ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 серпня 2019 року Справа № 924/56/19

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючий суддя Тимошенко О.М., суддя Крейбух О.Г. , суддя Юрчук М.І.

секретар судового засідання Гладка Л.А.

за участю представників сторін:

від позивача - не з`явився,

від відповідача - не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державного підприємства "Дослідне господарство "Пасічна" Науково-виробничого центру "Соя" Національної академії аграрних наук України на рішення Господарського суду Хмельницької області, ухваленого 20.03.2019 року суддею Виноградовою В.В. у м. Хмельницькому (повний текст складено 20.03.2019 року), у справі № 924/56/19

за позовом приватного підприємства "O.L.KAR-АгроЗооВет-Сервіс"

до державного підприємства "Дослідне господарство "Пасічна" Науково-виробничого центру "Соя" Національної академії аграрних наук України

про стягнення 516124,69 грн., з яких 472064,16 грн. основної заборгованості, 13274,08 грн. 3% річних, 30786,45 грн. інфляційних.

ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємство "O.L.KAR-АгроЗооВет-Сервіс" звернулось до суду з позовом про стягнення з Державного підприємства "Дослідне господарство "Пасічна" Науково-виробничого центру "Соя" Національної академії аграрних наук України" 751124, 69 грн., з яких 707064, 16 грн. основної заборгованості, 13274, 08 грн. 3% річних, 30786, 45 грн. інфляційних. В обґрунтування позову Підприємство вказало про те, що відповідач за товар, отриманий за видатковими накладними, розрахувався лише частково та з порушенням зазначених у них строків. Як на правову підставу позову посилався на положення ст. ст. 525, 526, 610, 611, 625, 629, 692 ЦК України, ст. ст. 20, 173, 174 ГК України.

У засіданні суду першої інстанції 25.02.2019 року місцевим господарським судом прийнято зменшення позовних вимог, відповідно до яких позивач просив стягнути 586124, 69 грн., з яких 542064,16 грн. основної заборгованості, 13274, 08 грн. 3% річних, 30786, 45 грн. інфляційних.

У засіданні суду першої інстанції 05.03.2019 року місцевим господарським судом прийнято зменшення позовних вимог, відповідно до яких позивач просив стягнути з відповідача 516124, 69 грн., з яких 472064, 16 грн. основної заборгованості, 13274, 08 грн. 3% річних, 30786, 45 грн. інфляційних.

Рішенням Господарського суду Хмельницької області від 20.03.2019 року позов ПП "O.L.KAR-АгроЗооВет-Сервіс" до ДП "Дослідне господарство "Пасічна" Науково-виробничого центру "Соя" Національної академії аграрних наук України" задоволено. Стягнуто з відповідача на користь позивача 472064, 16 грн. боргу, 13274, 08 грн., 3% річних, 30786, 45 грн., інфляційних нарахувань, 7741, 87 грн. витрат зі сплати судового збору.

Не погодившись із прийнятим рішенням суду першої інстанції, відповідач звернувся до Північно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить останнє скасувати в частині стягнення з відповідача на користь позивача 13274, 08 грн. - 3% річних та ухвалити в цій частині нове рішення про стягнення з відповідача на користь позивача 12923 грн. - 3% річних.

В обгрунтування скарги апелянт зазначає, що суд першої інстанції дійшов помилкових висновків стосовно правильності поданого позивачем розрахунку процентів річних, внаслідок чого загальна сума пред`явлених до стягнення коштів є завищеною. Наводить в апеляційній скарзі власний розрахунок з урахуванням визначених ст.ст. 251-253 ЦК України понять строку та терміну, початку їх перебігу.

Від позивача на адресу апеляційного господарського суду надійшов письмовий відзив, відповідно до якого останній просить суд відмовити у задоволенні апеляційної скарги відповідача посилаючись на невірність поданого останнім розрахунку 3% річних. Також позивачем на адресу суду були надіслані письмові пояснення, відповідно до яких останній зазначив про досягнення домовленостей між сторонами спору, направлених на погашення боргу у найкоротші строки, що в свою чергу свідчить про повне визнання богу відповідачем.

В судове засідання представники сторін не з`явились.

У вказаних вище письмових поясненнях позивач, серед іншого, просив здійснити розгляд справи за відсутності його представника за наявними матеріалами справи.

Відповідач про причини неявки повноважних представників в судове засідання суд не повідомив.

Зважаючи на те, що відповідач був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового розгляду та явка представників обов`язковою не визнавалась, судова колегія дійшла висновку про відсутність перешкод для розгляду апеляційної скарги.

В силу ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній та додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши матеріали справи, апеляційну скаргу та відзив на неї дослідивши правильність застосування судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду дійшла висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги. При цьому, апеляційний суд встановив наступні обставини та керувався такими мотивами.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем було передано відповідачу товар за адресою: вул . Радгоспна , 3 , с. Пасічна, Старосинявський район , Хмельницька область на загальну суму 1190628, 25 грн. відповідно до підписаних сторонами накладних:

від 12.02.2018 року №РФ-0308471 на суму 42678, 66 грн. (у накладній зазначений узгоджений термін оплати до 22.02.2018 року);

від 26.02.2018 року № РФ-0320615 на суму 2150, 70 грн. (узгоджений термін оплати до 08.03.2018 року);

від 01.03.2018 року № РФ-0324757 на суму 2577, 31 грн. (узгоджений термін оплати до 08.03.2018 року);

від 12.03.2018 року № РФ-0331485 на суму 20327, 33 грн. (узгоджений термін оплати до 22.03.2018 року);

від 19.03.2018 року № РФ-0343494 на суму 31231, 33 грн. (узгоджений термін оплати до 01.04.2018 року);

від 19.04.2018 року №РФ-0375539 на суму 22971,04 грн. (узгоджений термін оплати до 29.04.2018 року);

від 19.04.2018 року № РФ-0376301 на суму 327, 85 грн. (узгоджений термін оплати до 29.04.2018 року);

від 26.04.2018 року № РФ-0383050 на суму17036, 40 грн. (узгоджений термін оплати до 06.05.2018 року);

від 03.05.2018 року № РФ-0386688 на суму 1502, 75 грн. (узгоджений термін оплати до 13.05.2018 року);

від 10.05.2018 року № РФ-0401656 на суму 35969, 08 грн. (узгоджений термін оплати до 20.05.2018 року);

від 14.05.2018 року № РФ-0404070 на суму 9375, 24 грн. (узгоджений термін оплати до 24.05.2018 року);

від 17.05.2018 року № РФ-0411923 на суму 200730, 96 грн. (узгоджений термін оплати до 27.05.2018 року);

від 24.05.2018 року № РФ-0419736 на суму 56911, 88 грн. (узгоджений термін оплати до 03.06.2018 року);

від 24.05.2018 року № РФ-0419769 на суму 106, 37 грн. (узгоджений термін оплати до 03.06.2018 року);

від 04.06.2018 року № РФ-0431349 на суму 7200, 00 грн. (узгоджений термін оплати до 14.06.2018 року);

від 08.06.2018 року № РФ-0438863 на суму 130433, 02 грн. (узгоджений термін оплати до 18.06.2018 року);

від 14.06.2018 року № РФ-0445112 на суму 33060, 46 грн. (узгоджений термін оплати до 24.06.2018 року);

від 25.06.2018 року № РФ-0458006 на суму 187994, 62 грн. (узгоджений термін оплати до 05.07.2018 року);

від 02.07.2018 року № РФ-0458032 на суму 187994, 62 грн. (узгоджений термін оплати до 12.07.2018 року);

від 16.07.2018 року № РФ-0481921 на суму 44516, 20 грн. (узгоджений термін оплати до 26.07.2018 року);

від 16.08.2018 року № РФ-0516848 на суму 45014, 30 грн. (узгоджений термін оплати до 26.08.2018 року);

від 06.09.2018 року № РФ-0540186 на суму 45068, 65 грн. (узгоджений термін оплати до 16.09.2018 року);

від 11.10.2018 року № РФ-0575975 на суму 46359, 26 грн. (узгоджений термін оплати до 21.10.2018 року);

від 11.10.2018 року № РФ-0577443 на суму 183, 18 грн. (узгоджений термін оплати до 21.10.2018 року);

від 15.11.2018 року № РФ-0608001 на суму 18907, 04 грн. (узгоджений термін оплати до 25.11.2018 року).

Як вбачається з наявної у матеріалах справи виписки по рахунку позивача з 01.02.2018 року до 09.01.2019 року відповідачем було перераховано позивачу кошти за ветпрепарати, ветмедикаменти в сумі 483564,09 грн.: 28.02.2018 р. - 12678,66 грн. згідно з рахунком №308471 від 12.02.2018 р.; 18.04.2018 р. - 15000,00 грн. згідно з рахунком №308471 від 12.02.2018 р.; 05.05.2018 р. - 20000,00 грн. згідно з рахунком №308471, 375539 від 19.04.2018 р.; 18.05.2018 р. - 30000,00 грн. згідно з рахунком №320615, 331485, 324757 від 01.03.2018 р.; 12.06.2018 р. - 50885,43 грн. згідно з рахунком №0375539, 0383050, 0386688, 0404070 від 19.04., 26.04., 03.05., 14.05.2018 р.; 15.06.2018 р. - 50000,00 грн. згідно з рахунком №РФ-0419736 від 24.05.2018 р.; 27.06.2018 р. - 20000,00 грн. згідно з рахунком №РФ-0419736 від 24.05.2018 р.; 24.07.2018 р. - 50000,00 грн. згідно з рахунком №РФ-0401656 від 10.05.2018 р.; 30.07.2018 р. - 40000,00 грн. згідно з рахунком №РФ-0431349, 445112 від 14.06.2018 р.; 17.08.2018 р. - 50000,00 грн. згідно з рахунком №РФ-0481921 від 16.07.2018 р.; 27.09.2018 р. - 50000,00 грн. згідно з рахунком №РФ-0481921 від 16.07.2018 р.; 05.10.2018 р. - 25000,00 грн. згідно з рахунком №РФ-0481921 від 16.07.2018 р.; 17.10.2018 р. - 20000,00 грн. згідно з рахунком №РФ-0481921 від 16.07.2018 р.; 09.11.2018 р. - 20000,00 грн. згідно з рахунком №516848 від 16.08.2018 р.; 15.11.2018 р. - 30000,00 грн. згідно з рахунком №516848 від 16.08.2018 р., №575975 від 11.10.2018 р.

Зважаючи на вказане, позивач звернувся до відповідача з претензією, в якій запропонував протягом 3 календарних днів з моменту одержання останньої перерахувати грошові кошти в сумі 707472,16 грн. або, в разі відсутності можливості перерахування коштів, погасити заборгованість шляхом передачі товарно-матеріальних цінностей.

Судами встановлено, що згодом відповідачем було сплачено 235000 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи виписками по рахунку позивача з 01.02.2018 р. до 12.02.2019 р., з 08.01.2019 р. до 04.03.2019 р., платіжними дорученнями (від 21.01.2019 р. №21, від 25.01.2019 р. №33, від 28.01.2019 р. №46, від 11.02.2019 р. №74, від 20.02.2019 р. №104), а саме: 21.01.2019 р. - 25000,00 грн. згідно з рахунком №540186 від 06.09.2018 р.; 25.01.2019 р. - 50000,00 грн. згідно з накладною №411923 від 17.05.2018 р.; 28.01.2019 р. - 50000,00 грн. згідно з рахунком №411923 від 17.05.2018 р.; 11.02.2019 р. - 40000,00 грн. згідно з рахунком № 411923 від 17.05.2018 р.; 20.02.2019 р. - 20000,00 грн. згідно накладної №0540186 від 17.05.2018 р.; 28.02.2019 р. - 50000, 00 грн. згідно накладної №411923 від 17.05.2018 р.

Відтак, з огляду на оплату відповідачем отриманого від позивача товару не в повному обсязі та з порушенням погодженого сторонами строку, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача 516124, 69 грн., з яких 472064, 16 грн. основної заборгованості, 13274,08 грн. 3% річних, 30786,45 грн. інфляційних нарахувань (з урахуванням заяв про зменшення позовних вимог).

Суд першої інстанції визнав доводи в обґрунтування заявленого позову підставними та оскаржуваним рішенням від 20.03.2019 року позов ПП "O.L.KAR-АгроЗооВет-Сервіс" задоволив у повному обсязі.

Суд апеляційної інстанції повністю погоджується с такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

В силу ст. 509 ЦК України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Згідно ст. 11 ЦК України, господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

В силу приписів ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно ст. 639 ЦК України, договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Згідно ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Судами встановлено, а матеріалами справи повністю підтверджено, що позивачем передано, а відповідачем прийнято товар на загальну суму 1190628, 25 грн. Даний факт підтверджується наявними у матеріалах справи видатковими накладними, підписаними сторонами, а також визнається позивачем та відповідачем.

В силу ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ч. 1 ст. 662 ЦК України, продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу .

Згідно ст. 689 ЦК України, покупець зобов`язаний прийняти товар, крім випадків, коли він має право вимагати заміни товару або має право відмовитися від договору купівлі-продажу. Покупець зобов`язаний вчинити дії, які відповідно до вимог, що звичайно ставляться, необхідні з його боку для забезпечення передання та одержання товару, якщо інше не встановлено договором або актами цивільного законодавства.

Згідно ст. 691 ЦК України, покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

Згідно ст. 692 ЦК України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. У разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами.

Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події

В силу ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України).

Як зазначено вище, відповідач товар, отриманий від позивача згідно з наявними у матеріалах справи видатковими накладними у строк, погоджений сторонами у цих видаткових накладних, повністю не оплатив, сплативши лише 718564, 09 грн., у зв`язку з чим за останнім утворилась заборгованість в сумі 472064, 16 грн., доказів погашення якої та доказів, які спростовують наявну заборгованість, відповідач в матеріали справи не надав.

Відтак, колегія суддів повністю погоджується з висновком суду першої інстанції про обґрунтованість задоволення вимоги позивача про стягнення з відповідача 472064, 16 грн. боргу за поставлений товар.

Разом з тим, як зазначено вище, позивачем було заявлено вимогу про стягнення з відповідача 13274, 08 грн. 3% річних та 30786,45 грн. інфляційних нарахувань.

В силу ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Судом першої інстанції, за результатом перевірки поданих позивачем розрахунків 3% річних та інфляційних нарахувань, вказані позовні вимоги задоволені у повному обсязі.

Скаржник, подану апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції в частині стягнення з останнього 13274, 08 грн. 3% річних обґрунтував тим, що при оцінці судом першої інстанції розрахунку інфляційних та трьох відсотків річних, поданих позивачем, неправомірно визнано узгоджений термін сплати коштів, вказаний в накладних на поставку товарно-матеріальних цінностей та періоду прострочення, без урахування вимог ст. 253 Цивільного Кодексу України.

В основу апеляційної скарги скаржник проклав власний розрахунок 3 % річних, внаслідок проведення якого, прийшов до висновку про те, що стягненню підлягає 3 % річних в сумі 12923,00 грн., а не 13274, 08 грн., як це зазначено в позовній заяві та в оскаржуваному рішенні.

Зокрема, при здійсненні розрахунку скаржник, ігноруючи умови проведення розрахунків за отриманий товар, які зазначені в кожній накладній, по кожній поставці згідно кожної окремої видаткової накладної, зменшив кількість днів прострочення на 1 (один), що в підсумку і призвело до зменшення суми 3 % річних. Така позиція скаржника суперечить умовам розрахунків, які вказані в кожній видатковій накладній та які наведені в таблиці, яка міститься в додатку № 3 до матеріалів позову. В кожній накладній, по якій скаржник повністю або частково не провів розрахунки з позивачем, зазначено узгоджений сторонами термін оплати, який вказується в форматі «узгоджений термін оплати до __.__.____ р.»,

В силу ст. 251 ЦК України, строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк та термін можуть бути визначені актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду.

Згідно ст. 252 ЦК України, строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами.

Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

Відповідно до ст. 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Водночас, якщо у договорі виконання грошового зобов`язання визначається до настання певного терміну, наприклад, до 1 серпня 2014 року (частина друга статті 252 ЦК України), то останнім днем виконання такого зобов`язання вважається день, що передує цьому терміну (в даному прикладі - 31 липня 2014 року). Коли у тексті договору виконання грошового зобов`язання визначено "по 1 серпня 2014 року" або "включно до 1 серпня 2014 року", то останнім днем виконання такого зобов`язання буде 1 серпня 2014 року. (Аналогічна правова позиція викладена в п.1.9 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" від 17.12.2013 року № 14).

Враховуючи викладене, останнім днем оплати вартості партії товару згідно конкретної накладної без порушення строків, буде день, який передує даті, вказаній у накладній. Таким чином, запис «узгоджений термін оплати до 22.02.18 р.» в накладній № РФ- 0308471 від 12.02.2018 року загальною вартістю 42678, 66 грн., означає, що останнім днем своєчасної оплати товару загальною вартістю 42678, 66 грн., отриманого по накладній № РФ-0308471 від 12.02.2018 року, являється 21.02.2018 року, а 22.02.2018 року - перший день прострочення. Виходячи з цих обставин, кількість днів прострочення для розрахунку суми 3 % річних по накладній № РФ-0308471 від 12.02.2018 року має бути 6 (шість): 22.02.2018 р.„ 23.02.2018 р. 24.02.2018 р.„ 25.02.2018 р. 26.02.2018 р. 27.02.2018 р., а вже 28.02.2018 р. надійшли кошти, які зараховані в погашення вартості товару по накладній № РФ-0308471 від 12.02.2018 року. Саме виходячи з цих фактичних обставин позивачем і був проведений розрахунок 3 % річних, правильність якого і підтверджена рішенням суду першої інстанції.

Крім того, як вбачається з розрахунку скаржника у таблиці, яка наведена в тексті апеляційної скарги, останній проводить розрахунок таким чином, який не враховує певну кількість днів прострочення. Це підтверджується на прикладі розрахунку, проведеного відповідачем суми 3 % річних по накладній № РФ-0308471 від 12.02.2018 року.

Скаржник при здійсненні розрахунку фіксує перший період прострочення розрахунків з 22.02.18 р. по 27.02.18 р.; наступний період прострочення скаржник вказує з 01.03.18 р. по 17.04.18 р. Внаслідок такого підходу скаржника з загальної кількості днів прострочення випав один день 28.02.2018 р., але і в цей день мало місце прострочення, що і обрахував в позовній заяві позивач. Як зазначено вище, другий період прострочення скаржник визначив з 01.03.18 р. по 17.04.18 р., третій період прострочення скаржник вказує з 19.04.18 р. по 04.05.18 р., внаслідок чого з загальної кількості днів прострочення випав ще один день 18.04.2018 р., але і в цей день мало місце прострочення, що і обрахував в позовній заяві позивач. Така ситуація з неврахуванням днів прострочення має місце при розрахунках кількості днів прострочення по накладних: РФ № 0343494 від 19.03.2018 р. - не враховано три дні прострочення: 18.05.19, 12.06.19, 27.06.19; РФ № 0375539 від 19.04.2018 р. - не враховано один день прострочення: 05.05.18; РФ № 0411923 від 17.05.2018 р. - не враховано шість днів прострочення: 24.07.2018 року, 17.08.2018 року, 27.09.2018 року, 05.10.2018 року, 17.10.2018 року, 15.11.2018 року.

Крім того, скаржник в таблиці, яка наведена в тексті апеляційної скарги проводить розрахунок, виходячи з невірної кількості днів прострочення по накладній № РФ-0308471 від 12.02.2018 року. Так, в таблиці, яка наведена в апеляційній скарзі вказується, що кількість днів прострочення за період з 19.04.2018 по 04.05.2018 становить 6 (шість) днів, в той час, як кількість днів за цей період становить не 6, а 16 (шістнадцять) днів.

З огляду на вищевикладене, доводи відповідача, зазначені в апеляційній скарзі викладені в довільному трактуванні норм чинного законодавства та спростовуються наявними в матеріалах справи доказами та встановленими судами обставинами, а відтак, не підлягають задоволенню.

Таким чином колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду вважає, що рішенням Господарського суду Хмельницької області від 20.03.2019 року відповідає матеріалам справи, ґрунтується на чинному законодавстві і підстав для його скасування в оскарженій частині не вбачається.

Відповідно до ст. 129 ГПК України понесені відповідачем судові витрати за розгляд апеляційної скарги покладаються на останнього.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Державного підприємства "Дослідне господарство "Пасічна" Науково-виробничого центру "Соя" Національної академії аграрних наук України залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Хмельницької області від 20.03.2019 року у справі № 924/56/19 залишити без змін.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

4. Справу № 924/56/19 повернути Господарському суду Хмельницької області.

Повний текст постанови складений "15" серпня 2019 р.

Головуючий суддя Тимошенко О.М.

Суддя Крейбух О.Г.

Суддя Юрчук М.І.