ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" серпня 2019 р. Справа№ 910/239/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Козир Т.П.

суддів: Коробенка Г.П.

Яковлєва М.Л.

розглянувши у порядку письмового провадження, без виклику учасників справи, апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Санаторій "Київ" плюс

на рішення господарського суду міста Києва від 18.04.2019

у справі №910/239/19 (суддя Паламар П.І..)

за позовом підприємства житлово-комунального господарства Моршинської міської ради Львівської області

до товариства з обмеженою відповідальністю "Санаторій "Київ" плюс

про стягнення 112704,24 грн.,

УСТАНОВИВ:

У січні 2019 року підприємство житлово-комунального господарства Моршинської міської ради Львівської області (далі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "Санаторій "Київ" плюс (далі - відповідач) про стягнення 112704,24 грн. заборгованості за послуги з водовідведення, надані позивачем відповідачу згідно договору № 17 на водопостачання з комунального водопроводу та водовідведення в комунальну каналізацію від 20 липня 2015 року.

Заперечуючи проти позову у суді першої інстанції, відповідач посилався на те, що станом на 22.02.2019 у відповідача існувала заборгованість в розмірі 30921,70 грн.

Рішенням господарського суду міста Києва від 18 квітня 2019 року позов задоволено.

З Товариства з обмеженою відповідальністю Санаторій "Київ" плюс на користь Підприємства житлово-комунального господарства Моршинської міської ради - 112704,24 грн. боргу.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду, Товариство з обмеженою відповідальністю Санаторій "Київ" плюс подало апеляційну скаргу, у якій просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду в частині стягнення заборгованості не відповідає фактичним обставинам справи, оскільки станом на 22.02.2019 заборгованість відповідача перед позивачем становила 30921,70 грн., погашалась по мірі надходження коштів і на час подання скарги такої заборгованості не має.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 18 червня 2019 року відкрито апеляційне провадження, встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу - до 05 липня 2019 року, сторонам роз`яснено, що апеляційна скарга буде розглянута у письмовому провадженні, без виклику учасників справи.

05 липня 2019 року позивач направив відзив на апеляційну скаргу, у якому заперечує проти її задоволення та просить закрити апеляційне провадження, посилаючись на те, що у матеріалах справи наявні копії підписаних актів про надання послуг, копія листа від 23.11.2018 позивача щодо проведення взаємозвірки розрахунків за період з 01.01.2018 по 16.11.2018. Також просить долучити лист від 17.10.2018 щодо проведення звірки та акти відмови від отримання.

26 липня 2019 року від відповідача надійшла заява, у якій він просить приєднати до матеріалів справи копії банківських виписок про здійснення розрахунків з позивачем.

Відповідно до ч. 3 ст. 269 ГПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

З огляду на зазначені приписи ГПК України, апеляційним господарським судом не приймаються додатково подані сторонами докази, оскільки ні позивач, ні відповідач не обґрунтували неможливість подання вказаних доказів суду першої інстанції.

Частиною 2 ст. 270 ГПК України встановлено, що розгляд справ у суді апеляційної інстанції починається з відкриття першого судового засідання або через п`ятнадцять днів з дня відкриття апеляційного провадження, якщо справа розглядається без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 273 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції розглядається протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі.

Враховуючи, що апеляційне провадження у даній справі було відкрито 18 червня 2019 року, апеляційна скарга має бути розглянута у строк по 19 серпня 2019 року (понеділок).

Відповідно до Витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.08.2019, у зв`язку із перебуванням суддів Скрипки І.М. та Тищенко А.І. у відпустках, сформовано для розгляду апеляційної скарги у справі колегію суддів у складі головуючого судді: Козир Т.П., суддів: Коробенка Г.П., Яковлєва М. Л.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши апеляційну скаргу, Північний апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, 20 липня 2015 року між позивачем та відповідачем укладено договір № 17 на водопостачання з комунального водопроводу та водовідведення в комунальну каналізацію (далі - договір), згідно з яким позивач зобов`язався приймати каналізаційні стоки, а відповідач - оплачувати надані послуги на умовах, які визначені цим договором та Правилами користування системами комунального водопостачання та водовідведення в містах і селищах України (а.с.19-24).

Відповідно до умов п. 4.1 договору тариф на послуги з приймання каналізаційних стоків становить 5,652 грн. за 1 м3.

Додатковою угодою № 1 від 1 травня 2016 р. розмір тарифу на послуги було зменшено до 5,56 грн., додатковою угодою № 2 від 15 вересня 2017 р. збільшено до 7,068 грн., додатковою угодою № 3 від 15 березня 2018 р. - до 7,499 грн. (а.с.25-27)

Згідно п.п. 4.2.1, 4.4 договору оплата споживачем здійснюється шляхом внесення авансового платежу на розрахунковий рахунок виробника в розмірі 75 % від вартості спожитих послуг за попередній місяць (який був перед звітним). Авансовий платіж вноситься споживачем до 15 числа звітного місяця. Остаточний розрахунок споживача за послуги з водовідведення здійснюється протягом 3-ох банківських днів з моменту отримання споживачем виставленого виробником рахунку за спожиті послуги, але не пізніше 27 числа місяця в якому споживачеві виставленого рахунок.

Погашення заборгованості споживача перед виробником проводиться в порядку календарної черги її виникнення (від раніше виниклої до наступної). Тобто, у разі наявності у споживача заборгованості перед виробником, всі оплати, в т.ч. і за поточний період, відносяться на погашення раніше існуючого боргу.

Кількість стічних вод згідно п. 8.2 договору визначається за кількістю води, що надходить із комунального водопроводу та інших джерел водопостачання, згідно із показниками водолічильника.

Строк дії договору відповідно до умов розділу 14 договору встановлений з дати його укладення до 19 липня 2016 р. та вважається пролонгованим на кожний наступний рік, якщо за місяць до його закінчення про припинення договору не буде письмово заявлено однією із сторін. Доказів припинення договору в установленому порядку суду не надано.

На виконання умов договору позивач протягом січня-жовтня 2018 року надав відповідачу послуги з водовідведення на загальну суму 146704,24 грн., а відповідач оплатив вказані послуги частково, лише на суму 34000,00 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості, актами надання послуг №125 від 31 січня 2018 р., №260 від 28 лютого 2018 р., №402 від 30 березня 2018 р., №663 від 17 квітня 2018 р., №960 від 29 червня 2018 р., №1698 від 31 жовтня 2018 р., претензією, актом звірки, довідкою про стан заборгованості станом на 01.12.2018 (а.с.29-36, 45)

Оскільки відповідач порушував строки оплати, позивач звернувся до суду із даним позовом та просив стягнути 112704,24 грн. основного боргу.

Відповідач, заперечуючи у відзиві на позовну заяву проти розміру заборгованості та вказуючи, що борг становить 30921,70 грн., не надав жодних первинних документів (платіжних доручень, виписок про рух коштів на рахунку тощо), які б підтверджували оплату наданих позивачем послуг.

Задовольняючи позовні вимоги у повному обсязі, суд першої інстанції прийшов до висновку, що позивач довів належними доказами наявність та розмір заборгованості, а відповідач доказів належної оплати не надав.

Північний апеляційний господарський суд погоджується із висновками суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення позову з огляду на наступне.

Так, відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Права та обов`язки сторін у даній справі виникли на підставі договору №17 на водопостачання з комунального водопроводу та водовідведення в комунальну каналізацію, який за своєю правовою природою є господарським договором надання послуг з водопостачання та водовідведення.

Договір укладений належним чином, підписаний повноважними особами, у встановленому порядку не визнаний недійсним, отже, був чинним і обов`язковим для сторін.

Згідно з частиною 1 статті 903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Предметом розгляду даної справи є матеріально-правова вимога про стягнення суми основного боргу за послуги з водовідведення.

Згідно зі статтею 16 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" (в редакції, чинній на час спірних правовідносин) порядок надання житлово-комунальних послуг має відповідати умовам договору та вимогам законодавства.

За змістом статті 1 Закону України "Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення" водовідведення - діяльність із збирання, транспортування та очищення стічних вод за допомогою систем централізованого водовідведення або інших споруд відведення та/або очищення стічних вод.

Відповідно до п.3.7 Правил користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України, затверджених наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 27 червня 2008 р. №190, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 07 жовтня 2008 р. за №936/15627, розрахунки за спожиту питну воду та скид стічних вод здійснюються усіма споживачами щомісячно відповідно до умов договору.

Згідно із статтями 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

З огляду на викладене, є вірним висновок місцевого господарського суду про те, що заборгованість відповідача по оплаті наданих позивачем за договором у період з січня по жовтень 2018 року послуг з водовідведення становить 112704,24 грн., строк виконання грошового зобов`язання по оплаті якої згідно на момент звернення з позовом до суду настав.

Оскільки відповідач не надав суду першої інстанції доказів сплати вказаної заборгованості, суд першої інстанції дійшов до юридично правильного висновку щодо задоволення позову у повному обсязі.

Відповідно до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному та повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Доводи апелянта по суті його скарги в межах заявлених вимог свого підтвердження не знайшли, оскільки не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставами для скасування рішення господарського суду першої інстанції.

Щодо посилань відповідача на те, що на даний час заборгованість частково сплачена, то відповідно до ст.328 ГПК України відповідач не позбавлений права звернутись до суду із заявою щодо визнання наказу таким, що не підлягає виконанню в частині сплачених ним сум.

За таких обставин суд апеляційної інстанції вважає, що висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами.

Суд першої інстанції повно встановив суттєві для справи обставини, дослідив та правильно оцінив надані сторонами докази, вірно кваліфікував спірні правовідносини та правильно застосував до них належні норми матеріального і процесуального права, а тому рішення господарського суду міста Києва законне та обґрунтоване, отже, підстави для його скасування відсутні.

Оскільки цією постановою суд апеляційної інстанції не змінює рішення та не ухвалює нового, розподіл судових витрат судом апеляційної інстанції не здійснюється.

Керуючись ст. ст. 267-285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Санаторій "Київ" плюс залишити без задоволення, а рішення господарського суду міста Києва від 18 квітня 2019 року - без змін.

2. Справу повернути до господарського суду міста Києва.

3. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 19.08.2019.

Головуючий суддя Т.П. Козир

Судді Г.П. Коробенко

М.Л. Яковлєв