ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 серпня 2019 року Справа № 902/357/18

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючий суддя Олексюк Г.Є., суддя Філіпова Т.Л. , суддя Гудак А.В.

секретар судового засідання Ільчук Н.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду Вінницької області від 03.10.2018 р. у справі №902/357/18 (суддя Лабунська Т.І., повний текст ухвали складено 08.10.2018р.)

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "НІКА ІМПОРТ", в особі арбітражного керуючого (ліквідатора) Бойка С.В. (м .Вінниця )

до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3.)

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - ТОП ОНІОН СЕТС Б.В. (ТОР ONION SETS B.V.) Нідерланди

про стягнення 2 775 528 грн. заборгованості за договором,-

в межах справи № 902/37/18

за заявою ТОП ОНІОН СЕТС Б.В. (ТОР ONION SETS B.V.) Нідерланди

до товариства з обмеженою відповідальністю "НІКА ІМПОРТ" (м. Вінниця)

про банкрутство,

за участю представників сторін:

позивача - Бойко С.В. (арбітражний керуючий);

відповідача - не з`явився;

третьої особи - не з`явився;

ВСТАНОВИВ:

23.01.2018 р. до Господарського суду Вінницької області надійшла заява ТОП ОНІОН СЕТС Б.В. (ТОР ONION SETS B.V.) про відкриття провадження у справі про банкрутство ТОВ "НІКА ІМПОРТ".

Ухвалою Господарського суду Вінницької області від 09.02.2018 р. було прийнято заяву про порушення провадження у справі про банкрутство ТОВ "НІКА ІМПОРТ" до розгляду.

Ухвалою Господарського суду Вінницької області від 22.02.2018 р. було порушено провадження у справі № 902/37/18 про банкрутство ТОВ "НІКА ІМПОРТ", призначено розпорядником майна арбітражного керуючого - Бойка С.В.

Ухвалою Господарського суду Вінницької області від 11.04.2018 р. було затверджено реєстр вимог кредиторів ТОВ "НІКА ІМПОРТ" та серед іншого, призначено дату проведення зборів кредиторів - 23.04.2018 р.

02.07.2018 р. ТОВ "НІКА ІМПОРТ", в особі арбітражного керуючого (ліквідатора) Бойка С.В. звернулося до Господарського суду Вінницької області із позовом про стягнення з ОСОБА_1 2 775 528 грн. заборгованості.

Позовні вимоги обгрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору поставки №020214-2ц від 02.02.2014р.

Ухвалою Господарського суду Вінницької області від 03.07.2018 р., суд першої інстанції відкрив провадження у справі №902/357/18, визначивши, що справа підлягає розгляду в порядку загального позовного провадження в межах справи №902/37/18 про банкрутство ТОВ "НІКА ІМПОРТ".

ОСОБА_1 звернувся до суду з клопотанням від 24.07.2018р., в якому просив відмовити у задоволенні позову з підстав пропуску строку позовної давності, передбаченого ст. 257 ЦК України.

Ухвалою Господарського суду Вінницької області від 03.10.2018р. позов задоволено в повному обсязі; стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ "НІКА ІМПОРТ" - 2 775 528 грн. заборгованості; стягнуто з ОСОБА_1 в дохід Державного бюджету України - 41 632,92 грн. судового збору.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач, всупереч взятих на себе зобов`язань, після отримання товару та підписання видаткових накладних не здійснив оплати за поставлений позивачем товар на вищезазначену суму, внаслідок чого в нього утворилася заборгованість перед позивачем.

При цьому, суд першої інстанції відмовив у задоволенні заяви відповідача про застосування строку позовної давності з огляду на те, що позовна заява ТОВ "НІКА ІМПОРТ" в особі арбітражного керуючого (ліквідатора) Бойка С.В. до ОСОБА_1 про стягнення 2 775 528,00 грн. розглядається в межах справи №902/37/18 про банкрутство ТОВ "НІКА ІМПОРТ", та враховуючи, що борг є дебіторською заборгованістю, а його стягнення дасть можливість сформувати ліквідаційну масу у справі №902/37/18 про банкрутство ТОВ "НІКА ІМПОРТ" та уникнення можливості порушення принципу захисту інтересів кредиторів по справі про банкрутство.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій зазначає, що суд неправильно застосував норми матеріального та процесуального права. Звертає увагу, що суд помилково та з порушенням його прав не відмовив у задоволенні позову з підстав пропуску строку позовної давності.

Постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 15.01.2019р. апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду Вінницької області від 03.10.2018р. у справі №902/357/18 задоволено; ухвалу суду першої інстанції скасовано; ухвалено нове судове рішення, яким відмовлено у задоволенні позову; стягнуто з ТОВ "НІКА ІМПОРТ" на користь ОСОБА_1 1 762 грн. витрат зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова мотивована тим, що з моменту укладення договору між сторонами виникли відносини поставки, які підпадають під визначення ст. 265 ГК України та ст. 712 ЦК України. Факт прийняття товару не заперечувався відповідачем у судовому засіданні апеляційної інстанції 15.01.2019р., а також у клопотанні від 24.07.2018р.

Апеляційний суд погодився із висновком суду першої інстанції, що позов про стягнення суми боргу з відповідача обґрунтований. Проте, зазначивши про те, що відповідачем заявлено про застосування строку позовної давності, вказав на те, що заборгованість виникла після спливу 60 днів з моменту отримання поставки, тобто у квітні 2014; позивач звернувся до господарського суду з позовом 02.07.2018р., пропустивши строк позовної давності більше року за відсутності будь-яких поважних причин для такого пропуску.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 16.04.2019р. у справі №902/357/18 касаційну скаргу ТОВ "НІКА ІМПОРТ", в особі арбітражного керуючого (ліквідатора) Бойка С.В. задоволено частково; постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 15.01.2019р. у даній справі скасовано; справу № 902/357/18 направлено на новий розгляд до Північно-західного апеляційного господарського суду.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 07.06.2019р. прийнято до провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду Вінницької області від 03.10.2018 р. у справі № 902/357/18; розгляд апеляційної скарги призначено на 26.06.2019 р. об 15:30 год.

Розпорядженням керівника апарату Північно-західного апеляційного господарського суду від 21.06.2019 р. №01-04/404, у зв`язку із перебуванням у відпустці судді-члена колегії по справі - Маціщук А.В. у період з 18.06.2019 р. по 27.06.2019 р. включно, відповідно до ст. 32 ГПК України, ст. 155 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", п.п. 19, 20 Розділу VIII Положення про автоматизовану систему документообігу суду та п. 9.2 Засад використання автоматизованої системи документообігу суду у Північно-західному апеляційному господарському суді, призначено повторний автоматизований розподіл даної справи.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північно-західного апеляційного господарського суду від 21.06.2019 р. для розгляд справи визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя Олексюк Г.Є., суддя Гудак А.В., суддя Коломис В.В.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 21.06.2019 р. апеляційну скаргу прийнято до провадження у новому складі суду.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 21.06.2019 р. клопотання ТОВ "НІКА ІМПОРТ", в особі арбітражного керуючого (ліквідатора) Бойка С.В. про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції у справі - задоволено; доручено забезпечення проведення відеоконференції Господарському суду Вінницької області.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 26.06.2019 р. розгляд апеляційної скарги відкладено на 08.08.2019 р. об 12:00 год.

Розпорядженням керівника апарату Північно-західного апеляційного господарського суду від 06.08.2019 р. №01-04/671, у зв`язку із перебуванням у відпустці судді-члена колегії по справі - Коломис В.В. у період з 22.07.2019 р. по 23.08.2019 р. включно, відповідно до ст. 32 ГПК України, ст. 155 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", п.п. 19, 20 Розділу VIII Положення про автоматизовану систему документообігу суду та п. 9.2 Засад використання автоматизованої системи документообігу суду у Північно-західному апеляційному господарському суді, призначено повторний автоматизований розподіл даної справи.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північно-західного апеляційного господарського суду від 06.08.2019 р. для розгляд справи визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя Олексюк Г.Є., суддя Гудак А.В., суддя Філіпова Т.Л.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 07.08.2019 р. апеляційну скаргу прийнято до провадження у новому складі суду.

В судових засіданнях 26.06.2019 р. та 08.08.2019 р. арбітражний керуючий (ліквідатор) позивача Бойко С. В. заперечив проти задоволення апеляційної скарги, просить суд залишити ухвалу суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідач та третя особа не забезпечили явку представників в судові засідання, хоча про день, час та місце розгляду скарги були повідомлені у встановленому законом порядку.

Враховуючи те, що судом вчинено всі необхідні дії для належного повідомлення всіх учасників справи про день, час та місце розгляду справи, явка представників учасників судового процесу в судове засідання не визнана обов`язковою, колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу в даному судовому засіданні за наявними матеріалами.

Відповідно до ч.1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній та додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Дослідивши матеріали справи та обставини на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, заслухавши пояснення представника позивача, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла наступного висновку.

Як встановлено апеляційним судом, 02.02.2014 р. між ТОВ "НІКА ІМПОРТ" (продавець) та ОСОБА_1 (покупець) укладений договір поставки товару № 020214-2ц.

Відповідно до п. 1.1. договору, постачальник передає, а покупець приймає та оплачує товар - цибуля ріпчаста насіннєва (надалі) "товар" в кількості, асортименті, по цінам, в терміни, відповідно до умов договору, додатків до нього, видаткових накладних, що є невід`ємними частинами договору.

Пунктом 2.1.1. договору встановлено, що продавець зобов`язаний передати у власність покупця товар відповідно до п.1.1. даного договору з оформленням видаткових накладних та інших супровідних документів.

Згідно з пунктами 3.1., 3.2.,3.3. договору, кількість товару, що постачається по договору визначається сторонами у накладних, які є невід`ємною частиною даного договору. Поставка товару здійснюється партіями, що підтверджується видатковими накладними. Кількість фактично поставленого покупцеві товару визначається підписаними сторонами видатковими накладними.

За пунктом 4.1. договору покупець зобов`язаний здійснити оплату за товар протягом 60 днів з дня його отримання.

Договір діє з моменту його підписання до 31.12.2014 р. (п. 8.2 договору).

Договір підписано сторонами та скріплено відтиском печатки товариства.

На виконання умов договору товариство передало, а відповідач прийняв 189 тон цибулі ріпчастої насіннєвої на загальну суму 2 775 528 грн., про що свідчать підписані сторонами у справі видаткові накладні від 14.02.2014 р., 22.02.2014 р., 28.02.2014 р., 09.03. 2014 р., 12.03.2014 р., 12.03.2014 р., 18.03.2014 р., 22.03.2014 р. та 26.03.2014 р. (а. с. 12-20).

Предметом позову у даній справі є вимога позивача про стягнення з відповідача 2 775 528 грн. заборгованості у зв`язку із неналежним виконанням умов договору поставки №020214-2ц від 02.02.2014 р.

Надаючи в процесі апеляційного перегляду оцінку обставинам справи в їх сукупності, колегія суддів зазначає, що згідно ст. 11 ЦК України підставами виникнення прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Положеннями статей 627, 628 ЦК України визначено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За приписами ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 530 ЦК України зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Згідно ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Матеріалами справи підтверджується, що ТОВ "НІКА ІМПОРТ" на виконання умов договору поставки передало, а відповідач прийняв товар на загальну суму на загальну суму 2 775 528 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи видатковими накладними підписаними сторонами.

Відповідач, в порушення умов договору поставки за прийнятий товар не розрахувався, внаслідок чого у нього утворилася перед товариством заборгованість на загальну на суму 2 775 528 грн.

Отже, оскільки відповідач зобов`язання щодо оплати поставленого товару не виконав, на час розгляду справи відповідачем не надано доказів сплати повної вартості отриманого товару, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги позивача про стягнення 2 775 528 грн. заборгованості підтверджені належними доказами та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Апеляційний суд зазначає, що 22.02.2018р. Господарським судом Вінницької області було порушено справу № 902/37/18 про банкрутство ТОВ "НІКА ІМПОРТ" та призначено розпорядником майна арбітражного керуючого Бойка С.В.

Матеріалами справи підтверджується, що заявлена ТОВ "НІКА ІМПОРТ" в особі арбітражного керуючого Бойка С.В. до стягнення сума 2 775 528 грн. є дебіторською заборгованістю, що була виявлена під час проведення інвентаризації та, за твердженням арбітражного керуючого, дасть можливість сформувати ліквідаційну масу у справі №902/37/18 про банкрутство ТОВ "НІКА ІМПОРТ" та уникнення можливості порушення принципу захисту інтересів кредиторів по справі про банкрутство.

Колегія суддів вказує, що ч. 1 ст. 2 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" встановлено, що провадження у справах про банкрутство регулюється цим Законом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законодавчими актами України.

Відповідно до ч. 4 ст. 10 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, вирішує усі майнові спори з вимогами до боржника, у тому числі спори про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів, пов`язаних із визначенням та сплатою (стягненням) грошових зобов`язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також справ у спорах про визнання недійсними правочинів (договорів), якщо з відповідним позовом звертається на виконання своїх повноважень контролюючий орган, визначений Податковим кодексом України.

За умови порушення провадження у справі про банкрутство боржника особливістю вирішення таких спорів є те, що вони розглядаються господарським судом без порушення нових справ, що узгоджується із загальною спрямованістю Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", який передбачає концентрацію всіх спорів у межах справи про банкрутство задля судового контролю у межах цього провадження за діяльністю боржника, залучення всього майна боржника до ліквідаційної маси та проведення інших заходів, метою яких є повне або часткове задоволення вимог кредиторів. Такий правовий висновок викладений у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19.06.2018 р. у справі № 908/4057/14.

Статтею 20 ГПК України передбачено, що розгляд спорів з майновими вимогами до боржника, щодо якого порушено справу про банкрутство, належить до предметної юрисдикції господарських судів, при цьому, перелік таких майнових вимог законодавцем не обмежено. Частиною 9 статті 30 ГПК України справи у майнових спорах до боржника віднесено до територіальної підсудності господарського суду за місцезнаходженням боржника, а, відтак, до юрисдикції місцевого суду, яким здійснюється провадження у справі про банкрутство боржника.

Отже, розгляд спорів з майновими вимогами до суб`єкта господарювання, який перебуває в процедурі банкрутства, та визначений позивачем в статусі відповідача у такому спорі, а також справ за позовами арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів) при реалізації ними повноважень щодо повернення майна банкрута до ліквідаційної маси, має здійснюватися господарським судом, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, без порушення окремих справ позовного провадження.

Правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 24.01.2019 р. у справ №915/441/18.

В даному випадку, предметом спору є стягнення суми, яка по суті є дебіторською заборгованістю що заявлена до стягнення з фізичної особи.

Ухвалою Господарського суду Вінницької області від 03.07.2018, за позовною заявою ТОВ "НІКА ІМПОРТ" в особі арбітражного керуючого Бойка С.В. відкрито провадження у справі №902/357/18 та вирішено розглядати означену справу в межах справи №902/37/18 про банкрутство ТОВ "НІКА ІМПОРТ".

Відповідно до п.п. 2.1.10. п.2.1 розділу 2 "ПРОХОДЖЕННЯ ПРОЦЕСУАЛЬНИХ ДОКУМЕНТІВ І СУДОВИХ СПРАВ" Інструкції з діловодства в господарських судах України (затверджена Наказом Державної судової адміністрації України від 20.02.2013р. № 28), кожній судовій справі надається єдиний унікальний номер, який формується автоматизованою системою автоматично в суді першої інстанції та залишається незмінним незалежно від проходження справи в інстанціях. Номер справи складається з коду суду першої інстанції (три цифри), через дріб - номера справи за порядком у поточному році, через дріб - року реєстрації (дві цифри).

Судом першої інстанції провадженню за позовною заявою ТОВ "НІКА ІМПОРТ" в особі арбітражного керуючого Бойка С.В. було присвоєно окремий унікальний номер (902/357/18), не дивлячись на те, що позов був заявлений та розглядався в межах справи про банкрутство ТОВ "НІКА ІМПОРТ", яка має свій унікальний номер - № 902/37/18.

Щодо клопотання відповідача про застосування строку позовної давності до вказаних позовних вимог, колегія суддів зазначає наступне.

Статтею 256 ЦК України передбачено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Право на задоволення позову або право на позов у матеріальному розумінні - це право позивача вимагати від суду задоволення позову. Зі спливом позовної давності особа втрачає право на позов саме в матеріальному розумінні.

Отже, сплив позовної давності є підставою для відмови у позові. Загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність) ст. 257 ЦК України встановлено в три роки.

Перебіг позовної давності, відповідно до ст. 261 ЦК України починається від дня коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Строк позовної давності тривалістю в три роки застосовується у вигляді загального правила, якщо для відповідної вимоги не встановлено спеціального строку.

Згідно зі ст. 260 ЦК України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу.

В силу норм Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", арбітражний керуючий (розпорядник майна, керуючий санацією, ліквідатор) є суб`єктом незалежної професійної діяльності, і водночас з моменту винесення ухвали (постанови) про призначення його арбітражним керуючим (розпорядником майна, керуючим санацією, ліквідатором) до моменту припинення ним повноважень прирівнюється до службової особи підприємства - боржника; ліквідатор з дня свого призначення виконує повноваження керівника (органів управління) боржника.

Через арбітражного керуючого здійснюється відносини між сторонами, господарським судом та іншими учасниками у справі про банкрутство. Як учасник провадження у справі про банкрутство, арбітражний керуючий набуває такого статусу лише після прийняття судом відповідного процесуального документа.

Відтак, саме з цього моменту арбітражний керуючий (розпорядник майна, керуючий санацією, ліквідатор) має право здійснювати свої повноваження, визначені Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", серед яких, проведення інвентаризації та оцінки майна банкрута; формування ліквідаційної маси; подання до суду заяв про визнання недійсними правочинів (договорів) боржника; вжиття заходів, спрямованих на пошук, виявлення та повернення майна банкрута, що знаходиться у третіх осіб; ведення реєстру вимог кредиторів тощо.

При цьому, ліквідатор у справі про банкрутство має самостійний статус як особа, що за рішенням суду зобов`язана належним чином виконувати свої повноваження в ході ліквідаційної процедури, зокрема ті, що направлені на формування ліквідаційної маси боржника. Така правова позиція наведена Верховним Судом у справах № 904/5978/14, № 904/7981/17.

Як встановлено апеляційним судом із матеріалів справи №902/37/18, відповідно до наказу директора ТОВ "НІКА ІМПОРТ" від 01.04.2018 р. №152 було вирішено здійснити повну інвентаризацію основних засобів, нематеріальних активів, товарно-матеріальних цінностей, грошових коштів ті документів та розрахунків з перевіркою їх фактичної наявності та документального підтвердження, станом на 16.04.2018 р. (а.с. 207, справа №902/37/18).

Згідно протоколу інвентаризаційної комісії від 16.04.2018 р., затвердженого директором ТОВ "НІКА ІМПОРТ" та підпписаного головою та членами комісії, встановлено наявність дебіторської заборгованості боржника на загальну суму 4 979402,46 грн. у тому числі за якою минув строк позовної давності 3 486 444,94 грн. (а.с. 206, справа №902/37/18).

Відповідно до акту інвентаризації розрахунків з дебіторами від 16.04.2018 р., при інвентаризації майна ТОВ "НІКА ІМПОРТ" встановлено наявність дебіторської заборгованості, зокрема ОСОБА_1 в розмірі 2 775 528 грн. (а.с. 208, справа №902/37/18).

Відтак, в межах здійснення своїх повноважень арбітражний керуючий (ліквідатор) встановив наявність дебіторської заборгованості відповідача в розмірі 2 775 528 грн. саме 16.04.2018 р. і з врахуванням приписів ст. 253 ЦК України початок перебігу строку позовної давності розпочався з 17 квітня 2018 р.

Матеріалами справи підтверджується, що арбітражний керуючий (ліквідатор) звернувся до господарського суду з даним позовом 02.07.2018 р.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно зі ст.ст. 8, 55 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

У статті 3 Конституції України закріплено принцип, за яким права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність.

Права і свободи людини і громадянина захищаються судом; кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб, як зазначено у частинах першій, другій статті 55 Конституції України.

Саме суд здійснює захист осіб, права й охоронювані законом інтереси яких порушені або оспорюються. Розпорядження своїм правом на захист полягає в наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваним, можливості звернутися з відповідною заявою до компетентного суду.

У частинах 1, 4 ст. 11 ЦК України передбачено, що цивільні права і обов`язки виникають як із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, так і з інших дій, які за аналогією, породжують цивільні права та обов`язки. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування.

У рішенні Конституційного Суду України від 02.11.2004 № 15-рп/2004 у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень статті 69 Кримінального кодексу України (справа про призначення судом більш м`якого покарання) суд зазначив: "Відповідно до частини 1 статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Верховенство права - це панування права в суспільстві. Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема у закони, які за своїм змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості, свободи, рівності тощо. Одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори, зокрема норми моралі, традиції, звичаї тощо, які легітимовані суспільством і зумовлені історично досягнутим культурним рівнем суспільства. Всі ці елементи права об`єднуються якістю, що відповідає ідеології справедливості, ідеї права, яка значною мірою дістала відображення в Конституції України. Таке розуміння права не дає підстав для його ототожнення із законом, який іноді може бути й несправедливим, у тому числі обмежувати свободу та рівність особи. Справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права".

Правову позицію щодо дотримання справедливості Конституційний Суд України висловив у рішенні від 30.01.2003 № 3-рп/2003 у справі про розгляд судом окремих постанов слідчого і прокурора: "Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом (стаття 8). Право на ефективний засіб захисту закріплено також у Міжнародному пакті про громадянські та політичні права (стаття 2) і в Конвенції про захист прав людини та основних свобод (стаття 13)".

Апеляційний господарський суд наголошує, що встановивши наявність порушеного права, суд повинен при прийнятті рішення враховувати мету звернення до суду та забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування. Рішення суду має бути ефективним інструментом поновлення порушених прав.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (п. 51 рішення від 22.10.1996 за заявами № 22083/93, № 22095/93 у справі "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства"; п. 570 рішення від 20.09.2011 за заявою у справі "ВАТ "Нафтова компанія "Юкос" проти Росії").

Таким чином, позовна давність пов`язується із судовим захистом суб`єктивного права особи в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Якщо упродовж установлених законом строків особа не подає до суду відповідного позову, то за загальним правилом ця особа втрачає право на позов у розумінні можливості в судовому порядку здійснити належне їй цивільне майнове право. Тобто сплив позовної давності позбавляє цивільне суб`єктивне право здатності до примусового виконання проти волі зобов`язаної особи.

Отже, зважаючи на викладене, та аналізуючи питання поважності причин пропуску строку позовної давності через призму Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що позивачем не пропущено строк позовної давності, оскільки в межах здійснення своїх повноважень арбітражний керуючий (ліквідатор) встановив наявність заборгованості відповідача лише 16.04.2018 р., а до суду звернувся з даним позовом 02.07.2018р.

Колегія суддів вважає посилання скаржника, викладені в апеляційній скарзі, безпідставними та документально необґрунтованими. Порушень чи неправильного застосування норм процесуального права судом першої інстанції, судовою колегією не встановлено, тому мотиви, з яких подана апеляційна скарга, не можуть бути підставою для скасування оскаржуваної ухвали суду першої інстанції.

Окрім того, суд апеляційної інстанції за результатами нового розгляду справи вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача витрати зі сплати судового збору в розмірі 1921 грн. за подання касаційної скарги до Верховного Суду на постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 15.01.2019 р. у справі № 902/357/18.

Разом з тим, витрати зі сплати судового збору за розгляд даної апеляційної скарги покладаються на скаржника згідно вимог ст.129 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 273, 275, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду Вінницької області від 03.10.2018 р. у справі № 902/357/18 - залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.

2. Стягнути з ОСОБА_1 (ідентиф. код НОМЕР_1 , АДРЕСА_3 ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Ніка Імпорт" (, вул. 600-річчя, б.17, м. Вінниця, 21021) 1 921 грн. витрат зі сплати судового збору за подання касаційної скарги.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення до Верховного Суду, відповідно до ст. ст. 287-291 ГПК України.

4. Справу повернути до Господарського суду Вінницької області.

Повний текст постанови складений 13 серпня 2019 р.

Головуючий суддя Олексюк Г.Є.

Суддя Філіпова Т.Л.

Суддя Гудак А.В.