 мотивувальної частини).

Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Проте держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності, але й в діяльності приватних підприємств, товариств.

З урахуванням того, що "інтереси держави" є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Таким чином, "інтереси держави" охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному конкретному випадку звернення прокурора з позовом. Надмірна формалізація "інтересів держави", особливо у сфері публічних правовідносин, може призвести до необґрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно (правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 25.04.2018 по справі № 806/1000/17).

Аналіз частини 3 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" дає підстави стверджувати, що прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках:

- якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження;

- у разі відсутності такого органу.

Перший випадок передбачає наявність органу, який може здійснювати захист інтересів держави самостійно, а другий - відсутність такого органу. Однак підстави представництва інтересів держави прокуратурою у цих двох випадках істотно відрізняються.

У першому випадку прокурор набуває право на представництво, якщо відповідний суб`єкт владних повноважень не здійснює захисту або здійснює неналежно.

"Не здійснення захисту" виявляється в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень - він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається.

"Здійснення захисту неналежним чином" виявляється в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, але яка є неналежною.

"Неналежність" захисту може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який серед іншого включає досудове з`ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача.

Так, захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимог закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду.

Прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави.

Підставою для представництва прокурором інтересів держави в суді є належне обґрунтування, підтверджене достатніми доказами, зокрема, повідомленням прокурора на адресу відповідного суб`єкта владних повноважень про звернення до суду від його імені, відповідними запитами, а також копіями документів, отриманих від суб`єкта владних повноважень, що свідчать про наявність підстав для такого представництва.

Судом встановлено, що позовну заяву прокурором подано в інтересах держави в особі Житомирської обласної державної адміністрації.

Звертаючись з позовом у даній справі, прокурор зазначив, що порушення інтересів держави полягають у перевищенні власних повноважень відповідачем-1 при розпорядженні земельною ділянкою промисловості, що розташована поза межами населеного пункту, оскільки розпорядником цих земель є Житомирська ОДА. Посилається на те, що незаконне надання в оренду вказаної земельної ділянки порушує інтереси держави у сфері контролю за використанням та охороною земель, ефективного використання земельних ресурсів та є підставою для представництва прокурором інтересів держави в суді. Оскільки Житомирська обласна державна адміністрація на захист порушених прав держави до суду не зверталась, тому у прокурора виникло право звернення до суду у зв`язку з бездіяльністю вказаного органу.

Предметом розгляду даної справи є визнання недійсним договору оренди земельної ділянки від 03.02.2004р, укладеного між Коростишівською районною державною адміністрацією Житомирської області та Товариством з обмеженою відповідальністю "Новогородецький кар`єр", а також зобов`язання Товариства з обмеженою відповідальністю "Новогородецький кар`єр" повернути земельні ділянки загальною площею 28,8229га Житомирській обласній державній адміністрації.

З матеріалів справи вбачається, що спірні земельні ділянки були передані відповідачу-2 на підставі розпорядження голови Коростишівської районної державної адміністрації Житомирської області №486 від 26.12.2003 "Про передачу в оренду земельної ділянки", яким надано в оренду на 25 років земельну ділянку ТОВ "Новгородський кар`єр" площею 28,8229 га для видобутку граніту з послідуючою переробкою в щебінь на землях Городської сільської ради (т.1, а.с.64).

В подальшому, 03.02.2004 між Коростишівською районною державною адміністрацією та Товариством з обмеженою відповідальністю "Новгородецький кар`єр" було укладено договір оренди земельної ділянки (т.1,а.с.94-95).

Пунктом 1 договору оренди земельної ділянки від 03.02.2004р сторони серед іншого погодили, що земельна ділянка знаходиться на землях Городської сільської ради поза межами населеного пункту, за адресою: с. Городське Коростишівського району та надана для видобутку граніту з послідуючою переробкою в щебінь.

Згідно матеріалів справи та пояснень прокурора, а також представників сторін вбачається, що спірні земельні ділянки мають цільове призначення: для видобутку граніту з послідуючою переробкою в щебінь, тобто відноситься до земель промисловості.

Земельні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею регулюються Конституцією України, Земельним кодексом України, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Згідно із статтею 13 Конституції України від імені українського народу права власника, зокрема, на землю здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією України.

Частинами 1,2 статті 93 Земельного кодексу України право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Земельні ділянки можуть передаватися в оренду громадянам та юридичним особам України, іноземним громадянам і особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним об`єднанням і організаціям, а також іноземним державам.

Частиною 2 статті 84 Земельного кодексу України передбачено, що право державної власності на землю набувається і реалізується державою через органи виконавчої влади відповідно до повноважень, визначених цим Кодексом.

Згідно з ч.3 ст.122 Земельного кодексу України районні державні адміністрації на їхній території передають земельні ділянки із земель державної власності, крім випадків, визначених частинами четвертою і восьмою цієї статті, у власність або у користування у межах сіл, селищ, міст районного значення для всіх потреб та за межами населених пунктів для:

а) ведення водного господарства;

б) будівництва об`єктів, пов`язаних з обслуговуванням жителів територіальної громади району (шкіл, закладів культури, лікарень, підприємств торгівлі тощо), з урахуванням вимог частини сьомої цієї статті;

в) індивідуального дачного будівництва.

Відповідно до частини 5 статті 122 Земельного кодексу України передбачено, що обласні державні адміністрації на їхній території передають земельні ділянки із земель державної власності, крім випадків, визначених частинами третьою, четвертою і восьмою цієї статті, у власність або у користування у межах міст обласного значення та за межами населених пунктів, а також земельні ділянки, що не входять до складу певного району, або у випадках, коли районна державна адміністрація не утворена, для всіх потреб.

Таким чином, звертаючись до суду із цим позовом, прокурором відповідно до вимог статті 53 ГПК України вірно визначено орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах - Житомирську обласну державну адміністрацію, оскільки повноваження щодо розпорядження спірними земельними ділянками, належать до її компетенції.

Разом з тим, у даному випадку, прокурор прийняв на себе функції альтернативного суб`єкта звернення до суду, який не може замінювати належного суб`єкта владних повноважень. При цьому, сам лише факт відсутності звернення Житомирської обласної державної адміністрації із позовом до суду, не може свідчити про свідоме зволікання чи невжиття заходів Житомирською обласною державною адміністрацією щодо захисту прав та інтересів держави.

Господарський суд звертає увагу на те, що прокурором в обґрунтування представництва зазначено лише те, що Житомирською обласною державною адміністрацією, як уповноваженим органом, допущена активна бездіяльність органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, оскільки нею не вжито заходів для усунення порушення законодавства відповідачами.

Водночас, прокурором не подано, а судом не встановлено обставини, за яких можна було б достеменно встановити неналежне виконання своїх повноважень відповідними посадовими особами позивача. Саме лише посилання в позовній заяві на те, що уповноважений орган не здійснює або неналежним чином здійснює відповідні повноваження, для прийняття заяви для розгляду недостатньо. У такому разі прокурор повинен надати належні та допустимі докази відповідно до вимог процесуального закону (наприклад, внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань про вчинене кримінальне правопорушення на підставі ст.367 Кримінального кодексу України (службова недбалість); вирок суду щодо службових осіб; докази накладення дисциплінарних стягнень на державних службовця, які займають посаду державної служби в органі державної влади та здійснює встановлені для цієї посади повноваження, за невиконання чи неналежне виконання службових обов`язків тощо).

Сама по собі обставина неподання позивачем позовної заяви протягом певного періоду, без з`ясування фактичного стану правовідносин між сторонами спору, не свідчить про неналежне виконання таким органом своїх функцій із захисту інтересів держави (аналогічну правову позицію викладено, зокрема у постановах Верховного Суду, зокрема в постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 07.12.2018 у справі №924/1256/17, а також у постановах Верховного Суду від 06.02.2019 у справі №927/246/18, від 23.09.2018 у справі №924/1237/17).

За таких обставин, прокурор фактично звернувся у даній справі з позовом на захист прав та інтересів Житомирської обласної державної адміністрації, яка наділена повноваженнями щодо розпорядження спірною земельною ділянкою, є самостійною юридичною особою з відповідною процесуальною дієздатністю щодо здійснення захисту прав та охоронюваних законом інтересів держави у судовому порядку.

Частиною 4 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" передбачено, що прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень.

Судом встановлено, що прокуратура Коростишівського району зверталася до позивача з листом №06-37/729вих.19 від 28.02.2019 в якому повідомила про здійснення Коростишівською місцевою прокуратурою процесуального керівництва у кримінальному провадженні, що розслідується СВ №0000315 від 30.05.2018 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.197-1 КК України та просила повідомити місцеву прокуратуру чи вживаються будь-які заходи щодо скасування договору оренди земельної ділянки, укладеного між Коростишівською РДА та ТОВ "Новогородецький кар`єр" щодо земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_4 (т.1, а.с.22).

Житомирська обласна державна адміністрація в листі №1578/2-19/33 від 18.03.2019 (на №06-37/729вих.19 від 28.02.2019), адресованому прокуратурі Коростишівського району, пославшись на ст.15 Земельного кодексу України, повідомила про те, що здійснення державного нагляду (контролю) за дотриманням земельного законодавства, використанням та охороною земель усіх категорій і форм власності покладено на Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру. Також вказала, що до Житомирської обласної державної адміністрації інформація щодо порушення вимог земельного законодавства не надходила, а тому підстави для вжиття заходів в обласної державної адміністрації відсутні (т.1, а.с.22 на звороті).

При цьому, судом встановлено, що зміст листа прокуратури Коростишівського району №06-37/729вих.19 від 28.02.2019, не містить повідомлення позивача про звернення з позовом до суду в особі Житомирської обласної державної адміністрації до Коростишівської районної державної адміністрації Житомирської області та Товариства з обмеженою відповідальністю "Новогородецький кар`єр" про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки, зобов`язання повернути земельні ділянки площею 28,8229га, а тому даний лист не розцінюється судом як повідомлення позивача про звернення до суду в інтересах позивача в порядку ч.4 ст.23 Закону України "Про прокуратуру".

Матеріали справи, окрім вказаного листа №06-37/729вих.19 від 28.02.2019, не містять будь-яких інших повідомлень, звернень прокурора до позивача в порядку ч.4 ст.23 Закону України "Про прокуратуру".

Таким чином, лист прокуратури Коростишівського району №06-37/729вих.19 від 28.02.2019 свідчить лише про повідомлення позивача про процесуальне керівництво у кримінальному провадженні, що розслідується СВ №0000315, а не про звернення до суду в інтересах держави в його особі з позовом про визнання недійсним договору та повернення земельних ділянок.

Отже прокурором, в порушення вимог ч.4 ст.23 Закону України "Про прокуратуру", не було дотримано процедури звернення з позовом у даній справі для захисту інтересів держави в особі Житомирської обласної державної адміністрації.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що прокурор не підтвердив правових підстав для представництва, не дотримався передбаченої законом процедури звернення з позовом та, відповідно, не має процесуальної дієздатності на подання позову з вимогами про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки та зобов`язання повернути земельні ділянки площею 28,8229га.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.185 ГПК України, за результатами підготовчого засідання суд постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без розгляду.

Згідно з п.1 ч.1 ст.226 Господарського процесуального кодексу України суд залишає позов без розгляду, якщо позов подано особою, яка не має процесуальної дієздатності.

Відповідно до ч.4 ст.226 ГПК України, особа позов якої залишено без розгляду, після усунення обставин, що були підставою для залишення позову без розгляду, має право звернутися до суду повторно.

Про залишення позову без розгляду постановляється ухвала, в якій вирішуються питання про розподіл між сторонами судових витрат, про повернення судового збору з бюджету (ч.2 ст.226 ГПК України).

З огляду на те, що порядок повернення сум судового збору, визначений у статті 7 Закону України "Про судовий збір", передбачає обов`язкову наявність клопотання особи, яка має право на повернення сум, сплаченого до Державного бюджету України судового збору, суд позбавлений права вирішення цього питання без відповідного клопотання сторони.

Керуючись ст. ст. 185, 226, 232-235 Господарського процесуального кодексу України ГПК України, господарський суд,

УХВАЛИВ:

1. Позов Коростишівської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Житомирської обласної державної адміністрації до Коростишівської районної державної адміністрації Житомирської області та Товариства з обмеженою відповідальністю "Новогородецький кар`єр" про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки від 03.02.2004р та зобов`язання повернути земельні ділянки площею 28,8229га - залишити без розгляду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та може бути оскаржена.

Повний текст ухвали складено 12.08.2019.

Суддя Кравець С.Г.

Друк:

1 - в справу,

2 - Коростишівській місцевій прокуратурі (рек. з повід.),

3 - прокуратурі Житомирської області (рек. з повід.),

4 - позивачу (рек. з повід.),

5 - відповідачу-1 (рек. з повід.),

6 - відповідачу-2 (рек. з повід.).