ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.08.2019 Справа № 904/670/19

м.Дніпро, пр.Дмитра Яворницького, 65

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді (доповідача) - Кузнецової І.Л.,

суддів Кощеєва І.М., Орєшкіної Е.В.,

розглянувши апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 19.04.2019 у справі №904/670/19 (суддя Євстиненєва Н.М.)

за позовом публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ

до Лозуватського житлово-комунального підприємства, с. Лозуватка Дніпропетровської області

про стягнення 17 956грн.77 коп.

ВСТАНОВИВ:

- рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 19.04.2019 у справі №904/670/19 публічному акціонерному товариству "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (далі-ПАТ"НАК "Нафтогаз України") відмовлено в задоволенні позову про стягнення з Лозуватського житлово-комунального підприємства (далі- Лозуватське ЖКП) на користь позивача пені в сумі 15933грн.44коп., трьох процентів річних в сумі 1168грн.37коп. та інфляційних втрат в сумі 854грн.96коп.;

- приймаючи рішення, господарський суд виходив з обставин щодо наявності підстав для застосування приписів ч.3 ст.7 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних, теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", згідно з якими заявлені до стягнення позивачем пеня, три проценти річних та інфляційні втрати підлягають списанню з огляду на відсутність у відповідача непогашеної заборгованості перед позивачем за договором поставки природного газу №4072/16-БО-5 від 15.12.2015 станом на 30.11.2016 дату набрання чинності вказаним Законом;

- не погодившись з рішенням суду, ПАТ"НАК "Нафтогаз України" подало апеляційну скаргу, в якій з посиланням на прийняття судом рішення з порушенням норм матеріального права, без дослідження усіх істотних обставин справи просить це рішення скасувати та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог;

- у поданій скарзі йдеться про те, що виходячи з аналізу положень ст.ст.1-3 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних, теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" учасниками процедури врегулювання заборгованості (яка включає у себе і списання заборгованості) є теплопостачальні та теплогенеруючі підприємства, включені до реєстру, про те, що матеріали справи не містять доказів включення відповідача до вказаного реєстру, у зв`язку з чим, списання заборгованості є неправомірним, про те що постановою Кабінету Міністрів України №93 від 21.02.2017 затверджено Порядок ведення реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії та користування зазначеним реєстром, яким визначено дані про підприємства, що необхідні для включення до реєстру, про те, що матеріали справи не містять передбачених Порядком документів, ці документи не надавалися відповідачем та не досліджувалися судом, а також про те, що Верховним Судом прийнято рішення у справі №908/3211/16 у подібних правовідносинах по застосуванню норм ч.3 ст.7 Закону, згідно з яким однією з обов`язкових підстав для такого застосування є включення відповідача до реєстру; - відповідач у відзиві на апеляційну скаргу вказує на те, що підприємство являється теплопостачальною, теплогенеруючою організацією, що підтверджується ліцензіями від 23.09.2013 на виробництво теплової енергії серії АЕ №198409 та на постачання теплової енергії серії АЕ №198410, які є безстроковими, на те, що згідно з довідкою по операціях, долученою компанією до позовної заяви станом на 21.09.2016 Лозуватським ЖКП заборгованість за договором №4072/16-БО-5 від 15.12.2015 була повністю погашена, на те, що враховуючи погашення цієї заборгованості до дати набрання чинності Законом України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних, теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" у позивача відсутні підстави для нарахування відповідачу пені, трьох процентів річних та інфляційних втрат, на те, що нарахування вказаних сум не залежить від включення чи невключення відповідача до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості, а також на необґрунтованість посилань компанії на постанову Верховного Суду у справі №908/3211/16, оскільки в рамках вказаної справи включення відповідача до названого вище реєстру визначено Верховним Судом лише як одна з її обставин.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 14.06.2019 відкрито провадження за апеляційною скаргою ПАТ"НАК "Нафтогаз України" у даній справі, ухвалено розглянути апеляційну скаргу без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч.1 ст.269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню в силу наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 15.12.2015 ПАТ"НАК "Нафтогаз України" (постачальником) та Лозуватським ЖКП (споживачем) укладено договір постачання природного газу №4072/16-БО-5, на підставі п.1.1 якого постачальник зобов`язався передати у власність споживачу у 2016 році природний газ, а споживач прийняти та оплатити цей газ на умовах договору.

Згідно з п.1.2 договору газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води бюджетним установам/організаціям та іншим споживачам.

Відповідно до п.6.1 договору в редакції додаткової угоди до нього №4 від 30.12.2015 оплата за газ проводиться споживачем виключно грошовими коштами шляхом стопроцентної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу.

П.8.2 договору передбачено, що у разі невиконання споживачем умов п.6.1. цього договору він зобов`язується сплатити постачальнику, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

На виконання умов договору позивач протягом січня - березня 2016 року поставив відповідачу природний газ на загальну суму 910469грн.13коп. згідно з актами прийому-передачі природного газу, які підписані представниками та скріплені відбитками печаток підприємств обох сторін (а.с.29-31).

Оплата вартості поставленого природного газу здійснена відповідачем з порушенням строків, передбачених договором.

В повному обсязі заборгованість відповідача по оплаті погашена 21.09.2016, що підтверджується представленим в матеріалах справи переліком операцій по спірному договору (а.с.33).

Посилаючись на неналежне виконання відповідачем зобов`язань за договором щодо своєчасної оплати поставленого газу, позивач нарахував до сплати відповідачу в порядку п.8.2 договору пеню за період з 16.02. по 20.09.2016 в сумі 15933грн. 44коп., три процента річних в сумі 1168грн. 37коп. за той самий період та інфляційні втрати за квітень 2016 в сумі 854 грн. 96коп., що стало підставою для звернення позивача з даним позовом до суду.

30.11.2016 набрав чинності Закон України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", яким визначено комплекс організаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення.

Відповідно до приписів ст.1 Закону заборгованістю, що підлягає врегулюванню відповідно до цього Закону, зокрема, є кредиторська заборгованість перед постачальником природного газу теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, теплогенеруючою організацією суб`єкт господарської діяльності, який має у своїй власності або користуванні теплогенеруюче обладнання та виробляє теплову енергію.

Згідно зі ст.2 Закону дія останнього поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії.

Ч.1 ст.3 Закону передбачено, що для участі у процедурі врегулювання заборгованості теплопостачальні та теплогенеруючі організації, підприємства централізованого водопостачання та водовідведення включаються до реєстру, який веде центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства.

Постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2017р. №93 затверджено Порядок ведення реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії, та користування зазначеним реєстром, який визначає механізм формування, ведення реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії, а також користування його даними.

Відповідно до п.14 Порядку у реєстрі відображаються дані про підприємства, зокрема, зазначаються дані про обсяг кредиторської заборгованості, що підлягає врегулюванню згідно із Законом; обсяг не відшкодованої станом на 01.01.2016 заборгованості з різниці в тарифах, підтверджений протоколами територіальних комісій з питань узгодження заборгованості з різниці в тарифах; обсяг нарахувань із сплати неустойки (штрафу, пені), інших штрафних, фінансових санкцій, а також інфляційних нарахувань і процентів річних, що підлягають стягненню на підставі рішення суду, на заборгованість за спожитий природний газ, електричну енергію, теплову енергію, централізоване водопостачання і водовідведення, що утворилася в період до 01.07.2016.

Ч.3 ст.7 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" врегульовано питання щодо списання неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за енергоносії, централізоване водопостачання та водовідведення. Даною нормою визначено, що на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом (тобто до 30.11.2016), неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

Вказана норма є нормою прямої дії. Виконання цієї норми Закону не потребує від відповідача вчинення будь-яких дій. Право на списання неустойки, інфляційних нарахувань та процентів річних поставлено у залежність лише до умови погашення основної заборгованості за отриманий природний газ у строк до набрання чинності цим Законом.

Заборгованість за отриманий природний газ, по якій позивачем було нараховано пеню, три проценти річних та інфляційні станом на 30.11.2016 відповідачем погашена повністю.

За умовами договору на постачання природного газу №4072/16-БО-5 від 15.12.2015 відповідач отримав газ виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води бюджетним установам/організаціям та іншим споживачам.

Крім того, відповідач є теплогенеруючою організацією, яка використовує природний газ для виробництва теплової енергії на підставі ліцензії від 23.09.2013 АЕ №198409.

З урахуванням положень наведених норм та вищезазначених фактичних обставин справи, а саме: погашення відповідачем заборгованості за спірним договором в повному обсязі 21.09.2016, тобто до набрання чинності Законом України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних, теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", а також враховуючи, що відповідач є теплогенеруючою організацією господарським судом зроблено правильний висновок про наявність підстав для застосування приписів ч.3 ст.7 вказаного Закону, а також про те, що заявлені до стягнення нарахування пені, трьох процентів річних та інфляційних втрат підлягають списанню, у зв`язку з чим, позов не підлягає задоволенню.

З огляду на викладене рішення господарського суду слід залишити без змін.

Доводи скаржника визнані колегією суддів безпідставними, оскільки списання нарахованих ним сум пені, трьох процентів річних та інфляційних не залежить від включення відповідача до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості.

Посилання скаржника на постанову Верхового Суду у справі №908/3211/16 в частині встановлення як однієї з підстав для списання пені, втрат від інфляції та трьох процентів річних включення відповідача до названого вище реєстру колегією суддів не прийняті до уваги тому, що таке включення визначене Верховним Судом лише як одна з обставин справи.

У вказаній постанові Верховним Судом з посиланням на ч.3 ст.7 Закону зроблено висновок про те, що даною нормою законодавець передбачив можливість уникнення боржником відповідальності за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання у сфері теплопостачання, як у спосіб ненарахування йому неустойки, інфляційних втрат, відсотків річних на початкову заборгованість, так і у спосіб списання цих нарахувань. Крім того, вказаною нормою, не ставиться право ненарахування неустойки, інфляційних втрат, відсотків річних в залежність від будь-яких інших умов, окрім погашення боржником заборгованості за отриманий природний газ до набрання чинності Законом.

Керуючись ст.ст.269, 275, 276, 282 284 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

- рішення господарського суду Дніпропетровської області від 19.04.2019 у справі №904/670/19 залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення;

- постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення;

- повна постанова складена 07.08.2019

Головуючий суддя І.Л. Кузнецова

Суддя І.М. Кощеєв

Суддя Е.В. Орєшкіна