ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.08.2019 Справа № 917/602/19

за позовною заявою Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", вул. Б.Хмельницького, 6, м. Київ, 01001

до відповідача Обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства "Миргородтеплоенерго", пров. Луговий, 11, м. Миргород, Миргородський район, Полтавська область, 37600

про стягнення 1 110 694,34 грн. заборгованості

Суддя Тимощенко О.М.

Секретар судового засідання Отюгова О.І.

Представники сторін:

від позивача: Андрійко Є.Л.

від відповідача: не з`явився

Обставини справи: 16.04.2019 року до Господарського суду Полтавської області надійшла позовна заява Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" до відповідача Обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства "Миргородтеплоенерго" про стягнення 1 110 694,34 грн. заборгованості.

Ухвалою суду від 22.04.2019 року відкрито провадження у даній справі, ухвалено розглядати справу у порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання у справі на 21.05.19 року на 10:00.

10.05.2019 року від позивача надійшов відзив на позову заяву, в якому відповідач заперечував проти позовних вимог ( арк. с. 78-80).

У судовому засіданні 21.05.2019 року продовжено строки підготовчого провадження та оголошено перерву до 18.07.2019 року до 10:30 год.

28.05.2019 року до суду від позивача надійшла відповідь на відзив відповідача та клопотання про поновлення процесуального строку на подання відповіді на відзив ( арк. с. 132-135).

Ухвалою суду від 18.07.2019 року поновлено позивачу пропущений процесуальний строк для подання відповіді на відзив, закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 13.08.2019 року на 11:00 год.

08.08.2019 року до суду від відповідача до суду надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності представника відповідача.

Суд задовольняє дане клопотання.

Представник позивача в судовому засіданні 13.08.2019 року підтримав свої позовні вимоги та просив суд їх задовольнити в повному обсязі.

В судовому засіданні 13.08.2019 року суд оголосив вступну та резолютивну частини рішення та повідомив коли буде виготовлено повне рішення у відповідності до приписів ст. 240 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд, встановив:

15.12.2014 року між Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (позивач, продавець) та Обласним комунальним виробничим підприємством теплового господарства "Миргородтеплоенерго" (відповідач, покупець) був укладений договір №4021/15-БО-24 купівлі-продажу природного газу (арк. с. 21-26).

25.02.2015 року, 16.03.2015 року, 02.04.2015 року, 14.05.2015 року, 08.06.2015 року, 21.07.2015 року, 23.07.2015 року, 15.10.2015 року, 22.10.2015 року, 02.11.2015 року між сторонами були підписані додаткові угоди до договору №4021/15-БО-24 купівлі-продажу природного газу від. 15.12.2014 року (арк. с. 27-37).

Відповідно до п. 1.1 вказаного договору Продавець зобов`язувався передати у власність покупцю у 2015 році природний газ, ввезений на митну територію України Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України" за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а Покупець - прийняти та оплатити цей природний газ, на умовах цього договору.

Згідно з п. 6.1 Договору оплата за газ здійснюється Покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу.

Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Пунктом 7.2 укладеного сторонами договору визначено, що у разі невиконання Покупцем умов пункту 6.1 цього договору він зобов`язується сплатити Продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Позивач, обґрунтовуючи свої позовні вимоги, посилається на те, що ним на виконання умов договору купівлі-продажу природного газу протягом січня - грудня 2015 року було поставлено відповідачу природний газ на загальну суму 15 768 177,91 грн., що підтверджується підписаними між сторонами актами приймання - передачі природного газу та корегуючи ми актами ( том 1, арк. с.38-49) та не заперечується відповідачем.

Як зазначає позивач, відповідач в порушення п. 6.1. договору невчасно розрахувався за спожитий природний газ за період з січня - грудень 2015 рокую по договору.

В зв`язку з тим, що відповідачем не здійснено повну оплату за договором купівлі-продажу природного газу №1942/14-ТЕ-24 від 12.02.2014 року та допущено прострочення строків оплати за отриманий газ по договору купівлі-продажу природного газу №4021/15-БО-24 від 15.12.2015 року позивач звернувся до суду з даним позовом про стягнення з відповідача:

- 991 650,40 грн. пені за періоди: 17.02.2015року - 11.03.2015 року (за зобов`язаннями січня 2015 року); 17.03.2015 року - 04.05.2015 року (за зобов`язаннями лютого 2015 року); 15.04.2015 року - 01.09.2015 року (за зобов`язаннями березня 2015 року); 15.05.2015 року - 26.11.2015 року (за зобов`язаннями квітня 2015 року); 16.06.2015 року - 26.11.2015 року (за зобов`язаннями травня 2015 року); 15.07.2015 року - 26.11.2016 року (за зобов`язаннями червня 2015 року); 15.08.2015 року - 26.11.2015 року (за зобов`язаннями липня 2015 року); 15.09.2015 року - 26.11.2015 року (за зобов`язаннями серпня 2015 року);15.10.2015 року - 26.11.2015 року (за зобов`язаннями вересня 2015 року);17.11.2015 року - 30.11.2015 року (за зобов`язаннями жовтня 2015 року);15.01.2016 року - 27.03.2016 року (за зобов`язаннями грудня 2015 року);

- 55 945,96 грн. 3% річних за періоди: 17.02.2015року - 11.03.2015 року (за зобов`язаннями січня 2015 року); 17.03.2015 року - 04.05.2015 року (за зобов`язаннями лютого 2015 року); 15.04.2015 року - 01.09.2015 року (за зобов`язаннями березня 2015 року); 15.05.2015 року - 26.11.2015 року (за зобов`язаннями квітня 2015 року); 16.06.2015 року - 26.11.2015 року (за зобов`язаннями травня 2015 року); 15.07.2015 року - 26.11.2016 року (за зобов`язаннями червня 2015 року); 15.08.2015 року - 26.11.2015 року (за зобов`язаннями липня 2015 року); 15.09.2015 року - 26.11.2015 року (за зобов`язаннями серпня 2015 року);15.10.2015 року - 26.11.2015 року (за зобов`язаннями вересня 2015 року);17.11.2015 року - 30.11.2015 року (за зобов`язаннями жовтня 2015 року);15.01.2016 року - 27.03.2016 року (за зобов`язаннями грудня 2015 року);

- 63 097,99 грн. інфляційних за періоди: 01.04.2015 року - 30.04.2015 року (за зобов`язаннями лютого 2015 року); 01.05.2015 року - 31.08.2015 року (за зобов`язаннями березня 2015 року); 01.08.2015 року - 31.10.2015 року (за зобов`язаннями червня 2015 року); 01.09.2015 року - 31.10.2015 року (за зобов`язаннями липня 2015 року) (розрахунок арк. с. 12--20).

При прийнятті рішення зі спору суд керувався наступним.

Згідно із ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Положеннями статей 627, 628 Цивільного кодексу України визначено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 629 Цивільного кодексу України, встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Матеріали справи свідчать про те, що між позивачем та відповідачем у справі виникли зобов`язання з договору купівлі - продажу, згідно якого, в силу ст. 655 ЦК України, продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до абзацу 1 ч. 1 ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

В силу ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 ЦК України).

Судом встановлено, що позивач належним чином виконав свої зобов`язання за договором купівлі-продажу природного газу №1942/14-ТЕ-24 від 12.02.2014 року. Матеріалами справи підтверджується, що відповідачем в порушення умов договору, було допущено прострочення проведення розрахунків за договором купівлі-продажу природного газу №№4021/15-БО-24 від 15.12.2014 року.

Однак заявлені позивачем вимоги про стягнення з відповідача пені, 3% річних та інфляційних не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

30.11.2016 року набрав чинності Закон України № 1730-VIII «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», яким визначено комплекс організаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення.

Відповідно до ст. 1 вказаного Закону заборгованістю, що підлягає врегулюванню відповідно до цього Закону, зокрема, є кредиторська заборгованість перед постачальником природного газу теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.

Згідно зі ст. 2 Закону його дія поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії.

Частиною першою статті 3 Закону передбачено, що для участі у процедурі врегулювання заборгованості теплопостачальні та теплогенеруючі організації, підприємства централізованого водопостачання та водовідведення включаються до реєстру, який веде центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства.

Водночас, частиною третьою статті 7 Закону, якою врегульовано питання списання неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за енергоносії, централізоване водопостачання та водовідведення, передбачено, що на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом (тобто до 30.11.2016), неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що частина третя статті 7 Закону є нормою прямої дії, при цьому її застосування не ставиться у залежність від виконання будь-яких інших умов, окрім погашення боржником заборгованості за отриманий природний газ до набранням чинності Законом. Зокрема, виконання даної норми не потребує включення підприємства до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості.

Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд (Постанова від 07.02.2018 року у справі № 927/1152/16 та ін.).

Відповідно до ч. 4 ст. 236 ГПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Матеріалами справи підтверджується, що остаточне погашення відповідачем по Договору відбулося 28.03.2016 року.

Оскільки погашення заборгованості за переданий позивачем відповідачу природний газ у 2015 році було здійснено у повному обсязі до набрання чинності Законом України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", то відповідно до положень вказаного Закону, нараховані на таку заборгованість пеня, інфляційні та 3% річних підлягали списанню.

Позивач не списав вказані суми, натомість подав до суду позов про стягнення пені, інфляційних та 3% річних з відповідача.

Відповідно до ст. 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ст. 74 Господарського процесуального кодексу України обов`язок доказування і подання доказів віднесено на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 73 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що вимога позивача про стягнення з відповідача 991 650,40 грн. пені, 55 945,96 грн. 3% річних та 63 097,99 грн. інфляційних є безпідставною та необґрунтованою, а тому задоволенню не підлягає.

Судові витрати, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, у зв`язку із відмовою в задоволенні позову покладаються на позивача у повному обсязі та не підлягають відшкодуванню.

Керуючись статтями 129, 232-233,237-238,240 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Відмовити в задоволенні позовних вимог.

Повне рішення складено 16.08.2019 року

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.1,2 ст.241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (ст.ст.256-257 ГПК України).

Суддя Тимощенко О.М.