РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

07.08.2019Справа № 910/2716/19
Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді - Приходько І.В.

при секретарі судового засідання - Асадові В.В.,

розглянувши у судовому засіданні матеріали

позовної заяви Херсонської державної морської академії

до Товариства з обмеженою відповідальністю "РОЯЛ ПОСТАЧ"

третя особа 1: Товариство з обмеженою відповідальністю "ТЕХОЙЛ ТРЕЙД"

третя особа 2: Підприємство з іноземними інвестиціями "АМІК УКРАЇНА"

про стягнення 889 711,20 грн.,

за участю представників: не з`явилися.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Херсонська державна морська академія звернулася до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕХОЙЛ ЛТД" про стягнення 889 711,20 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що внаслідок неналежного виконання відповідачем умов договору №7/216 від 23.07.2018 у позивача залишились неотоварені талони на бензин А-95 та дизельне паливо, у зв`язку з тим, що автозаправними станціями не приймалися такі талони через відсутність оплати за товар відповідачем.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.03.2019 відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання у справі призначено на 03.04.2019. Крім того, вказаною ухвалою встановлено відповідачу строк для подачі до суду обґрунтованого письмового відзиву на позовну заяву у порядку, передбаченому статтею 178 Господарського процесуального кодексу України, з викладенням мотивів повного або часткового відхилення вимог позивача з посиланням на діюче законодавство.

Підготовче засідання, призначене на 03.04.2019, не відбулося у зв`язку із перебуванням судді Приходько І.В. у відпустці.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.04.2019 підготовче засідання призначено на 06.05.2019.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.05.2019 продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів, підготовче засідання призначено на 20.05.2019.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.05.2019 підготовче засідання відкладено на 10.06.2019, залучено до участі у справі в якості третьої особи 1, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача: Товариство з обмеженою відповідальністю "ТЕХОЙЛ ТРЕЙД". Крім того, залучено до участі у справі в якості третьої особи 2, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача: Підприємство з іноземними інвестиціями "АМІК УКРАЇНА".

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.06.2019, враховуючи відсутність клопотань та повідомлень учасників судового процесу про намір вчинити дії, строк вчинення яких обмежений підготовчим провадженням, судом закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 08.07.2019.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.07.2019 розгляд справи по суті відкладено на 07.08.2019.

Представники сторін та третіх осіб у судове засідання 07.08.2019 не з`явилися, жодних заяв та клопотань до суду не направили. Про час та місце судового засідання були повідомлені належним чином, направленням на адреси місцезнаходження учасників справи копій ухвали суду від 08.07.2019.

Крім того, судом також враховано, що за приписами частини 1 статті 9 Господарського процесуального кодексу України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом. Відповідно до частини 2 статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 3 Закону України "Про доступ до судових рішень", для доступу до судових рішень загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч. 1 ст. 4 Закону України "Про доступ до судових рішень").

Враховуючи наведене, господарський суд зазначає, що відповідач не був позбавлений права та можливості ознайомитись з ухвалами суду у Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

Відповідно до ч. 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд зазначає, що в силу вимог частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. у справі "Смірнова проти України).

Відповідно до Листа Верховного Суду України головам апеляційних судів України №1-5/45 від 25 січня 2006, у цивільних, адміністративних і господарських справах перебіг провадження для цілей статті 6 Конвенції розпочинається з моменту подання позову і закінчується винесенням остаточного рішення у справі.

Критерії оцінювання "розумності" строку розгляду справи є спільними для всіх категорій справ (цивільних, господарських, адміністративних чи кримінальних). Це - складність справи, поведінка заявника та поведінка органів державної влади (насамперед, суду). Відповідальність держави за затягування провадження у справі, як правило, настає у випадку нерегулярного призначення судових засідань, призначення судових засідань з великими інтервалами, затягування при передачі або пересиланні справи з одного суду в інший, невжиття судом заходів до дисциплінування сторін у справі, свідків, експертів, повторне направлення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд.

Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, а збільшення кількості звернень до Європейського суду з прав людини не лише погіршує імідж нашої держави на міжнародному рівні, але й призводить до значних втрат державного бюджету.

Згідно із ч. 1 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Разом з цим, згідно з ч. 2 ст.178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Приймаючи до уваги, що відповідач у визначений судом строк не подав відзив на позов, не заявив жодних заяв, клопотань та заперечень, не направив повноважного представника у судові засідання, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами, за висновками суду, у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа з метою дотримання процесуальних строків вирішення спору може бути розглянута за наявними у ній документами.

При цьому судом враховані письмові та усні пояснення, які були надані представником позивача у попередніх судових засіданнях.

Крім того, судом встановлено, що згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, 13.06.2019 відбулися зміни у назві товариства відповідача та адресі його реєстрації, через що станом на момент ухвалення рішення за кодом значиться особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «РОЯЛ ПОСТАЧ», яка зареєстрована за адресою: 03150, м. Київ, вул. Предславинська, 24.

За змістом п. 1.4. постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" господарським судам необхідно враховувати, що сама лише зміна найменування юридичної особи не означає її реорганізації, якщо при цьому не змінюється організаційно-правова форма даної особи. Зміна типу акціонерного товариства з приватного на публічне не є його реорганізацією (стаття 5 Закону України "Про акціонерні товариства"). Водночас зміна найменування юридичної особи тягне за собою необхідність у державній реєстрації змін до установчих документів, порядок проведення якої викладено у статті 29 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців". У разі коли така зміна сталася у процесі вирішення спору господарським судом, про неї обов`язково зазначається в описовій частині рішення (при цьому у мотивувальній частині, за необхідності, також зазначається нове найменування учасника судового процесу - наприклад, у разі задоволення позову до нього) або в ухвалі, якою закінчується розгляд справи.

Враховуючи вищевикладене, зважаючи на факт того, що під час розгляду даної справи відбулися зміни у найменуванні юридичної особи відповідача та його місці реєстрації, що підтверджується відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, суд дійшов висновку про необхідність здійснити зміну назви та реквізитів відповідача у справі № 910/2716/19, через що у даному рішенні (зокрема, у резолютивній його частині) замість попередньої назви - ТОВ "Техойл ЛТД", зазначається актуальна назва та адреса місцезнаходження відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю «РОЯЛ ПОСТАЧ», 03150, м. Київ, вул. Предславинська, 24.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд,-

ВСТАНОВИВ:

23.07.2018 між Херсонською державною морською академією (далі - покупець, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Техойл ЛТД» (далі - постачальник, відповідач) було укладено договір № 7/216 (далі - Договір).

Відповідно до п. 1.1 Договору постачальник зобов`язується у 2018 році поставити покупцеві товари, зазначені в специфікації до даного договору (Додаток № 1), а покупець - прийняти і оплатити такі товари.

Пунктом 1.2. Договору визначено найменування товару: 09130000-9 Нафта і дистиляти. Кількість товарів: бензин А-95 - 40 000 літрів в скретч картах (талонах), дизельне пальне - 12 160 літрів в скретч картах (талонах).

Згідно з п. 3.1 договору, ціна договору, що підлягає оплаті, становить 1 331 040,00 грн.

У Специфікації, яка є додатком № 1 до Договору сторонами визначено асортимент, кількість та вартість товару.

Матеріалами справи підтверджується, що 03.08.2018 року Додатковою угодою № 1-7/229 були внесені зміни до Договору, згідно якої постачальник та покупець, керуючись статтею 36 Закону України «Про публічні закупівлі», дійшли згоди зменшити суму Договору на 369,60 грн. у зв`язку зі зменшенням обсягу закупівлі та збільшити ціну за одиницю товару, а саме: бензин А-95: з 25,98 грн/л до 28,56 грн/л; дизельне пальне: з 24,00 грн/л до 26,40 грн/л у відповідності до Специфікації, яка є невід`ємним додатком до Додаткової угоди.

На виконання умов Договору відповідачем були передані позивачу паливні скретч-картки для отримання палива та дизельного палива в мережі заправних станцій «АМІК УКРАЇНА».

Спір виник в зв`язку з тим, що, за твердженням позивача, починаючи з листопада 2018 року він не міг використовувати вказані скретч-картки у зв`язку з тим, що автозаправними станціями не приймалися такі талони через відсутність оплати за товар відповідачем.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до абзацу 2 ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.

Згідно ст. 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до п. 1. ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі - продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до п. 10.1 Договору цей Договір набирає чинності з моменту підписання і діє до 31.12.2018.

Матеріалами справи підтверджується, що постачальником були виставлені рахунки-фактури №ЛТ-0000055 від 26.07.2018р. та № ЛТ- 0000078 від 10.08.2018р., до яких було додано видаткові накладні № ЛТТ-000044 від 26.07.2018р. та № ЛТТ-000049 від 10.08.2018р. (копії наявні в матеріалах справи).

На виконання умов Договору в частині своєчасної та повної сплати коштів за поставлені товари, Покупець здійснив оплату рахунку-фактури №ЛТ-0000055 від 26.07.2018р. на суму 133 200, 00 грн., що підтверджується платіжним дорученням №1271 від 27.07.2018, а також рахунку-фактури № ЛТ-0000078 від 10.08.2018р. на суму 1 197 470,40 грн., що підтверджується платіжним дорученням №1347 від 14.08.2018.

Факт сплати Покупцем вищезазначених коштів також підтверджується квитанцією №1 від 13.08.2018р. і податковою накладною №26 від 31.07.2018р. та квитанцією №1 від І2.09.2018р. з податковою накладною №26 від 16.08.2018р.

Отримання Покупцем від Постачальника скретч-карток (талонів) на зазначені нафтопродукти підтверджується вищевказаними видатковими накладними на суму 133 200 грн. та 1 197 470,40 грн., підписаними та скріпленими печатками обох сторін без заперечень та зауважень.

Термін дії скретч-карток (талонів) - протягом 2018-2019 років (згідно тендерної пропозиції).

З наявних в матеріалах справи копій невикористаних скретч-карток вбачається, що вони діють до 10 серпня 2019.

Разом з цим, починаючи з листопада 2018 року позивач не мав можливості отримати паливо по заправним талонам на АЗС, перелік яких міститься у довідці відповідача від 05.07.2018 № 136-07/18-1, в зв`язку з відмовою автозаправних станцій.

Матеріали справи свідчать, що вказані АЗС відмовляються приймати та не обслуговують заправні талони отримані позивачем від відповідача, у зв`язку з неотриманням від відповідача коштів по талонах. Відмови АЗС з посиланням на відсутність проплат по талонах також зафіксовані у відповідних рапортах водіїв та механіків, складених на ім`я ректора Херсонської державної морської академії.

Матеріалами справи також підтверджується, що у зв`язку з порушення відповідачем умов договору в частині забезпечення поставки товару в повному обсязі, оплаченими, однак невикористаними позивачем залишилися 27 270 л бензину марки А-95 в талонах (з розрахунку 28,56 грн. за 1 літр) на загальну суму 778 831,20 грн. та 4 200 л дизельного пального в талонах (з розрахунку 26,40 гривень за 1 літр) на загальну суму 110 880 грн., а разом на загальну суму - 889 711,20 грн.

Позивачем було направлено на адресу відповідача лист № 01-31/2493 від 04.12.2018 та лист №021-03/57 від 15.01.2019, в яких зазначалося про те, що ТОВ «ТЕХОЙЛ ЛТД» не виконує договірні зобов`язання в частині отоварення палива, що унеможливлює роботу автотранспорту позивача, а також містилося прохання повернути кошти за невикористанні талони. Разом з цим, відповідей на дані листи відповідачем надано не було.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим до виконання сторонами.

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як визначено абзацом 1 ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 2 ст. 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язань, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Згідно з приписами статей 662, 663 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу; продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Однак, відповідач в порушення взятих на себе зобов`язань за договором товар позивачу не поставив.

Відповідно до частини 2 статті 693 Цивільного кодексу України якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Отже, у розумінні приписів цієї норми покупцю належить право вимагати, крім іншого, повернення передоплати за непоставлений товар. При цьому, попередньою оплатою є часткова або повна оплата товару до його передання продавцем.

Визначене зазначеною нормою право покупця вимагати від продавця повернення суми попередньої оплати є за своїм змістом правом покупця на односторонню відмову від зобов`язання, внаслідок якої припиняється зобов`язання продавця перед покупцем по поставці товару і виникає нове зобов`язання повернути кошти.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про існування у відповідача зобов`язання повернути позивачу суму попередньої оплати за невикористане пальне (в даному випадку за товар, який не було поставлено в повному обсязі з вини відповідача) в загальному розмірі 889 711,20 грн. на підставі вимог ч. 2 ст. 693 Цивільного кодексу України.

Частинами 3, 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно зі статтею 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Приписами статей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із статтями 78, 79 Господарського процесуального кодексу України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи, що відповідач не скористався правом на подання відзиву у визначений судом строк, не надав суду жодних належних та допустимих доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги та свідчили про відсутність у нього обов`язку повернути позивачу суму попередньої оплати за товар, господарський суд приходить до висновку, що позовні вимоги нормативно та документально доведені, через що підлягають задоволенню в повному обсязі.

За таких обставин, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, з покладенням судового збору на відповідача в порядку ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Враховуючи факт того, що на стадії розгляду справи по суті відбулися зміни у найменуванні юридичної особи відповідача, внаслідок чого Товариство з обмеженою відповідальністю "Техойл ЛТД" було перереєстроване на Товариство з обмеженою відповідальністю «РОЯЛ ПОСТАЧ», що підтверджується відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, суд дійшов висновку про необхідність зазначення у резолютивній частині даного рішення актуальних відомостей щодо реєстраційних даних відповідача.

На підставі викладеного, керуючись статтями 73-74, 76-79, 86, 129, 233, 237-238, 240-242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "РОЯЛ ПОСТАЧ" (03150, м. Київ, вул. Предславинська, 24; ідентифікаційний код 41850141) на користь Херсонської державної морської академії (73000, м. Херсон, просп. Ушакова, 20; ідентифікаційний код 35219930) 889 711 (вісімсот вісімдесят дев`ять тисяч сімсот одинадцять) грн. 20 коп. заборгованості та 13 345 (тринадцять тисяч триста сорок п`ять) грн. 67 коп. судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення господарського суду може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст.ст. 254, 256-259 ГПК України з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 Розділу XI "Перехідні положення" ГПК України.

Повний текст рішення складено та підписано 12.08.2019.

Суддя І.В. Приходько