ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.08.2019 Справа № 904/2392/19
За позовом Фізичної особи-підприємця Ярового Віктора Володимировича ( АДРЕСА_1 )

до Фізичної особи-підприємця Кукурекова Сергія Георгійовича ( АДРЕСА_2 )

про стягнення 26 300,00 грн. передоплати та 61 933,20 грн. пені

Суддя Бондарєв Е.М.

Секретар судового засідання Найдьонов Є.О.

Представники:

Від позивача Горобець М.А., ордер №2446/023 від 30.07.2019, адвокат

Від відповідача не з`явився

СУТЬ СПОРУ:

Фізична особа-підприємець Яровий Віктор Володимирович 06.06.2019 звернувся до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом №б/н від 01.06.2019 про стягнення з Фізичної особи-підприємця Кукурекова Сергія Георгійовича 88 233,20 грн., яка складається з: - 26 300, 00 грн. передоплати; - 61 933,20 грн. пені за період з 29.05.2017 по 06.05.2019.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконання відповідачем свої зобов`язань за договором поставки №17 від 18.04.2017, щодо своєчасного виготовлення та відвантаження товару.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області №904/2392/19 від 10.06.2019 позовну заяву залишено без руху та запропоновано позивачу протягом 5 днів з дня вручення ухвали суду про залишення позовної заяви без руху усунути недоліки позовної заяви, а саме надати до суду докази відправлення копії позовної заяви з додатками на адресу відповідача.

Позивачем 21.06.2019 надані до суду докази відправлення копії позовної заяви з додатками на адресу відповідача.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 26.06.2019 відкрито провадження у справі №904/2392/19 розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін на 23.07.2019.

Розгляд справи відкладався до 01.08.2019.

Представник позивача з`явився в судове засідання, підтримав позовні вимоги, надав пояснення по справі, відповів на поставлені питання.

Представник відповідача не з`явився в судове засідання, відзив та витребувані судом документи не надав. Був належним чином повідомлений про час розгляду справи, ухвали суду надсилалися за місцезнаходженням відповідача згідно відповідно до відомостей у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Відповідно до ч.9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України суд вирішує справу за наявними матеріалами.

В порядку ст. 240 Господарського процесуального кодексу України в судовому засіданні 01.08.2019 проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Між суб`єктом підприємницької діяльності-фізичною особою Яровим Віктором Володимировичем (покупець) та суб`єктом підприємницької діяльності-фізичною особою Кукурековим Сергієм Георгійовичем (постачальник) було укладено договір поставки №17 від 18.04.2017 (Договір), згідно умов якого постачальник зобов`язався виготовити та поставити покупцю дробарку (товар) вартістю 87 600, 00 грн.

Відповідно до п. 2.1 Договору загальна сума договору складає 87 600,00 грн.

Пунктом 2.2,2.3 Договору передбачено, що 30% від загальної суми Договору покупець сплачує після підписання даного договору та всіх невід`ємних частин. Решта 50% суми договору покупець сплачує по готовності обладнання, перед відвантаженням товару та 20% після перевірки працездатності обладнання у покупця. Доставка здійснюється продавцем.

Згідно п.4.1. Договору товар відвантажується покупцю. Готовність товару до відвантаження - 40 календарних днів від дати здійсненої передоплати.

Умови поставки товару: доставка на склад покупця: м.Дніпро, вул. Березинська, 80 (п.4.2 Договору).

Даний Договір вступає в силу з моменту підписання договору сторонами та діє до 31.12.2017 (п. 7.1 Договору).

Згідно зі ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, зокрема з правочинів та інших договорів.

Відповідно до частини першої статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

На виконання умов Договору позивачем було здійснено 30% передоплати від загальної вартості договору у розмірі 26300,00 грн., про що свідчить відмітка відповідача на Договорі поставки №17 від 18.04.2017 про отримання даної суми.

З урахуванням п. 4.1 Договору відповідач повинен був виконати зобов`язання щодо поставки товару 29.05.2017.

Разом з тим, відповідач своєчасно не поставив товар, передбачений умовами договору.

28.01.2018 позивач звернувся до відповідача з листом-вимогою, згідно якого відмовився від поставки товару та просив відповідача повернути передоплату у розмірі 26 300,00 грн. у семиденний строк з моменту отримання даного ласта та сплатити суму пені у розмірі 21.462,00 грн.

20.04.2018 відповідачу повторно було направлено лист вимогу про повернення грошових коштів.

Дані вимоги залишені відповідачем без відповіді.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 665 Цивільного кодексу України у разі відмови продавця передати проданий товар покупець має право відмовитися від договору купівлі-продажу.

Позивач звернувся з позовом про стягнення з відповідача 26 300,00 грн. передоплати.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно ч.1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частиною 2 статті 570 Цивільного кодексу України визначено, що якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. За приписами положень чинного в Україні законодавства, авансом є грошова сума, яку перераховують згідно з договором наперед у рахунок майбутніх розрахунків за товари (роботи, послуги), які мають бути отримані (виконані, надані). На відміну від завдатку аванс - це спосіб платежу. Він не виконує забезпечувальної функції. Аванс сплачується боржником у момент настання обов`язку платити та виконує функцію попередньої оплати. Тобто, у разі невиконання зобов`язання, за яким передавався аванс, незалежно від того, з чиєї вини це відбулося, аванс підлягає поверненню особі, яка його сплатила.

Відповідачем не надано доказів поставки товару, передбаченого умовами договору, як не надано доказів повернення суми передоплати, сплаченого позивачем.

Враховуючи вищевикладене, суд вбачає підстави для задоволення позовної вимоги та стягнення з відповідача 26 300,00 грн. суми передоплати.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема - сплата неустойки (п.3 ч.1 ст. 611 ЦК України).

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ст.549 ЦК України).

Відповідно до п. 5.2 Договору встановлено, що у випадку порушення постачальником п. 4.1 Договору, постачальник виплачує покупцю пеню у розмірі 0,1% від суми Договору за кожен день прострочення передання (поставки) товару до монету належного виконання.

Позивачем заявлено до стягнення 61 933,20 грн. пені за період прострочення з 29.05.2017 по 06.05.2019.

Згідно зі ст.1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

При цьому, ч.6 ст.232 Господарського кодексу України визначено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін (п. 2.5 Постанови Пленуму від 17.12.2013 № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань").

Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені на підставі наведених приписів закону та умов договору, суд встановив, що з відповідача підлягає стягненню пеня у сумі 15 943,20 грн. за період прострочення з 29.05.2017 по 26.11.2017.

Враховуючи викладене, суд вбачає підстави для часткового задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані зі сплатою судового збору покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Позивач просить стягнути з відповідача витрати на правничу допомогу у розмірі 6000,00 грн.

Згідно зі статтею 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Статтею 126 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Розподіл сум інших, крім судового збору, судових витрат здійснюється за загальними правилами статті 129 ГПК України, тобто при задоволенні позову вони покладаються на відповідача, при відмові в позові - на позивача, а при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Вирішуючи питання про такий розподіл, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути неспіврозмірним, тобто явно завищеним порівняно з ціною позову. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити даний розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи.

Проаналізувавши надані позивачем докази, зокрема Договір про надання правничої допомоги від 16.04.2019, укладений між позивачем та адвокатом Курячим А.М., акт виконаних робіт, детальний опис робіт (наданих послуг), враховуючи складність справи та часткове задоволення позовних вимог, суд вбачає підстави для стягнення з відповідача 3 000,00 грн. витрат на правничу допомогу.

Керуючись ст.ст. 2, 46, 73, 74, 76, 77-79, 86, 91, 129, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця Кукурекова Сергія Георгійовича ( АДРЕСА_2 ; код НОМЕР_1 ) на користь Фізичної особи-підприємця Ярового Віктора Володимировича ( АДРЕСА_1 ; код НОМЕР_2 ) 26 300,00 грн. передоплати, 15 943,20 грн. пені, 919,71 грн. витрат зі сплати судового забору та 3000,00 грн. витрат на правничу допомогу, про що видати наказ.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення набирає законної сили у відповідності до ст.241 Господарського процесуального кодексу України. Рішення суду може бути оскаржено до Центрального апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 06.08.2019

Суддя Е.М.Бондарєв