РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

01.08.2019Справа № 910/6491/19

Господарський суд міста Києва у складі судді Маринченка Я.В., за участі секретаря судового засідання Саницької Б.В., розглянувши матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Укравтозапчастина»

до Акціонерного товариства «Українська залізниця»

про стягнення 3599263,92 грн.,

за участі представників:

від позивача - Мастюгін Д.І. (представник за довіреністю);

від відповідача - Семенова О.П. (представник за довіреністю).

ВСТАНОВИВ:

У травні 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Укравтозапчастина» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення 3599263,92 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за Договором №УЗ/ЦБМС-18566/Ю від 04.10.2018, за умовами якого позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 2989287,24 грн., проте відповідач не виконав взятих на себе зобов`язань з повної та своєчасної оплати товару, внаслідок чого за ним утворилась заборгованість в розмірі 2989287,24 грн., яку просить стягнути позивач.

Крім того, позивач просить стягнути нараховані на вказану заборгованість на підставі ст.625 Цивільного кодексу України та п.10.2 Договору інфляційні втрати в розмірі 95067,40 грн., 3% річних в сумі 39727,23 грн. та пеню в розмірі 475182,05 грн., за порушення відповідачем грошового зобов`язання.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.05.2019 позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Укравтозапчастина» залишено без руху та надано позивачеві строк для усунення недоліків позовної заяви протягом 5 днів з дня вручення даної ухвали.

28.05.2019 через загальний відділ діловодства Господарського суду міста Києва позивачем на виконання вимог ухвали господарського суду міста Києва від 23.05.2019 подано заяву про усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.05.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі №910/6491/19, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

20.06.2019 через загальний відділ діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача надійшов відзив на позовну заяву в якому останній заперечив проти задоволення позовних вимог. Так відповідач зазначив, що 28.05.2019 товариством було частково погашено існуючу перед позивачем заборгованість в розмірі 1494643,62 грн., на підтвердження чого, відповідачем додано до матеріалів відзиву копію платіжного доручення №1861553 від 28.05.2019, у зв`язку з чим відповідач просив суд закрити провадження у справі в цій частині заявлених позовних вимог. Також відповідач зазначив, що зобов`язання останнього з оплати поставленого товару напряму залежить від пред`явлення позивачем рахунку-фактури на поставлений товар, проте позивачем не надано жодних доказів на підтвердження направлення відповідачу рахунків-фактури, а відтак відповідач не порушив строків оплати товару, у зв`язку з чим вважає позовні вимоги необґрунтованими.

Також відповідач зазначив, що позивачем невірно здійснено розрахунок інфляційних втрат у зв`язку з чим у задоволення цієї вимоги слід відмовити. Також стосовно заявленої позивачем вимоги про стягнення пені відповідач вказав, що позивачем в розрахунку зазначено період, що перевищує шестимісячний термін нарахування пені, у зв`язку з чим позовні вимоги у цій частині також не підлягають задоволенню.

02.07.2019 через загальний відділ діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшла відповідь на відзив в якій підтвердив факт часткової оплати відповідачем заборгованості після відкриття провадження у справі. Також позивач заперечив проти доводів відповідача в частині ненадання останньому рахунків-фактур. Крім того, позивач заперечив проти тверджень відповідача, щодо неправильності здійснення розрахунків інфляційних втрат та пені.

Також, 02.07.2019 через загальний відділ діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшла заява про відмову від частини позовних вимог, відповідно до якої позивач, з огляду на часткове погашення відповідачем існуючої заборгованості, просив закрити провадження у справі в частині стягнення основної заборгованості в розмірі 1494643,62 грн.

02.07.2019 в судовому засіданні відповідачем було подано заяву про закриття провадження у справі в частині стягнення основної заборгованості за договором в розмірі 747321,81 грн., з огляду на те, що 18.06.2019 товариством було сплачено вказану суму на рахунок позивача, на підтвердження чого відповідачем додано до вказаної заяви копію платіжного доручення №1913605 від 18.06.2019 на суму 747321,81 грн. Також відповідачем у поданій заяві заявлено клопотання про зменшення розміру заявленої до стягнення пені на 50%.

22.07.2019 в судовому засіданні відповідачем було подано заяву про закриття провадження у справі в частині стягнення основної заборгованості за договором в розмірі 747321,81 грн., з огляду на те, що 18.07.2019 товариством було сплачено вказану суму на рахунок позивача, на підтвердження чого відповідачем додано до вказаної заяви копію платіжного доручення №1913605 від 18.06.2019 на суму 747321,81 грн. Також відповідачем у поданій заяві заявлено клопотання про зменшення розміру заявленої до стягнення пені на 90%.

23.07.2019 через загальний відділ діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшли письмові заперечення проти поданої відповідачем заяви про зменшення розміру пені.

В судовому засіданні 01.08.2019 представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги, також просив закрити провадження в частині стягнення суми основного боргу. Додатково заперечив проти поданого відповідачем клопотання про зменшення пені.

Представник відповідача в судовому засіданні частково заперечив проти задоволення позовних вимог та просив задовольнити клопотання про зменшення пені.

Розглянувши матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 04.10.2018 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Укравтозапчастина» (постачальник, позивач) та Публічним акціонерним товариством «Українська залізниця», наразі - Акціонерне товариство «Українська залізниця» (покупець, відповідач) було укладено Договір №УЗ/ЦБМС-18566/Ю, предметом якого є поставка постачальником покупцю вантажних шин згідно зі специфікацією. Рік виготовлення - 2018 (п.1.1 Договору).

Відповідно до п.1.2 Договору, найменування, кількість товару зазначені у специфікації №1 (Додаток №1).

Згідно з п.4.1 Договору, товар повинен бути поставлений постачальником не пізніше 10 днів від дня відправлення покупцем заявки в паперовій формі та електронному вигляді з обов`язковим накладенням ЕЦП на електронну адресу постачальника з електронної адреси покупця . Відправлена заявка є підтвердженням готовності покупця до прийому товару. Дати відправлення засобами поштового зв`язку та електронною поштою повинні співпадати.

Датою поставки товару вважається дата підписання сторонами акту приймання-передачі товару (п.4.3 Договору).

Пунктом 5.1 Договору сторони погодили, що ціна постачальника на вантажні шини визначається торгами.

Загальна сума договору складає 2989287,24 грн. з урахуванням ПДВ 20% - 498214,54 грн. та визначається у звіті про результати здійснення процедури торгів (п.5.2 Договору).

Згідно з п.6.1 Договору, постачальник передає у власність покупцю товар, а покупець сплачує товар, визначений в кількості та за цінами, які зазначені у специфікації №1 (Додаток №1), що додається до договору про закупівлю і є його невід`ємною частиною, на умовах поставки на склад покупця DDP (Інкотермс у редакції 2010 року).

Відповідно до п.6.3 Договору, розрахунок за поставлений товар здійснюється таким чином: 100% перерахуванням грошових коштів на поточний рахунок постачальника.

Покупець здійснює оплату поставленого товару після пред`явлення постачальником рахунка-фактури на оплату товару протягом 10 банківських днів з дати поставки, але не раніше реєстрації податкової накладної. Датою поставки товару вважається дата підписання сторонами акту приймання-передачі товару (п.6.4 Договору).

Згідно з п.7.1 Договору, прийом товару здійснюється покупцем на складах виробничих підрозділів філії «Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд» відповідно до дислокації (Додаток №2 до договору) з вимогами Інструкції №П-6 від 15.06.1965 «Про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання по кількості» зі змінами та доповненням та Інструкції №П-7 від 25.04.1966 «Про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання по якості» зі змінами та доповненнями за наявності товарно-супровідних документів: товарно-транспортної накладної, рахунку-фактури, документів, які підтверджують якість товару, копії сертифікату (паспорту) якості виробника на товар.

Пунктом 7.5 Договору визначено, що підтвердженням про одержання товару покупцем є підписана видаткова накладна обома сторонами договору та товарно-транспортна накладна, оформлені належним чином.

За умовами п.9.1.1 Договору, покупець зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі оплачувати вартість поставленого товару у відповідності до розділу 6 даного договору.

Відповідно до п.10.2 Договору, покупець за даним договором несе таку відповідальність: у разі порушення строків оплати товару, покупець сплачує постачальнику пеню в розмір 0,1% від суми заборгованості за кожен день прострочення, включаючи день оплати, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на період, за який нараховується пеня.

У п.14.1 Договору сторони визначили, що термін дії договору - з моменту його підписання сторонами і до 31.12.2018.

В Додатку №1 до Договору (Специфікація №1) сторони погодили найменування товару, код товару за класифікатором, № креслення, марку (модель), ґатунок, розмір, ДСТК (ТУ), кількість та ціну товару.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач на виконання умов зазначеного договору передав відповідачеві товар, обумовлений договором на загальну суму 2989287,24 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями видаткових накладних №П093363 від 07.11.2018, №П093542 від 12.11.2018, №П95272 від 22.12.2018, №П095267 від 22.12.2018, товарно-транспортними накладними №3845 від 08.11.2018, №3913 від 14.11.2018, №4430 від 26.12.2018, №4333 від 26.12.2018 та актами приймання-передачі товару №П093363 від 07.11.2018, №П093542 від 12.11.2018, №П095272 від 22.12.2018, №П095267 від 22.12.2018. Вказані видаткові та товарно-транспортні накладні підписані уповноваженими представниками обох сторін. Доказів щодо наявності спорів стосовно якості або кількості поставленого позивачем товару матеріали справи не містять.

Разом з тим, позивачем було виставлено відповідачу рахунки-фактури на оплату поставленого товару №166368 від 02.11.2018, №166375 від 02.11.2018, №170438 від 21.12.2018, №170437 від 21.12.2018.

Однак відповідач поставлений товар у визначені договором строки не оплатив, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду із даним позовом.

Відповідно до ст.712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Частинами 1, 6 ст.265 Господарського кодексу України передбачено, що за договором поставки одна сторона - постачальник, зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. До відносин поставки, не врегульованих Господарським кодексу України, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

В силу положень ст.655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Пунктом 6.4 Договору визначено, що покупець здійснює оплату поставленого товару після пред`явлення постачальником рахунка-фактури на оплату товару протягом 10 банківських днів з дати поставки, але не раніше реєстрації податкової накладної. Датою поставки товару вважається дата підписання сторонами акту приймання-передачі товару.

Окрім того, слід зазначити, що пунктом 7.1 Договору встановлено, що прийом товару здійснюється покупцем у відповідності з Інструкцією №П-6 від 15.06.65 «Про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання по кількості» та Інструкцію №П-7 від 25.04.66 «Про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання по якості» при наявності товарно-супровідних документів: товарно-транспортної накладної, рахунку-фактури, документів, які підтверджують якість товару, копії сертифікату (паспорту) якості виробника на товар

Таким чином, під час приймання товару (проставляння підпису на вказаних вище видаткових накладних та актах приймання-передачі товару) відповідач засвідчив факт отримання товару та товарно-супровідних документів.

Відповідно до ч.1 ст.691 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу.

У відповідності до ст.692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Частиною 1 ст.530 Цивільного кодексу України вставлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Факт неналежного виконання відповідачем зобов`язань з своєчасної оплати вартості поставленого товару належним чином підтверджений матеріалами справи.

Доводи відповідача щодо ненастання строку оплати у зв`язку з неотриманням від позивача рахунків на оплату товару судом відхиляються, оскільки умовами договору передбачена оплата товару впродовж 10 банківських днів з дати поставки товару (підписання актів приймання-передачі), а отже отримавши товар та підписавши акти приймання передачі у випадку неотримання рахунків відповідач не позбавлений був можливості звернутися до позивача для отримання зазначених рахунків на оплату. Крім того сплата суми основної заборгованості відповідачем після відкриття провадження у справі свідчить про обізнаність останнього про реквізити позивача для оплати поставленої продукції.

Враховуючи встановлені судом факти, щодо неналежного виконання відповідачем умов договору в частині своєчасної оплати поставленого товару, суд приходить до висновку про доведеність та обґрунтованість заявлених позовних вимог.

Разом з тим, судом встановлено, що в ході розгляду справи відповідачем було перераховано на користь позивача суму основної заборгованості за договором в розмірі 2989287,24 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями платіжних доручень №1861553 від 28.05.2019 на суму 1494643,62 грн., №1913605 від 18.06.2019 на суму 747321,81 грн. та банківською випискою по рахунку відповідача, з якої вбачається перерахування 18.07.2019 на користь позивача грошових коштів в сумі 747321,81 грн. за спірним договором. Вказані обставини підтверджені позивачем.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.231 Господарського процесуального кодексу України господарський суд господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

За таких обставин, суд приходить до висновку про відсутність предмету спору в частині стягнення суми основної заборгованості за договором в розмірі 2989287,24 грн., а відтак про наявність підстав для закриття провадження у справі у вказаній частині.

Відповідно до ст.610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (ч.1 ст.611 Цивільного кодексу України).

За приписами ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

На підставі вказаних норм, позивачем заявлено вимоги про стягнення з відповідача 39727,23 грн. трьох відсотків річних та 95067,40 грн. інфляційних втрат.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок трьох відсотків річних, судом встановлено, що при здійсненні розрахунку трьох відсотків річних позивачем допущено арифметичні помилки, у зв`язку з чим, здійснивши власний перерахунок заявленої до стягнення суми, суд вбачає за можливе частково задовольнити позовні вимоги у цій частині та стягнути з відповідача суму трьох відсотків річних в розмірі 39684,23 грн.

Стосовно наданого позивачем розрахунку інфляційних втрат суд зазначає, що вказане нарахування проведено позивачем у відповідності до вимог чинного законодавства, у зв`язку з чим позовні вимоги у цій частині підлягають задоволенню в повному обсязі.

Щодо заявлених позивачем вимог про стягнення з відповідача пені в розмірі 475182,05 грн., суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (ч.1 ст. 230 ГК України).

Згідно з положеннями ст.546 Цивільного кодексу України, виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно ч. 1-2 статті 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Частиною 1 ст. 547 Цивільного кодексу України визначено, що правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі.

Відповідно до п.10.2 Договору, покупець за даним договором несе таку відповідальність: у разі порушення строків оплати товару, покупець сплачує постачальнику пеню в розмір 0,1% від суми заборгованості за кожен день прострочення, включаючи день оплати, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на період, за який нараховується пеня.

В той же час, відповідно до частини 6 статті 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Таким чином перевіривши наданий позивачем розрахунок пені, судом встановлено що вказане нарахування здійснено позивачем у відповідності до умов укладеного між сторонами договору та вимог чинного законодавства.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Разом з тим, стосовно заявленого відповідачем клопотання про зменшення розміру пені суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Частиною 3 ст. 551 Цивільного кодексу України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Зазначена стаття кореспондується зі ст. 233 Господарського кодексу України, яка визначає, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.

Застосовуючи дану норму, суд зобов`язаний встановити баланс між застосованим до порушника заходом відповідальності у вигляді неустойки й оцінкою дійсного, а не покладеного розміру збитків, заподіяних у результаті конкретного правопорушення (Рішення Конституційного суду України від 11.07.13 № 7-рп/2013).

Отже, питання про зменшення розміру неустойки вирішується судом на підставі аналізу конкретної ситуації, тобто сукупності з`ясованих ним обставин, що свідчать про наявність підстав для вчинення зазначеної дії.

Суд зазначає, що статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч.ч.1-3 ст.13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Аналогічна норма міститься у ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України.

Тобто, в контексті зазначеного, суд звертає увагу на те, що наявність обставин для зменшення штрафних санкцій повинна бути доведена належними та допустимими доказами саме відповідачем.

Проте, всупереч викладеного вище, Акціонерним товариством «Українська залізниця» не було доведено суду таких обставин як, наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, винятковість випадку, з урахуванням інтересів обох сторін, не наведено причин неналежного виконання зобов`язання, яке стало підставою для застосування заходів відповідальності позивачем, невідповідності розміру пені наслідкам порушення.

Тобто, з наведеного вбачається, що на момент вирішення спору по суті у суду відсутні підстави вважати наявними та належним чином доведеними обставини, які є достатніми для зменшення розміру неустойки у відповідності до ч.3 ст.551 Цивільного кодексу України, ст.233 Господарського кодексу України.

Виходячи з викладеного, суд дійшов висновку щодо відсутності підстав для зменшення розміру штрафних санкцій.

Згідно із ч.2-3 ст.13 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Частиною 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч.1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч.1 ст.77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч.1 ст.86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

На підставі викладеного, враховуючи положення ст.129 Господарського процесуального кодексу України, оскільки спір у даній справи виник у зв`язку із неправомірними діями відповідача, витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача в повному обсязі.

Керуючись ст.ст.13, 73, 74, 76, 77, 86, 129, ст.ст.232, 233, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» (03680, м. Київ, вул. Тверська, буд. 5; ідентифікаційний код 40075815) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Укравтозапчастина» (02088, м. Київ, вул. Першого Травня, буд. 1-А, ідентифікаційний код 30722204) 475182 (чотириста сімдесят п`ять тисяч сто вісімдесят дві) грн. 05 коп. пені, 39684 (тридцять дев`ять тисяч шістсот вісімдесят чотири) грн. 23 коп. трьох відсотків річних, 95067 (дев`яносто п`ять тисяч шістдесят сім) грн. 40 коп. інфляційних втрат, а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 53988 (п`ятдесят три тисячi дев`ятсот вісімдесят вісім) грн. 31 коп.

Закрити провадження у справі в частині стягнення суми основного боргу в розмірі 2989287 (два мільйона дев`ятсот вісімдесят дев`ять тисяч двісті вісімдесят сім) грн. 24 коп.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата підписання: 09.08.2019.

Суддя Я.В. Маринченко