ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

08.08.2019 р. Справа№ 914/1104/19

Господарський суд Львівської області у складі судді Гоменюк З.П., розглянувши матеріали

заяви ОСОБА_1 , м.Львів

про забезпечення позову

у справі №914/1104/19

за позовом: ОСОБА_1 , м. Львів

до відповідача1 Приватного підприємства «Спорт-Рекреація», м. Львів

до відповідача2 ОСОБА_2 , м. Львів

до відповідача3 Товариства з обмеженою відповідальністю «Екскомбуд», м.Львів

про визнання недійсним договору

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Господарського суду Львівської області (суддя Мазовіта А.Б.) перебуває справа №914/1104/19 за позовом ОСОБА_1 до Приватного підприємства «Спорт-Рекреація», ОСОБА_2 та Товариства з обмеженою відповідальністю «Екскомбуд» про визнання недійсним договору про відступлення права вимоги.

06.08.2019 р. до Господарського суду Львівської області надійшла заява ОСОБА_1 про забезпечення позову, в якій заявник просить суд:

- накласти арешт на:

- нежитлове приміщення загальною площею 115,7 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101, номер запису про право власності: 27528136.

- нежитлове приміщення загальною площею 115,6 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна; 101, номер запису про право власності: 24344141.

- заборонити Товариству з обмеженою відповідальністю «Екскомбуд» (ідентифікаційний код юридичної особи: 32893635, місцезнаходження юридичної особи: 79058, Львівська обл., місто Львів, Тесленка, 4) вчиняти будь-які щодо виконання договору про відступлення права вимоги б/н від 16.02.2016 року, укладеного між Приватним підприємством «Спорт-Рекреація» та ОСОБА_2 за згодою Товариства з обмеженою відповідальністю «Екскомбуд», підписувати із ОСОБА_2 будь-які документи на виконання цього договору, в тому числі надавати заяви (згоди) на реєстрацію права власності за ОСОБА_2 , технічні паспорти на відповідні квартири (нежитлові приміщення) згідно додатку № 2 до акту розподілу майнових прав до договору про співпрацю від 29.07.2019 року, підписаних ОСОБА_2 , Товариством з обмеженою відповідальністю «Екскомбуд», Приватним підприємством «Спорт-Рекреація» до набрання законної сили рішенням суду по справі № 914/1104/19.

- заборонити ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , місце реєстрації проживання: АДРЕСА_3 ) вчиняти будь-які щодо виконання договору про відступлення права вимоги б/н від 16.02.2016 року, укладеного між Приватним підприємством «Спорт-Рекреація» та ОСОБА_2 за згодою Товариства з обмеженою відповідальністю «Екскомбуд», в тому числі реєструвати за собою чи іншими особами право власності на відповідні квартири (нежитлові приміщення) згідно додатку № 2 до акту розподілу майнових прав до договору про співпрацю від 29.07.2019 року, чи на підставі інших документів, підписаних ОСОБА_2 , Товариством з обмеженою відповідальністю «Екскомбуд», Приватним підприємством «Спорт-Рекреація» до набрання законної сили рішенням суду по справі № 914/1104/19.

- заборонити Міністерству юстиції України, його територіальним органам, будь-яким органам та суб`єктам, які здійснюють повноваження у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (або уповноваженим ними особам або органам), будь-яким суб`єктам державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, будь-яким нотаріусам реєструвати у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за будь-ким право власності на квартири у будинку АДРЕСА_4 загальною площею 44,1 кв.м., АДРЕСА_6 загальною площею 72,2 кв.м., АДРЕСА_5 загальною площею 72,3 кв.м., АДРЕСА_7 загальною площею 65,3 кв.м., АДРЕСА_8 загальною площею 134,9 кв.м., АДРЕСА_9 загальною площею 72,4 кв.м.. АДРЕСА_10 загальною площею 72,40 кв.м., АДРЕСА_11 загальною площею 64,7 кв.м., АДРЕСА_12 загальною площею 72,3 кв.м., АДРЕСА_13 загальною площею 43,9 кв.м., АДРЕСА_14 загальною площею 43,8 кв.м., а також право власності на нежитлові приміщення (комірки) у будинку АДРЕСА_4 , за №XLV-36, №XLV-38, №XLV-30, №XLV-29, №XLV-18, № XLV -17, №XXXVIII-8, №XXXVIII-13, №XXXVIII-9, №XXXVIII-10, №XXXVIII-17, №XXXVIII-35.

Згідно з Витягом з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.08.2019 у зв`язку з перебуванням у відпустці судді Мазовіти А.Б. в період з 22.07.2019 р. по 16.08.2019 р. заяву про забезпечення позову у справі № 914/1104/19 передано для розгляду судді Гоменюк З.П.

07.08.2019 р. через канцелярію суду від ПП «Спорт-Рекреація» та ОСОБА_2 надійшли заперечення на заяву про забезпечення позову (вх.№32388/19 та вх.№32387/19 відповідно), в яких відповідачі просили суд відмовити в задоволенні заяви про забезпечення позову. В поданих запереченнях відповідачі також просили суд у випадку виникнення необхідності надання додаткових пояснень чи доказів здійснювати розгляд заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову в судовому засіданні з повідомленням сторін.

Відповідно до ч.4 ст.140 Господарського процесуального кодексу України, у виняткових випадках, коли наданих заявником пояснень та доказів недостатньо для розгляду заяви про забезпечення позову, суд може призначити її розгляд у судовому засіданні з викликом сторін.

Суд, ознайомившись з матеріалами заяви та заперечень, не вбачає необхідності у наданні додаткових доказів та пояснень, а, відтак, і існування виняткового випадку для призначення заяви до розгляду в судовому засіданні з викликом сторін.

Розглянувши матеріали справи, господарський суд встановив наступне.

В позовній заяві ОСОБА_1 стверджує, що вона є учасником ПП «Спорт-Рекреація» із внеском у статутний капітал у розмірі 12500 грн, що пропорційно становить 25% від суми статутного капіталу.

20.11.2015 р. між ПП «Спорт-Рекреація» та ТзОВ «Екскомбуд» було укладено договір про співпрацю 20/11-2015 року, за яким сторони погодили, що ПП «Спорт-Рекреація» взамін на передачу орендованих земельних ділянок під будівництво ТзОВ «Екскомбуд» житлового комплексу отримує майнові права, право власності) на 15% квартир, паркомісць, офісів, інших нежитлових приміщень від збудованого об`єкту.

16.02.2016 р. між ПП «Спорт-Рекреація» (первісним кредитором) та ОСОБА_2 (новим кредитором) за згодою ТзОВ «Екскомбуд» укладено договір про відступлення права вимоги, згідно умов якого первісний кредитор відступив, а новий кредитор прийняв на себе право вимоги і став кредитором щодо набуття майнових прав та прав власності на квартири, вбудовано-прибудовані приміщення, паркомісця тощо в розмірі 15% від збудованого об`єкту. Зазначене право вимоги виникло у первісного кредитора відповідно до договору про співпрацю 20/11-2015 від 20.11.2015 р., укладеного між ПП «Спорт-Рекреація» та ТзОВ «Екскомбуд».

Предметом позовних вимог у справі №914/1104/19 є визнання недійсним згаданого договору про відступлення права вимоги б/н від 16.02.2016 р., укладеного між ПП «Спорт-Рекреація» та ОСОБА_2 за згодою ТзОВ «Екскомбуд».

В заяві про забезпечення позову ОСОБА_1 зазначає, що ОСОБА_2 здійснив часткову реєстрацію за собою права власності на 796,20 кв.м. (житлових та нежитлових приміщень) у будинку АДРЕСА_2 на підставі договору про відступлення права вимоги б/н від 16.02.2016 р., додатку до акта розподілу майнових прав до договору про співпрацю від 07.12.2017 р. та заяви ТзОВ «Екскомбуд» вих.№275 від 20.12.2018 р. Також на підставі додатку №3 до акту розподілу майнових прав до договору про співпрацю від 30.07.2018 р. та заяви ТзОВ «Екскомбуд» вих.№214 від 31.07.2018 року ОСОБА_2 зареєстрував за собою право власності на 733,70 кв.м. (житлових та нежитлових приміщень) у будинку АДРЕСА_15 .

В подальшому ОСОБА_2 відчужив квартири, закріплені за ним додатком до акта розподілу майнових прав до договору про співпрацю від 07.12.2017 р. та додатком №3 до акту розподілу майнових прав до договору про співпрацю від 30.10.2018 р., іншим особам, які зареєстрували за собою в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно право власності на відповідні квартири.

Як стверджує заявник, на даний час за самим ОСОБА_2 на праві власності залишається зареєстрованим на підставі договору про відступлення права вимоги б/н від 16.02.2016 р. лише нежитлове приміщення 101 загальною площею 115,7 кв.м. та нежитлове приміщення І загальною площею 115,6 кв.м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_4 .

На підтвердження вищезазначеного заявником до заяви про забезпечення позову додано відповідні інформаційні довідки з державних реєстрів.

Як передбачено додатком №2 до акту розподілу майнових прав до договору про співпрацю від 29.07.2019 р., відповідно до умов договору про співпрацю №20/11-205 від 20.11.2015 р. та договору про відступлення права вимоги від 16.02.2016 р., за ОСОБА_2 закріплються наступні приміщення та їх фактичні площі згідно інвентаризаційної справи №18/107 у будинку АДРЕСА_16 відповідно до генплану за адресою АДРЕСА_16 (розпорядженням Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради від 08.07.2019 р. №506 багатоквартирному житловому будинку АДРЕСА_16 присвоєно поштову адресу АДРЕСА_4): квартира за АДРЕСА_4 загальною площею 44,1 кв.м., квартира АДРЕСА_4 загальною площею 72,2 кв.м ., квартира № 162 загальною площею 72,3 кв.м ., квартира АДРЕСА_7 загальною площею 65,3 кв.м., квартира АДРЕСА_8 загальною площею 134,9 кв.м., квартира АДРЕСА_9 загальною площею 72,4 кв.м., квартира АДРЕСА_10 загальною площею 72,40 кв.м., квартира АДРЕСА_11 загальною площею 64,7 кв.м., квартира АДРЕСА_12 загальною площею 72,3 кв.м., квартира АДРЕСА_13 загальною площею 43,9 кв.м . , квартира АДРЕСА_14 загальною площею 43,8 кв.м., а також нежитлові приміщення (комірки) за №XLV-36, №XLV-38, №XLV-30, №XLV-29, №XLV-18, №XLV-17, №XXXVIII-8, №XXXVIII-13, №XXXVIII-9, №XXXVIII-10, №XXXVIII-17, №XXXVIII-35.

В Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна відсутні будь-які відомості щодо вищезгаданих квартир та приміщень.

В заяві про забезпечення позову заявник просить суд накласти арешт на нежитлове приміщення 101 загальною площею 115,7 кв.м. та нежитлове приміщення І загальною площею 115,6 кв.м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_4 ; заборонити ТзОВ «Екскомбуд» та ОСОБА_2 до набрання законної сили рішенням суду у справі №914/1104/19 вчиняти будь-які дії щодо виконання договору про відступлення права вимоги б/н від 16.02.2016 р., укладеного між ПП «Спорт-Рекреація» та ОСОБА_2 за згодою ТзОВ «Екскомбуд», в тому числі заборонити ТзОВ «Екскомбуд» підписувати із ОСОБА_2 будь-які документи на виконання цього договору, надавати заяви (згоди) на реєстрацію права власності за ОСОБА_2 , технічні паспорти на відповідні квартири (нежитлові приміщення) згідно додатку № 2 до акту розподілу майнових прав до договору про співпрацю від 29.07.2019 р., та заборонити ОСОБА_2 реєструвати за собою чи іншими особами право власності на відповідні квартири (нежитлові приміщення) згідно додатку № 2 до акту розподілу майнових прав до договору про співпрацю від 29.07.2019 року, чи на підставі інших документів, підписаних ОСОБА_2 , ТзОВ «Екскомбуд», ПП «Спорт-Рекреація»; заборонити Міністерству юстиції України, його територіальним органам, будь-яким органам та суб`єктам, які здійснюють повноваження у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (або уповноваженим ними особам або органам), будь-яким суб`єктам державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, будь-яким нотаріусам реєструвати у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за будь-ким право власності на квартири у будинку АДРЕСА_4 загальною площею 44,1 кв.м., АДРЕСА_6 загальною площею 72,2 кв.м., АДРЕСА_5 загальною площею 72,3 кв.м., АДРЕСА_7 загальною площею 65,3 кв.м., АДРЕСА_8 загальною площею 134,9 кв.м., АДРЕСА_9 загальною площею 72,4 кв.м.. АДРЕСА_10 загальною площею 72,40 кв. м., АДРЕСА_11 загальною площею 64,7 кв.м., АДРЕСА_12 загальною площею 72,3 кв.м., АДРЕСА_13 загальною площею 43,9 кв.м., АДРЕСА_14 загальною площею 43,8 кв.м., а також право власності на нежитлові приміщення (комірки) у будинку АДРЕСА_4 , за №XLV-36, №XLV-38, №XLV-30, №XLV-29, №XLV-18, № XLV -17, №XXXVIII-8, №XXXVIII-13, №XXXVIII-9, №XXXVIII-10, №XXXVIII-17, №XXXVIII-35.

На переконання заявника, необхідність вжиття таких заходів полягає у тому, шо подальша можливість ОСОБА_2 розпоряджатися зазначеними нежитловими приміщеннями, набутими ним згідно договору про відступлення права вимоги б/н від 16.02.2016 р., а також його можливість реєструвати за собою право власності на квартири, нежитлові приміщення (комірки) згідно договору про відступлення права вимоги б/н від 16.02.2016 р., зокрема додатку № 2 до акту розподілу майнових прав до договору про співпрацю від 29.07.2019 р., утруднить та зумовить неможливість виконання у майбутньому рішення суду в разі задоволення позову про визнання недійсним договору про відступлення права вимоги, оскільки фактично реєстрація та подальше розпорядження квартирами та нежитловими приміщеннями може призвести до їх реалізації, перепродажу добросовісному набувачу, а отже порушення прав та законних інтересів ОСОБА_1 , а також інтересів ПП «Спорт-Рекреація» при застосуванні наслідків реституції в разі визнання недійсним договору про відступлення права вимоги б/н від 16.02.2016 р.

В поданих запереченнях відповідачі зазначали, що безпідставною є, зокрема, заборона ОСОБА_2 вчиняти дії на виконання договору про відступлення права вимоги, оскільки вже з моменту підписання даного договору ОСОБА_2 замінив ПП «Спорт-Рекреація» у відповідних правовідносинах і відповідно жодних інших дій на виконання оспорюваного договору останньому вчиняти не потрібно, окрім сплати коштів відповідно до додаткової угоди від 29.02.2016 р., що жодним чином не порушить права позивача.

Також відповідачі звернули увагу суду на те, що безпідставною є і вимога заявника про заборону ОСОБА_2 реєструвати право власності на квартири за собою та за іншими особами на підставі спірного договору, а також на підставі інших документів, що підписані ОСОБА_2 , ТзОВ «Екскомбуд» чи ПП «Спорт-рекреацією», так як державна реєстрація як дія, яка згідно Закону полягає в офіційному визнанні і підтвердженні державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вчиняється лише державним реєстратором, навіть у випадку, якщо право власності на майно реєструється за даними особами, які виступають лише заявниками.

Як стверджують відповідачі, ще протягом 2017-2018 років ОСОБА_2 як особа, яка набула майнових прав, відчужив їх іншим фізичним особам за договорами купівлі-продажу майнових прав. На підтвердження вказаного ОСОБА_2 до заперечення на заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову додано копії відповідних договорів щодо частини квартир, які були закріплені за ОСОБА_2 додатком № 2 до акту розподілу майнових прав до договору про співпрацю від 29.07.2019 р. Відповідачі зазначають, що саме такі договори, а не оспорюваний правочин про відступлення права вимоги, є підставою для реєстрації права власності на майно за громадянами. При цьому договори купівлі-продажу майнових прав, укладені між ОСОБА_2 та громадянами на даний момент ніким не оспорюються, а також вони не є предметом спору у справі.

Відповідачі вказують, що фізичні особи сплатили кошти за договорами купівлі-продажу майнових прав, а заборона проводити реєстрацію права власності за такими особами порушить їхні права.

На переконання відповідачів, суд повинен враховувати наявність зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову, однак рішення про визнання недійсним договору про уступку права вимоги у даній справі не може позбавити фізичних осіб майнових прав на квартири. Для цього необхідно визнавати недійсними відповідні договори купівлі-продажу майнових прав або витребовувати такі квартири у фізичних осіб.

Крім того, фізичні особи не є відповідачами у справі та не залучені до участі в ній в будь-якому статусі, тому в разі вжиття заходів забезпечення позову буде порушенню права та охоронювані законом інтереси осіб, що не є учасниками даного судового процесу. У зв`язку з наведеним, державним реєстраторам не може бути заборонено здійснювати реєстрацію таких квартир.

Також відповідачі звернули увагу суду на те, що в провадженні Шевченківського районного суду м.Львова перебуває справа №466/263/19 з аналогічним предметом спору між тими ж сторонами, де ухвалою від 25.01.2019 р. застосовано заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на нежитлове приміщення загальною площею 115,7 кв.м., що знаходиться за адресою; АДРЕСА_4, приміщення 101 та нежитлове приміщення загальною площею 115,6 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4, приміщення 1 , а тому відсутня потреба повторно накладати арешт на дані об`єкти в межах розгляду справи №914/1104/19.

Окрім того, відповідачі вважають, що заходи забезпечення позову, про вжиття яких просить позивач, не є співмірними, адже учасники підприємства не мають права на майно підприємства, проте, навіть припустивши, що 25% такого майна підлягає передачі позивачеві (відповідно до розміру його частки в статутному капіталі - 25%), заходи забезпечення позову не повинні стосуватись усього нерухомого майна, право на яке ПП «Спорт-Рекреація» набуло за договором про співпрацю.

Розглянувши подану заяву, суд не вбачає підстав для вжиття заходів забезпечення позову з огляду на наступне.

Відповідно до ст.136 ГПК України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно із ч.1 ст. 137 ГПК України, позов забезпечується:

1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб;

2) забороною відповідачу вчиняти певні дії;

3) встановленням обов`язку вчинити певні дії;

4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання;

5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку;

6) зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту;

7) передачею речі, що є предметом спору, на зберігання іншій особі, яка не має інтересу в результаті вирішення спору;

8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності;

9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги;

10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, господарський суд має оцінити обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості та адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, які не є учасниками цього судового процесу. Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову. Саме лише посилання у заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Отже, умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, що має бути підтверджено доказами щодо наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Заходи до забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвіднесення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони вчиняти певні дії.

Під час вирішення питання щодо забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду заяви про забезпечення позову.

Як вбачається з матеріалів справи, предметом позову у даній справі є вимога позивача про визнання недійсним договору про відступлення права вимоги від 16.02.2016 р., укладеного між ПП «Спорт-Рекреація» (первісним кредитором) та ОСОБА_2 (новим кредитором) за згодою ТзОВ «Екскомбуд».

В заяві про забезпечення позову заявник просить суд, серед іншого, накласти арешт на нежитлове приміщення 101 загальною площею 115,7 кв.м. та нежитлове приміщення І загальною площею 115,6 кв.м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_4 .

Дані нежитлові приміщення були закріплені за ОСОБА_2 додатком №3 до акту розподілу майнових прав до договору про співпрацю від 30.07.2018р. і додатком до акту розподілу майнових прав до договору про співпрацю від 07.12.2017 р. відповідно, та належать йому на праві власності, що підтверджується наданими заявником інформаційними довідками з відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Ухвалою суду від 25.01.2019 р. у справі №466/263/19 задоволено заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову та накладено арешт на: нежитлове приміщення загальною площею 115,7 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_17 , реєстраційний номер обєкта нерухомого майна: 101, номер запису про право власності: 27528136; нежитлове приміщення загальною площею 115,6 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер обєкта нерухомого майна; 101, номер запису про право власності: 24344141.

В ухвалі Шевченківського районного суду м.Львова від 25.01.2019 р. у справі №466/263/19, яка набрала законної сили, суд прийшов до висновку про доцільність забезпечення позову, у зв`язку з тим, що викладені в заяві про забезпечення позову обставини свідчили про те, що невжиття вказаних вище заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду.

Як вбачається з інформації, наявної в Єдиному державному реєстрі судових рішень, ухвалою Львівського апеляційного суду від 23.04.2019 р. у справі №466/263/19 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Шевченківського районного суду м.Львова від 25.01.2019 р.

Ухвалою Львівського апеляційного суду від 04.06.2019 р. у справі №466/263/19 справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Шевченківського районного суду м.Львова від 25.01.2019 р., за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Шевченківського районного суду м.Львова від 14.01.2019 р. та за апеляційною скаргою Приватного підприємства «Спорт-Рекреація» на ухвалу Шевченківського районного суду м.Львова від 14.01.2019р. було призначено до розгляду на 13.06.2019 р.

Згідно з положеннями Закону України «Про доступ до судових рішень», усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання. Так, суд зазначає, що відповідно до частини третьої статті 6 цього Закону, суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Єдиного державного реєстру судових рішень.

Станом на 08.08.2019 р. судові рішення Шевченківського районного суду м.Львова щодо скасування заходів забезпечення позову, а також судові рішення Львівського апеляційного суду у справі №466/263/19, датовані 13.06.2019 р. або будь-якою іншою датою після 13.06.2019 р., в Єдиному державному реєстрі судових рішень відсутні, сторонами у справі Господарському суду Львівської області не надані.

Відповідно до ч.1 ст.261 Цивільного процесуального кодексу України, ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Згідно з ч.10 ст.153 ЦПК України, ухвалу про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову може бути оскаржено. Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Таким чином, станом на момент розгляду заяви про забезпечення позову, в якій заявник просить, в тому числі, накласти арешт на нежитлове приміщення 101 загальною площею 115,7 кв.м. та нежитлове приміщення І загальною площею 115,6 кв.м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_4 , є чинними ідентичні заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Шевченківського районного суду м.Львова від 25.01.2019 р. у справі №466/263/19.

Крім того, у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно містяться відомості про державну реєстрацію обтяжень згаданих нежитлових приміщень (відомості щодо арешту нерухомого майна), які було внесено на підставі постанови приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Маковецького З.В. №58245368 від 30.01.2019 р. та ухвали Шевченківського районного суду м.Львова №466/263/19 від 25.01.2019 р.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» обтяженням є заборона розпоряджатися та/або користуватися нерухомим майном, встановлена законом, актами уповноважених на це органів державної влади, їх посадових осіб або така, що виникла на підставі договору.

Згідно з п.1 ч.1 ст.4 Закону, державній реєстрації прав підлягають заборона відчуження та арешт нерухомого майна, податкова застава, предметом якої є нерухоме майно, та інші обтяження.

Отже, арешт є різновидом обтяження майна, яке не дозволяє жодній особі вчиняти дії, спрямовані на відчуження чи інше розпорядження таким майном.

Частиною п`ятою статті 12 Закону встановлено, що відомості Державного реєстру прав вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою, доки їх не скасовано у порядку, передбаченому цим Законом. Будь-які дії особи, спрямовані на набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, зареєстрованих у Державному реєстрі прав, вчиняються на підставі відомостей, що містяться в цьому реєстрі.

Обтяження у вигляді арешту, накладені ухвалою Шевченківського районного суду м.Львова від 25.01.2019 р. у справі №466/263/19, були належним чином зареєстровані у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та є чинними на даний час.

Господарський суд вважає, що забезпечення позову шляхом накладення арешту на об`єкти нерухомого майна, які вже перебувають під арештом внаслідок вжиття заходів забезпечення позову іншим судом, не є доцільним, оскільки у поточного власника вказаних об`єктів відсутня можливість відчужувати їх чи іншим чином розпоряджатися ними в силу існування обтяження та наявності запису про нього в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, а отже невжиття господарським судом такого заходу забезпечення позову не призведе до ускладнення чи унеможливлення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

В поданій заяві про забезпечення позову заявник також просить суд до набрання законної сили рішенням суду у справі №914/1104/19 заборонити ТзОВ «Екскомбуд» вчиняти будь-які дії щодо виконання договору про відступлення права вимоги б/н від 16.02.2016 р., укладеного між ПП «Спорт-Рекреація» та ОСОБА_2 за згодою ТзОВ «Екскомбуд», підписувати із ОСОБА_2 будь-які документи на виконання цього договору, в тому числі надавати заяви (згоди) на реєстрацію права власності за ОСОБА_2 , технічні паспорти на відповідні квартири (нежитлові приміщення) згідно додатку № 2 до акту розподілу майнових прав до договору про співпрацю від 29.07.2019 року, підписаних ОСОБА_2 , ТзОВ «Екскомбуд», ПП «Спорт-Рекреація» та заборонити ОСОБА_2 вчиняти будь-які дії щодо виконання договору про відступлення права вимоги б/н від 16.02.2016 р., укладеного між ПП «Спорт-Рекреація» та ОСОБА_2 за згодою ТзОВ «Екскомбуд», в тому числі реєструвати за собою чи іншими особами право власності на відповідні квартири (нежитлові приміщення) згідно додатку № 2 до акту розподілу майнових прав до договору про співпрацю від 29.07.2019 р., чи на підставі інших документів, підписаних ОСОБА_2 , ТзОВ «Екскомбуд», ПП «Спорт-Рекреація».

Щодо вказаної вимоги суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Так, відповідно до ч.11 ст.137 ГПК України, не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Позовними вимогами у справі є визнання недійсним договору про відступлення права вимоги, заборонити виконувати який просить позивач, звертаючись із заявою про забезпечення позову.

Задоволення позову у справі та визнання правочину недійсним призведе до тих самих наслідків, що й задоволення вищезгаданого заходу забезпечення позову - унеможливить вчинення будь-яких дій щодо виконання договору, оскільки, відповідно до вимог законодавства недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю, та не може бути виконаним.

Виходячи з предмету позову у даній справі, суд вважає, що в даному випадку заходи забезпечення позову є фактично тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, а тому заява про забезпечення позову в частині заборони ТзОВ «Екскомбуд» та ОСОБА_2 вчиняти будь-які дії щодо виконання договору про відступлення права вимоги не підлягає задоволенню з наведених вище підстав.

Аналогічної позиції щодо неприпустимості вжиття заходів забезпечення позову у спорах про визнання недійсним договору шляхом заборони вчиняти будь-які дії з виконання такого договору дотримується і Касаційний господарський суд у складі Верховного суду (постанова від 09.10.2018 р. у справі №920/407/18, постанова від 12.06.2019 р. у справі №910/773/19).

Крім цього, деталізуючи свою вимогу про заборону ОСОБА_2 вчиняти будь-які дії щодо виконання договору про відступлення права вимоги, заявник просить і заборонити йому реєструвати за собою чи іншими особами право власності на відповідні квартири (нежитлові приміщення) згідно додатку № 2 до акту розподілу майнових прав до договору про співпрацю від 29.07.2019 р., чи на підставі інших документів, підписаних ОСОБА_2 , ТзОВ «Екскомбуд», ПП «Спорт-Рекреація».

Суд погоджується з доводами відповідачів, викладеними ними в своїх запереченнях, стосовно того, що державною реєстрацією речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень є офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Державна реєстрація права власності на квартири та приміщення здійснюється державним реєстратором, а ОСОБА_2 чи інші особи можуть виступати лише заявниками у разі подання ними документів для проведення державної реєстрації набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав, тому дана вимога заяви щодо заборони ОСОБА_2 реєструвати за собою чи іншими особами право власності не може бути задоволена судом.

Стосовно вимоги заяви про заборону Міністерству юстиції України, його територіальним органам, будь-яким органам та суб`єктам, які здійснюють повноваження у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (або уповноваженим ними особам або органам), будь-яким суб`єктам державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, будь-яким нотаріусам реєструвати у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за будь-ким право власності на квартири у будинку АДРЕСА_4 загальною площею 44,1 кв.м., АДРЕСА_6 загальною площею 72,2 кв.м., АДРЕСА_5 загальною площею 72,3 кв.м., АДРЕСА_7 загальною площею 65,3 кв.м., АДРЕСА_8 загальною площею 134,9 кв.м., АДРЕСА_9 загальною площею 72,4 кв.м.. АДРЕСА_10 загальною площею 72,40 кв. м., АДРЕСА_11 загальною площею 64,7 кв.м., АДРЕСА_12 загальною площею 72,3 кв.м., АДРЕСА_13 загальною площею 43,9 кв.м., АДРЕСА_14 загальною площею 43,8 кв.м., а також право власності на нежитлові приміщення (комірки) у будинку АДРЕСА_4 , за №XLV-36, №XLV-38, №XLV-30, №XLV-29, №XLV-18, № XLV -17, №XXXVIII-8, №XXXVIII-13, №XXXVIII-9, №XXXVIII-10, №XXXVIII-17, №XXXVIII-35 суд зазначає наступне.

Як передбачено ч.4 ст.137 ГПК України, заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвіднесення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони вчиняти певні дії.

На переконання суду, заборона органам та особам, які здійснюють державну реєстрацію, реєструвати у Державному право власності на нерухоме майно може бути предметом самостійного позовного провадження у судах адміністративної юрисдикції у випадках оскарження дій таких реєстраторів як уповноваженого державою органу та у випадку цивільного (господарського) спору про право власності на майно, похідним від якого є державна реєстрація прав у реєстрі.

За відсутності предмета спору про право власності на нерухоме майно чи спору про законність дій державного реєстратора (осіб, яким делеговано повноваження щодо державної реєстрації) такі заходи забезпечення є неадекватними щодо обраного позивачем предмету спору та, в порушення ч.4 ст.137 ГПК України, неспівмірними щодо заявлених немайнових вимог про визнання недійсним договору про відступлення права вимоги.

Така ж правова позиція стосовно неспівмірності заборони здійснювати державну реєстрацію при вирішенні спорів, не пов`язаних безпосередньо з правом власності, наведена у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного суду від 11.03.2019 р. у справі №922/1528/18 та постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного суду від 11.09.2018 р. у справі №908/1941/17.

Як вбачається з пояснень відповідачів та документів, доданих до заперечення ОСОБА_2 на заяву про забезпечення позову, майнові права на згадані квартири були відчужені ОСОБА_2 третім особам за договорами купівлі-продажу майнових прав, на підставі яких відповідні особи здійснили оплату майнових прав на об`єкти.

Подаючи заяву про забезпечення позову, заявник, серед іншого, просить суд заборонити Міністерству юстиції України, його територіальним органам, будь-яким органам та суб`єктам, які здійснюють повноваження у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (або уповноваженим ними особам або органам), будь-яким суб`єктам державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, будь-яким нотаріусам реєструвати право власності на квартири, майнові права на які належать особам, які не залучені до участі в справі.

Статтею 204 Цивільного кодексу України встановлено презумпцію правомірності правочину - правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Правомірність відповідних договорів купівлі-продажу майнових прав не є предметом позову у даній справі, а також не досліджувалась судами в межах розгляду інших справ.

Забезпечення позову саме зазначеним способом напряму пов`язане з правами незалучених до справи осіб. Вжиття таких заходів забезпечення позову має бути співставлене з правами таких осіб на мирне володіння майном у розумінні Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод крізь призму доктрини «легітимного сподівання»

Доктрина легітимного сподівання у даній ситуації, з врахуванням змісту статті 204 Цивільного кодексу України, вимагає констатації того факту, що особи, які набули майнових прав за договорами купівлі-продажу майнових прав та здійснили повну оплату за такими договорами, мають легітимне очікування щодо подальшої реєстрації за ними відповідного права власності.

Суд, вживаючи заходів забезпечення позову повинен забезпечити виконання гарантій щодо невтручання у мирне володіння особами майном з врахуванням положень статті 204 Цивільного кодексу України.

З огляду на викладене, судом у справі не може бути вжито будь-яких заходів забезпечення позову, які б обмежували легітимні приватні сподівання фізичних осіб, включаючи заборону реєстраційних дій щодо майна, оскільки такі особи не є учасниками справи, при цьому правомірність укладених з ними правочинів не є предметом спору у справі.

Такий підхід ґрунтується на принципі верховенства права, закріпленому у статті 129 Конституції України, відповідає засадам справедливого суду, закріпленим у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та відображає реалізацію принципу необхідності дотримання при обранні заходу забезпечення позову належного балансу інтересів всіх зацікавлених осіб, суспільства, до яких у даному випадку, безумовно, належать фізичні особи, які набули майнових прав за договорами, укладеними між ними та ОСОБА_2 .

Враховуючи все вищевикладене, суд дійшов висновку про необгрунтованість поданої заяви про забезпечення позову, а тому у задоволенні поданої заяви необхідно відмовити.

Керуючись ст.ст. 136, 137, 140, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі №914/1104/19.

Ухвала набирає законної сили в порядку ст.235 ГПК України та може бути оскаржена до Західного апеляційного господарського суду в порядку та в строки, передбачені ст.ст. 254-257 ГПК України.

Суддя Гоменюк З.П.