ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"12" серпня 2019 р. Справа № 911/866/19

За позовом Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", 01601, місто Київ, Шевченківський район, вулиця Богдана Хмельницького, будинок 6

до Комунального Підприємства "Києво-Святошинська Тепломережа" Київської обласної ради, 08150, Київська область, Києво-Святошинський район, місто Боярка, вулиця Незалежності, будинок 9

про стягнення 3 718 992,98 грн за договором постачання природного газу № 2128/1718-ТЕ-17 від 18.09.2017

суддя Н.Г. Шевчук

секретар судового засідання Н.С. Матраєва

за участю представників сторін:

від позивача: Поліщук В.О. (посв. №1367 від 08.06.2018; дов. №14-16 від 16.01.2019);

від відповідача: Нурищенко С.В. ( посв. КВ №3119 від 27.12.17; дог. №25-1/02/2019; ордер КС №578502 від 22.05.2019).

суть спору:

Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулось до господарського суду з позовом до Комунального Підприємства "Києво-Святошинська Тепломережа" Київської обласної ради про стягнення заборгованості в розмірі 3 718 992,98 грн, яка складається з:

- 3 444 988,90 грн основного боргу, який виник за період із жовтня 2017 по лютий 2018;

- 159 117,12 грн пені за період з 28.11.2017 по 23.05.2018, з 26.12.2017 по 23.05.2018, з 26.01.2018 по 23.05.2018, з 27.02.2018 по 23.05.2018, з 27.03.2018 по 23.05.2018;

- 29 106,78 грн 3% річних за період з 28.11.2017 по 23.05.2018, з 26.12.2017 по 23.05.2018, з 26.01.2018 по 23.05.2018, з 27.02.2018 по 23.05.2018, з 27.03.2018 по 23.05.2018;

- 85 780,18 грн інфляційних втрат за період з грудня 2017 по квітень 2018, з січня 2018 по квітень 2018, з лютого 2018 по квітень 2018, з березня 2018 по квітень 2018 та за квітень 2018.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем грошових зобов`язань за договором купівлі-продажу природного газу №2128/1718-ТЕ-17 від 18.09.2017 в частині повної та своєчасної оплати за отриманий природний газ.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 18.04.2019 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

13 травня 2019 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву № 189 від 07.05.2019 (арк. с. 72-73) в якому останній заперечує проти позовних вимог та зазначає, що за період виникнення зобов`язань між сторонами, відповідачем було сплачено на користь позивача 65 475,70 грн, а тому залишок основного боргу становить 3 429 830,89 грн та просить суд відмовити в задоволенні позову в частині стягнення основного боргу посилаючись на збитковість підприємства, а також зменшити розмір пені на 90% від заявленої суми пені позивачем.

Користуючись наданим статтею 166 Господарського процесуального кодексу України правом позивач подав відповідь на відзив № 14/4-1521В від 21.05.2019, в якому заперечує проти задоволення заявленого відповідачем клопотання про зменшення пені на 90%, посилаючись на те, що відповідач, підписавши спірний договір, взяв на себе зобов`язання у разі несвоєчасної оплати природного газу сплатити позивачу пеню у визначеному договорі розмірі.

05 червня 2019 року та 07 червня 2019 року відповідачем подано клопотання про приєднання документів до матеріалів справи та пояснення, в яких просить суд зменшити розмір пені на 90% від заявленої АТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України".

В судовому засіданні 10.06.2019 оголошено перерву за клопотанням відповідача та постановлено ухвалу про продовження строку підготовчого провадження на тридцять днів за заявою позивача, в якій суд також зазначив, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 1044 від 14.12.2016 було змінено найменування позивача з Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України".

Ухвалою Господарського суду Київської області від 04.07.2019 підготовче провадження закрито та призначено справу до судового розгляду по суті, а також зобов`язано позивача та відповідача провести звірку взаємних розрахунків.

05 серпня 2019 року від сторін надійшли пояснення по справі, відповідно до яких сторони визнають, що станом на 30.06.2019 суму заборгованість за договором постачання природного газу № 2128/1718-ТЕ-17 від 18.09.2017 становить 3 426 766,34 грн.

09 серпня 2019 року сторонами подані пояснення по справі, відповідно до яких урахуванням часткових проплат заборгованості за договором в період з 23.05.2018 по 30.06.2019 сума основного боргу відповідача перед позивачем становить 3 426 766,34 грн. Дані пояснення по справі прийняті судом до розгляду.

У судовому засіданні 12.08.2019 судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази та оцінивши їх в сукупності, суд

встановив:

18 вересня 2017 року між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (правонаступником якого є Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України") (постачальник) та Комунальним підприємством "Києво-Святошинська тепломережа" Київської обласної ради (споживач) було укладено договір №2128/1718-ТЕ-17 постачання природного газу (договір).

За умовами договору постачальник зобов`язується поставити споживачеві у 2017-2018 роках природний газ, а споживач зобов`язується оплатити його на умовах цього договору (пункт 1.1 договору).

Відповідно до пункту 2.1 договору постачальник передає споживачу з 01 жовтня 2017 року по 31 березня 2018 року газ обсягом до 940,227 тис. куб. м.

Згідно пункту 3.7 договору приймання-передача природного газу, переданого постачальником споживачеві у відповідному місяці постачання, оформлюється актом приймання-передачі. Обсяг використання природного газу споживачем у відповідному місяці постачання встановлюється шляхом складення добових обсягів, визначених на підставі показників комерційного вузла/вузлів обліку природного газу.

Пунктом 5.1 договору визначено, що ціна (без урахування тарифів на послуги з транспортування та розподілу природного газу, а також податків та зборів, що включаються до вартості природного газу, відповідно до Податкового кодексу України) та порядок зміни ціни на природний газ, який постачається за цим договором, встановлюється Положенням. У разі зміни ціни на газ відповідно до умов чинного законодавства, вона є обов`язковою для сторін за цим Договором з дати набрання чинності відповідних змін.

Згідно з пунктом 5.2 договору ціна за 1000 куб м. газу на дату укладення договору становить 4 942,00 грн, крім того податок на додану вартість (ПДВ) - 20%. Усього до сплати разом з податком на додану вартість 5 930,40 грн.

Відповідно до пункту 6.1 договору оплата за природний газ здійснюється споживачем виключно коштами шляхом 100-відсоткової поточної оплати протягом місяця поставки природного газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступним за місяцем поставки газу.

Договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення підпису постачальника печаткою, і діє в частині реалізації природного газу з 01 жовтня 2017 до 31 березня 2018 (включно), а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення (пункт 12.1 договору).

На виконання пункту 2.1 договору позивач поставив протягом жовтня 2017 року - березня 2018 року, а відповідач прийняв природний газ на загальну суму 3 495 306,62 грн, що підтверджується актами приймання-передачі природного газу від 31.10.2017 на суму 96 048,76 грн, від 30.11.2017 на суму 882 004,67 грн, від 31.12.2017 на суму 615 895,76 грн, від 31.01.2018 на суму 999 717,18 грн,від 28.02.2018 на суму 901 640,22 грн, копії яких долучено до матеріалів справи (арк. с. 27-31).

Позивач стверджує, що відповідач належним чином умови Договору не виконав та не розрахувався повністю за отриманий природний газ в результаті чого за ним утворилась заборгованість в розмірі 3 444 988,90 грн.

Предметом спору у даній справі є своєчасність виконання відповідачем обов`язку щодо оплати переданого товару та застосування до відповідача відповідальності, встановленої договором, а також чинним законодавством за прострочення виконання зобов`язання.

Частиною першою статті 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Частиною першою статті 193 Господарського кодексу України та статтею 526 Цивільного кодексу України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно з частиною першою статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Однак, відповідач заперечує проти стягнення основного боргу в сумі 3 444 988,90 грн, оскільки ним було сплачено за сукупний період на користь позивача суму заборгованості в розмірі 65 475,70 грн за договором № 2128/1718-ТЕ-17 від 18.09.2017.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач в порушення взятих на себе зобов`язань за природний газ, поставлений протягом жовтня 2017 року - лютого 2018 року, розрахувався з порушенням встановленого договором строку, відповідачем було здійснено оплату за поставлений природний газ частково у розмірі 15 189,38 грн. Як встановлено судом, дана оплата була здійснена відповідачем до подачі позивачем позову до суду (28.03.2019), а тому позовні вимоги в розмірі 15 189,38 грн є необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.

В процесі розгляду справи суд встановив та сторони підтвердили, що після подачі позивачем позову до суду (28.03.2019) відповідачем було здійснено часткову оплату заборгованості у розмірі 3 033,18 грн.

Дані обставини не заперечується позивачем та підтверджуються наступними документами: розрахунком заборгованості за договором № 303 від 05.08.2019, поданим КП "Києво-Святошинська Тепломережа", сальдо по Підприємству "Києво-Святошинська Тепломережа" та операціями по Договору № 2128/1718-ТЕ-17 від 18.09.2017 Підприємства "Києво-Святошинська Тепломережа" за період з 01.10.2017 по 30.06.2019, які долучено до матеріалів справи Акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" разом із поясненнями № 14/4-2197В від 02.08.2019.

Згідно пункту 2 частини першої статті 231 Господарського процесуального кодексу України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору, а тому провадження щодо позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача основної заборгованості в сумі 3 033,18 грн підлягає закриттю в зв`язку з відсутністю предмету спору.

За вказаних обставин, враховуючи, що заборгованість за договором постачання природного газу № 2128/1718-ТЕ-17 від 18.09.2017 на час прийняття рішення в повному обсязі відповідачем не погашена, докази її оплати відсутні, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення заборгованості в розмірі 3 426 766,34 грн основного боргу за поставлений природний газ обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

У зв`язку з простроченням виконання відповідачем грошового зобов`язання за договором постачання природного газу № 2128/1718-ТЕ-17 від 18.09.2017 позивачем за сукупний період з 28.11.2017 по 23.05.2018 нарахована пеня в сумі 159 117,12 грн.

Частинами першою і третьою статті 549 Цивільного кодексу України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові в разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення.

У сфері господарювання згідно частини другої статті 217 та частини першої статті 230 Господарського кодексу України застосовуються господарські санкції, зокрема, штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Підстави та умови нарахування пені визначені договором, а саме у відповідності до пункту 8.2, у разі прострочення споживачем оплати згідно пункту 6.1 цього договору він зобов`язується сплатити постачальнику пеню в розмірі 16,4% річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

Однак, відповідач у відзиві та поясненнях поданих до матеріалів справи просив суд зменшити заявлену до стягнення неустойку (пеню) на 90 %.

Відповідач пояснив, що основним джерелом коштів комунального підприємства є надходження грошових коштів від споживачів, серед яких є бюджетні установи та організації, розрахунки яких залежать від бюджетного фінансування. Відповідач перебуває у тяжкому фінансовому становищі, станом на 01.05.2019 дебіторська заборгованість населення становить 9 899,5 тис. грн.

Відповідно до статті 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до статті 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Відповідно пункту 3.17.4 постанови Пленуму Вищого господарського суд України №18 від 26.12.2011 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам.

Як вбачається зі статуту Комунального підприємства Києво-Святошинська тепломережа Київської обласної ради, відповідач є комунальним унітарним підприємством, майно якого перебуває в спільній власності територіальних громад сіл, селищ, міст Київської області і закріплюється за ним на праві повного господарського відання. Метою діяльності підприємства є задоволення суспільних потреб територіальних громад сіл, селищ, міст Київської області у тепловій енергії (послугах з теплопостачання), інших роботах та послугах з метою отримання прибутку, забезпечення соціальних та економічних потреб трудового колективу підприємства та інтересів засновника.

Окрім того, відповідач зазначає, що купуючи газ у позивача він надає послуги з теплопостачання і саме від вчасності та повноти розрахунку споживачів з відповідачем залежить вчасність виконання зобов`язань відповідачем перед позивачем по спірному договору. Також, просить врахувати, що відповідач надає послуги з теплопостачання по регульованим тарифам, що встановлюються органами державної влади або органами місцевого самоврядування. Встановлені тарифи не відповідають дійсним затратам підприємства, тому відповідач стає заручником ситуації, коли тарифи не покривають витрати, а держава невчасно відшкодовує різницю в тарифах. В підтвердження утруднено фінансового становища подає звітність за 2018 рік, зокрема звіт про витрати на виробництво та фінансові показники діяльності підприємств від надання послуг теплопостачання за січень-грудень 2018 року та звіт про фінансові результати за 2018 рік.

Позивач заперечує проти задоволення заявленого відповідачем клопотання про зменшення пені на 90%, посилаючись на те, що відповідач, підписавши спірний договір, взяв на себе зобов`язання у разі несвоєчасної оплати природного газу сплатити позивачу пеню у визначеному договорі розмірі. Окрім того, зазначав про те, що на його думку, даний випадок відповідача не є винятковим, тому підстави для задоволення позову відсутні.

З огляду на встановлені в ході розгляду спору обставини господарської діяльності відповідача, враховуючи баланс інтересів сторін, адекватність обсягу і міри відповідальності відповідача за допущене прострочення грошового зобов`язання, суд вважає за можливе частково задовольнити клопотання відповідача та зменшити розмір неустойки у вигляді пені на 50%, тобто на 79 558,56 грн, відповідно задоволенню підлягає пеня за розрахунком суду в сумі 79 558,56 грн.

Крім цього, позивачем заявлені вимоги про стягнення з відповідача 29 106,78 грн 3% річних за сукупний період з 28.11.2017 по 23.05.2018 та 85 780,18 грн. інфляційних втрат за період з грудня 2017 по квітень 2018.

Відповідно до частини другої статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом.

Наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та процентів річних не є штрафними санкціями, а є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (виплати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Суд, перевіривши розрахунки 3% річних та інфляційних втрат, встановив, що вони виконані арифметично вірно, відповідають вимогам законодавства та обставинам справи, а тому вимоги щодо стягнення з відповідача 29 106,78 грн 3% річних за періоди з 28.11.2017 по 23.05.2018, з 26.12.2017 по 23.05.2018, з 26.01.2018 по 23.05.2018, з 27.02.2018 по 23.05.2018, з 27.03.2018 по 23.05.2018 та 85 780,18 грн інфляційних втрат за період з грудня 2017 по квітень 2018, з січня 2018 по квітень 2018, з лютого 2018 по квітень 2018, з березня 2018 по квітень 2018 та за квітень 2018 нарахованими за зобов`язаннями по кожному ату окремо підлягають задоволенню.

За таких обставин суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, та з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 3 426 766,34 грн основного боргу, 79 558,56 грн пені, 29 106,78 грн 3% річних та 85 780,18 грн інфляційних втрат. В іншій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються судом на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до частини дев`ятої цієї статті у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Керуючись статтями 129, 236 - 240 Господарського процесуального кодексу України суд

вирішив:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Комунального підприємства "Києво-Святошинська тепломережа" Київської обласної ради (08150, Київська область, Києво-Святошинський район, місто Боярка, вулиця Незалежності, будинок 9, ідентифікаційний код 23576122) на користь Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01601, місто Київ, вулиця Богдана Хмельницького, будинок 6, ідентифікаційний код 20077720) 3 426 766 (три мільйони чотириста двадцять шість тисяч сімсот шістдесят шість) грн 34 коп. основного боргу, 79 558 (сімдесят дев`ять тисяч п`ятсот п`ятдесят вісім) грн 56 коп. пені, 29 106 (двадцять дев`ять тисяч сто шість) грн 78 коп. 3% річних, 85 780 (вісімдесят п`ять тисяч сімсот вісімдесят) грн 18 грн інфляційних втрат та 55 784 (п`ятдесят п`ять тисяч сімсот вісімдесят чотири) грн 89 коп. судового збору.

3.Закрити провадження в частині позовних вимог про стягнення 18 222,56 грн основного боргу.

4. В іншій частині позову відмовити.

5. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Дане рішення набирає законної сили відповідно до статті 241 Господарського процесуального кодексу України і може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені статтями 256-257 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя Н.Г. Шевчук

Повне рішення складено та підписано: 16.08.2019