номер провадження справи 4/54/19
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.08.2019 Справа № 908/804/19

м. Запоріжжя Запорізької області

за позовом Приватного акціонерного товариства «Мелітопольський компресор», (72319, Запорізька область , м. Мелітополь, вул. Героїв України, буд. 210)

до відповідача Публічного акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго», (69035, м. Запоріжжя, вул. Сталеварів, 14)

про стягнення 57667,42 грн.

Суддя Зінченко Н.Г.

при секретарі судового засідання Махно О.О.

За участю представники сторін:

від позивача Гордєєвська С.В., довіреність б/н від 25.06.2019 (адвокат);

від відповідача Морозов В.С., довіреність № 5 від 01.01.2019 (адвокат);

02.04.2019 до господарського суду Запорізької області надійшла позовна заява Приватного акціонерного товариства «Мелітопольський компресор», м. Мелітополь Запорізької області до Публічного акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго», м. Запоріжжя про визнання припиненим зобов`язання по оплаті рахунку шляхом зарахуванням зустрічних однорідних вимог.

Згідно Витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.04.2019 справу № 908/804/19 за вище вказаною позовною заявою розподілено судді Зінченко Н.Г.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 08.04.2019 у справі № 908/804/19 позовну заяву залишено без руху, позивачу надано строк терміном не пізніше 20.04.2019 для усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 23.04.2019 відкрито провадження у справі № 908/804/19, справі присвоєно номер провадження справи 4/54/19, ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 22.05.2019.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 22.05.2019 продовжено строк підготовчого провадження у справі № 908/804/19 до 22.07.2019, підготовче засідання відкладалося на 01.07.2019.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 01.07.2019 судом задоволено заяву позивача про зміну предмету позову та прийнято до розгляду позовні вимоги про стягнення з відповідача 55192,72 грн. безпідставно утримуваних коштів, підготовче засідання відкладалося на 15.07.2019.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 15.07.2019 судом прийнято до розгляду збільшені позовні вимоги про стягнення з відповідача 55192,72 грн. безпідставно утримуваних коштів, 743,90 грн. 3 % річних та 1730,80 грн. інфляційних втрат, а всього 57667,42 грн., підготовче засідання відкладалося на 22.07.2019.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 22.07.2019 закрито підготовче провадження у справі № 908/804/19, справу призначено до розгляду по суті в судовому засіданні 23.07.2019.

В судовому засіданні оголошувалися перерви до 07.08.2019 (без винесення ухвали) та до 12.08.2019, про що 07.08.2019 винесено відповідну ухвалу суду.

В судовому засіданні 12.08.2019 справу розглянуто, на підставі ст. 240 ГПК України судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Відповідно до ст. 219 ГПК України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та долучених судом до матеріалів справи.

Позивач в судовому засіданні 12.08.2019 підтримав заявлені позовні вимоги з підстав, зазначених в заяві про зміну предмету позову вих. № 466 від 27.05.2019 з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог вих. № 19/723 від 10.07.2019. Позовні вимоги позивач обґрунтовує посиланням на ст., ст. 11, 610, 625, 1212, 1213 ЦК України, ст., ст. 202, 205 ГК України. Мотивуючи заявлені вимоги позивач зазначає, що між позивачем та відповідачем був укладений договір про постачання електричної енергії № 6 від 20.01.2008, за умовами якого відповідач продавав електричну енергію позивачу для забезпечення потреб електроустановок позивача з приєднаною потужністю, зазначеною в додатку № 1 «Обсяги постачання електричної енергії споживачу», а позивач оплачував відповідачу вартість використаної (купленої) електричної енергії. На виконання умов договору про постачання електричної енергії № 6 від 20.01.2008 враховуючи прогнозоване споживання електричної енергії в грудні 2018 року платіжними дорученнями № 1931 від 10.12.2018 і № 2015 від 20.12.2018 позивач перерахував відповідачу 381730,70 грн. в якості попередньої оплати за планове споживання електричної енергії в грудні 2018 року. В грудні 2018 року підприємством позивача спожито електричної енергії менше прогнозованого обсягу на суму 330619,28 грн. 28.01.2019 та 26.03.2018 сторонами підписані акти звірки взаємних розрахунків, яким відповідач визнав, що заборгованість перед ПрАТ «Мелітопольський компресор» по попередній оплаті по договору про постачання електричної енергії № 6 від 20.01.2008 становить 55192,72 грн. 22.01.2019 позивач звернувся до відповідача з листом-вимогою № 11/51 про повернення переплати по договору про постачання електричної енергії № 6 від 20.01.2008 в сумі 55192,72 грн. Відповідачем вказаний лист отриманий 24.01.2019, проте залишений без відповіді та задоволення. З 01.01.2019 ПАТ «Запоріжжяобленерго» на підставі Закону України «Про ринок електричної енергії» припинило постачання (продаж) електричної енергії споживачам. Враховуючи, що відповідна правова підстав для утримання відповідачем коштів в сумі 55192,72 грн., які були перераховані позивачем у якості попередньої оплати за електричну енергію, відпала зазначені кошти підлягають поверненню позивачу. У зв`язку із порушенням відповідачем зобов`язань щодо повернення попередньої оплати позивачем відповідачу нараховані втрати від інфляції в розмірі 1730,80 грн. та 3 % річних в розмірі 743,90 грн. Враховуючи викладене, позивач просить суд позов задовольнити повністю та стягнути з відповідача 55192,72 грн. безпідставно утримуваних коштів, 743,90 грн. 3 % річних та 1730,80 грн. інфляційних втрат Також позивач просить суд покласти на відповідача витрати по сплаті судового збору в розмірі 1921,00 грн.

Відповідач проти позову заперечує, свою правову позицію по суті спору виклав у відзиві на заяву про зміну предмету позову, в якій зазначив наступне. До 01.01.2019 одним з основних видів діяльності ПАТ «Запоріжжяобленерго» було постачання електричної енергії за регульованим тарифом на території Запорізької області. З 01.01.2019 відповідач розпочав провадження господарської діяльності з розподілу електричної енергії на території Запорізької області на підставі ліцензії з розподілу електричної енергії, яка видана згідно постанови НКРЕКП від 13.11.2018 № 1415, а ліцензія відповідача на право провадження господарської діяльності з постачання електричної енергії за регульованим тарифом з цього ж часу анульована. Отже, з 01.01.2019 ПАТ «Запоріжжяобленерго» не є електропостачальником та не може згідно вимог закону здійснювати діяльність з постачання електричної енергії. У зв`язку із цим, станом на 01.01.2019 виникла кредиторська заборгованість ПАТ «Запоріжжяобленерго» перед споживачами електричної енергії (юридичними та фізичними особами), що здійснювали відповідачу (як постачальнику) попередню оплату за електричну енергію в розмірі більшому за обсяги спожитої електричної енергії, в тому числі і перед позивачем у даній справі в сумі 55192,72 грн. Відповідно до Закону України «Про електроенергетику» вказані вище грошові кошти споживачів зараховувались на поточні рахунки із спеціальним режимом використання, які були відкриті відповідачем в ПАТ «Державний ощадний банк України». Враховуючи обставини що склалися, ПАТ «Запоріжжяобленерго» зверталося до банка з вимогами повернення коштів, які надходили від споживачів на поточні рахунки із спеціальним режимом використання відповідача і являлись попередньою оплатою за електричну енергію. Однак, ПАТ «Державний ощадний банк України» безпідставно повертає без виконання платіжні доручення відповідача, які спрямовані на повернення коштів споживачам. За таких обставин, неповернення відповідачем позивачу попередньої оплати в розмірі 55192,72 грн. є наслідком протиправних дій ПАТ «Державний ощадний банк України». З урахуванням викладеного, заявлені позовні вимоги відповідач вважає безпідставними та просить суд в задоволенні позову відмовити.

Позивачем на підставі ст. 166 ГПК України надана суду відповідь на відзив відповідача на позовну заяву, згідно якої позивач зазначає, що наведені відповідачем обставини не є підставами, які звільняють його від обов`язку повернення позивачу суми попередньої оплати за електричну енергію, обсяги якої не були спожиті.

12.08.2019 відповідачем подано суду заяву про розстрочення виконання судового рішення у справі № 908/804/19, якою відповідач із посиланням на норми ст. 239 ГПК України просить суд у разі задоволення позовних вимог у даній справі надати розстрочку виконання судового рішення строком на шість календарних місяця. Мотивуючи заяву про розстрочення виконання рішення суду у справі № 908/804/19 ПАТ «Запоріжжяобленерго» зазначає, що на даний момент своєчасне і повне виконання рішення суду ускладнене важким фінансово-економічним станом підприємства, що підтверджується балансом підприємства та звітом про фінансові результати.

Представник ПрАТ «Мелітопольський компресор» в судовому засіданні 12.08.2019 не заперечив проти надання відповідачу розстрочки виконання рішення суду у справі № 908/804/19, проте вважає за можливе розстрочити виконання судового рішення на чотири місяці.

Розглянувши зібрані у справі докази, заслухавши пояснення сторін, суд

УСТАНОВИВ:

20.01.2008 між Публічним акціонерним товариством «Запоріжжяобленерго», (Постачальник електричної енергії, відповідач у справі) та Приватним акціонерним товариством «Мелітопольський компресор» (Споживач, позивач у справі) укладено договір про постачання електричної енергії № 6, відповідно до умов якого Постачальник електричної енергії продає електричну енергію Споживачу для забезпечення потреб електроустановок Споживача з приєднаною потужністю, зазначеною у додатку № 1 «Обсяги постачання електричної енергії споживачу», а Споживач оплачує Постачальнику електричної енергії вартість використаної (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього Договору. Точки продажу електричної енергії визначаються додатком № 2 «Точки продажу електричної енергії споживачу». (розділ 1 Договору)

У відповідності до п. 5.1 Договору (абз. 1-й) для визначення договірних величин споживання електричної енергії та потужності на наступний рік Споживач не пізніше 1 листопада поточного року надає Постачальнику електричної енергії відомості про розмір очікуваного споживання електричної енергії за формою додатку № 1 «Обсяги постачання електричної енергії споживачу», у двох екземплярах, оформлених зі своєї сторони.

Розрахунки за електроенергію здійснюються згідно додатка № 4 «Порядок розрахунків за активну електричну енергію» з урахуванням умов додатка № 7 «Порядок визначення вартості мінімального обсягу електричної енергії в точці обліку». Розрахунки за послуги з компенсації перетікання реактивної електричної енергії обумовлюються додатком № 6 «Порядок розрахунків за надання послуг з компенсації перетікання реактивної електроенергії». (п.7.4 Договору).

В п. 3 додатка № 4 «Порядок розрахунків за активну електричну енергію» сторонами визначено, що оплата електричної енергії здійснюється Споживачем у формі попередньої оплати за рахунками, що направляються Споживачу Постачальником електричної енергії у розрахунковому періоді, що передує звітному. Кінцевим терміном оплати є 25 число місяця, що передує звітному розрахунковому періоду. Сума платежу для попередньої оплати електричної енергії, що буде спожита в наступному розрахунковому періоді, визначається виходячи із заявленого обсягу споживання електричної енергії, тарифів на активну електричну енергію наступного розрахункового періоду та з урахуванням коштів, одержаних від Споживача за споживання електричної енергії наступного розрахункового періоду, в тому числі за резервування обсягу електричної енергії на покриття аварійної (екологічної) броні.

Згідно з п., п. 2.3.1, 2.3.4. Договору Споживач зобов`язався виконувати умови цього Договору; оплачувати Постачальнику електричної енергії вартість електричної енергії згідно з умовами додатка № 4 «Порядок розрахунків за активну електричну енергію» та додатка № 5 «Графік зняття показів розрахункових засобів обліку електричної енергії».

Як зазначено в п. 9.4 Договір набирає чинності з дня його підписання і укладається на термін до 31 грудня 2008 року. Договір вважається щорічно продовженим на наступний календарний рік, якщо за місяць до закінчення терміну дії Договору жодною із сторін не буду заявлено про припинення його дії.

Згідно з ч. 1 ст. 275 ГК України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Частинами 6 та 7 статті 276 ГК України закріплено, що розрахунки за договорами енергопостачання здійснюються на підставі цін (тарифів), встановлених відповідно до вимог закону. Оплата енергії, що відпускається, здійснюється, як правило, у формі попередньої оплати. За погодженням сторін можуть застосовуватися планові платежі з наступним перерахунком або оплата, що провадиться за фактично відпущену енергію.

З матеріалів справи судом встановлено, що на виконання умов Договору про постачання електричної енергії № 6 від 20.01.2018 враховуючи прогнозоване споживання електричної енергії в грудні 2018 року платіжними дорученнями № 1931 від 10.12.2018 на суму 227405,90 і № 2015 від 20.12.2018 на суму 154324,80 грн. позивач перерахував відповідачу 381730,70 грн. в якості попередньої оплати за планове споживання електричної енергії в грудні 2018 року.

В грудні 2018 року підприємством позивача спожито 128544 кВт.год. електричної енергії на суму 330619,28 грн.

31.12.2018 ПАТ «Запоріжжяобленерго» виставило позивачу рахунок № 6/12а, з якого вбачається, що сума до сплати становить 0,00 грн., сальдо на користь ПрАТ «Мелітопольський компресор» по розрахункам за електричну енергію станом на 01.12.2018 становить 4081,30 грн., а станом на 01.01.2019 сальдо на користь ПрАТ «Мелітопольський компресор» по розрахункам за електричну енергію становить 55192,72 грн.

11.06.2017 набрав чинності Закон України «Про ринок електричної енергії» № 2019-VIII, який визначає правові, економічні та організаційні засади функціонування ринку електричної енергії, регулює відносини, пов`язані з виробництвом, передачею, розподілом, купівлею-продажем, постачанням електричної енергії для забезпечення надійного та безпечного постачання електричної енергії споживачам з урахуванням інтересів споживачів, розвитку ринкових відносин, мінімізації витрат на постачання електричної енергії та мінімізації негативного впливу на навколишнє природне середовище.

У відповідності до ст., ст. 8, 45 Закону України «Про ринок електричної енергії» господарська діяльність з виробництва, передачі, розподілу електричної енергії, постачання електричної енергії споживачу, трейдерська діяльність, здійснення функцій оператора ринку та гарантованого покупця провадиться на ринку електричної енергії за умови отримання відповідної ліцензії.

З 01.01.2019 ПАТ «Запоріжжяобленерго» розпочало провадження господарської діяльності з розподілу електричної енергії на території Запорізької області на підставі ліцензії з розподілу електричної енергії, що видана згідно постанови НКРЕКП від 13.11.2018 № 1415. При цьому, ліцензія відповідача на право провадження господарської діяльності з постачання електричної енергії за регульованим тарифом з цього ж часу анульована.

Таким чином, з 01.01.2019 ПАТ «Запоріжжяобленерго» не є електропостачальником та не може згідно вимог закону здійснювати діяльність з постачання електричної енергії.

Також з 01.01.2019 між позивачем та відповідачем припинені договірні правовідносини щодо постачання електричної енергії, які мали місце на підставі Договору про постачання електричної енергії № 6 від 20.01.2008, що підтверджується заявою-приєднання від 01.01.2019 позивача до «Договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії», опублікованого на сайті http//www.zoe.com.ua, на умовах договору про постачання електричної енергії № 6 від 20.01.2008.

Наведені вище фактичні обставини справи свідчать, що станом на 01.01.2019 у ПАТ «Запоріжжяобленерго» виникла кредиторська заборгованість перед позивачем у справі як споживачем електричної енергії в розмірі 55192,72 грн. попередньої оплати за електричну енергію, обсяги якої не були спожиті.

З метою врегулюванні ситуації що склалася, позивач звертався з листом вих. № 11/51 від 22.01.2019 до Мелітопольського МРЕМ ПАТ «Запоріжжяобленерго» щодо повернення 55192,72 грн. переплати, яка виникла станом на 01.01.2019.

Вказаний лист Мелітопольським МРЕМ ПАТ «Запоріжжяобленерго» отриманий 24.01.2019, про що міститься відмітка про отримання на реєстраційному штампі вхідної кореспонденції, проте залишений без відповіді та задоволення.

Також в матеріалах справи містяться підписані сторонами Акти звірки взаємних розрахунків від 28.01.2019 і від 01.03.2019 по договору № 6 від 20.01.2008, яким відповідач визнав, що заборгованість перед ПрАТ «Мелітопольський компресор» по попередній оплаті становить 55192,72 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін. (ч. 2 ст. 714 ЦК України)

За приписами ч. 2 ст. 693 ЦК України якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Згідно зі ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних випадках ставляться.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом.

Відповідач належних та допустимих доказів повернення позивачу 55192,72 грн. попередньої оплати за електричну енергію, обсяги якої не були спожиті, суду не надав.

Відповідач не заперечив того факту, що станом на 01.01.2019 у ПАТ «Запоріжжяобленерго» виникла кредиторська заборгованість перед споживачами електричної енергії (в тому числі і перед позивачем у даній справі) по попередній оплаті за електричну енергію в розмірі більшому за обсяги спожитої електричної енергії.

Доводи відповідача стосовно того, що неповернення позивачу попередньої оплати в розмірі 55192,72 грн. є наслідком протиправних дій ПАТ «Державний ощадний банк України» судом відхиляються як необґрунтовані. З цього приводу суд вважає цілком правомірними заперечення позивача, що наведені відповідачем обставини щодо його взаємовідносин з ПАТ «Державний ощадний банк України» по розпорядженню коштами на поточних рахунках зі спеціальним режимом використання не є підставами, які звільняють його від обов`язку повернення ПрАТ «Мелітопольський компресор» суми попередньої оплати за електричну енергію, обсяги якої не були спожиті.

Також судом приймаються до уваги наявні в матеріалах справи Акти звірки взаємних розрахунків від 28.01.2019 і від 01.03.2019 по договору № 6 від 20.01.2008, якими відповідач визнав, що заборгованість перед ПрАТ «Мелітопольський компресор» по попередній оплаті становить 55192,72 грн.

При цьому суд вважає за необхідне зауважити, що відповідно до вимог чинного законодавства акт звірки розрахунків у сфері бухгалтерського обліку та фінансової звітності не є зведеним обліковим документом, а є лише технічним (фіксуючим) документом, за яким бухгалтерії підприємств звіряють бухгалтерський облік операцій. Акт відображає стан заборгованості та, в окремих випадках, рух коштів у бухгалтерському обліку підприємств та має інформаційний характер, тобто має статус документа, який підтверджує тотожність ведення бухгалтерського обліку спірних господарських операцій обома сторонами спірних правовідносин. Сам по собі акт звірки розрахунків не є належним доказом факту здійснення будь-яких господарських операцій: поставки, надання послуг тощо, оскільки не є первинним бухгалтерським обліковим документом.

Разом з цим, акт звірки може вважатися доказом у справі в підтвердження певних обставин, зокрема в підтвердження наявності заборгованості суб`єкта господарювання, її розміру, визнання боржником такої заборгованості тощо, однак, за умови, що інформація, відображена в акті підтверджена первинними документами та акт містить підписи уповноважених на його підписання сторонами осіб. Підписання акту звірки, у якому зазначено розмір заборгованості, уповноваженою особою боржника, та підтвердження наявності такого боргу первинними документами свідчить про визнання боржником такого боргу. Відповідний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 05.03.2019 у справі № 910/1389/18.

Представник відповідача в судовому засіданні не заперечили ані факт підписання Актів звірки взаємних розрахунків від 28.01.2019 і від 01.03.2019 по договору № 6 від 20.01.2008, ані факту наявності станом на час проведення судового засідання заборгованість перед позивачем по попередній оплаті за електричну енергію в розмірі 55192,72 грн.

Нормами ст. 11 ЦК України визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дій, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Статтею 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно зі ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно набуте, згодом відпала. Положення цієї статті застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Отже, отримана відповідачем від позивача переплата за електричну енергію, обсяги якої не були спожиті, в силу зазначеної норми закону є безпідставно отриманим майном.

Статтею 1213 ЦК України встановлено, що набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовуються його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна.

На час вирішення справи в судовому засіданні заборгованість відповідача перед позивачем по неповернутій попередній оплаті за електричну енергію становить 55192,72 грн.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що вимога позивача про стягнення з ПАТ «Запоріжжяобленерго» 55129,72 грн. суми безпідставно утримуваної попередньої оплати за електричну енергію, обсяги якої не були спожиті, є такою, що ґрунтується на законі, заявлена до стягнення правомірно та підлягає задоволенню судом.

Позивачем також на підставі ст. 625 ЦК України заявлено вимоги про стягнення з відповідача 743,90 грн. 3 % річних та 1730,80 грн. інфляційних втрат, стосовно яких суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно із частиною 2 статті 1214 ЦК України у разі безпідставного одержання чи збереження грошей нараховуються проценти за користування ними (стаття 536 цього Кодексу). Відповідно до статті 536 ЦК за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами; розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Термін «користування чужими коштами» може використовуватися у двох значеннях. Перше - це одержання боржником (як правило, за плату) можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу. Друге значення - прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх.

Наслідки прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх, також врегульовані законодавством. У цьому разі відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Аналогічний правовий висновок викладений в постанові Верховного Суду України від 15.04.2015 у справі № 910/2899/14 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2018 у справі № 910/10156/17.

Також слід врахувати, що згідно висновку, викладеного в постанові Верховного Суду України від 01.06.2016 у справі № 910/22034/15, стаття 625 ЦК України поширює свою дію на всі види грошових зобов`язань.

З урахуванням зазначеного, у разі прострочення виконання зобов`язання, зокрема щодо повернення безпідставно одержаних чи збережених грошей, нараховуються 3 % річних від простроченої суми відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України.

Матеріали справи свідчать, що в даному випадку відповідачем у справі якраз порушене позадоговірне грошове зобов`язання, що виникло на підставі ст. 1212 ЦК України.

Приймаючи до уваги вище наведені висновки суду, вимоги про стягнення з відповідача 3 % річних та інфляційних втрат заявлено позивачем обґрунтовано.

Так, позивачем заявлена вимога про стягнення 1730,80 грн. втрат від інфляції та 743,90 грн. 3 % річних. З наданого позивачем до матеріалів справи розрахунку вбачається, що інфляційні втрати та 3 % річних позивачем розраховані за період з 02.02.2019 (01.02.2019 останні день строку виконання зобов`язання від дня отримання листа позивача вих. № 11/51 від 22.01.2019, з урахуванням приписів ч. 2 ст. 530 ЦК України) по 15.07.2019.

Індекс інфляції це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Згідно рекомендацій щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, викладених у листі Верховного Суду України від 03.04.1997 № 62-97р, при застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця.

Судом перевірений за допомогою юридичної інформаційно-пошукової системи «Законодавство» розрахунок інфляційних втрат, наданий позивачем, та встановлено, що цей розрахунок позивачем виконаний неправильно, оскільки позивачем не враховано індекс інфляції за червень 2016 року, коли мала місце дефляція (індекс інфляції становив 99,5 %).

Отже, за прострочення повернення суми попередньої оплати за неспожиті обсяги електричної енергії несплату товару стягненню з відповідача підлягає 1445,94 грн. інфляційних втрат.

За таких обставин, вимога про стягнення з відповідача інфляційних втрат заявлена позивачем обґрунтовано та підлягає задоволенню частково в розмірі 1445,94 грн. В іншій частині вимог про стягнення інфляційних втрат в задоволені позову відмовляється.

Що стосується 3 % річних, слід зазначити наступне.

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Судом перевірений за допомогою юридичної інформаційно-пошукової системи «Законодавство» розрахунок 3 % річних, наданий позивачем, та встановлено, що цей розрахунок позивачем виконаний правильно.

Враховуючи викладене, вимога про стягнення з відповідача 743,90 грн. 3 % річних заявлена позивачем обґрунтовано та підлягає задоволенню судом.

Відповідачем подано суду заяву, відповідно до якої відповідач просив суд розстрочити виконання рішення суду у даній справі строком на 6 місяців.

Розглянувши вказане клопотання, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 239 ГПК України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочити виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні.

Умовою для надання розстрочки виконання рішення суду є встановлення судом факту наявності виняткових обставини, що ускладнюють чи роблять неможливим виконання рішення у справі. Вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, суд повинен врахувати викладені відповідачем обставини, матеріальні інтереси обох сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи.

Мотивуючи заяву про розстрочення виконання рішення суду у справі № 908/804/19 ПАТ «Запоріжжяобленерго» зазначає, що на даний момент своєчасне і повне виконання зазначеного рішення суду ускладнене наступними підставами.

На теперішній час ПАТ «Запоріжжяобленерго» знаходиться у критичному фінансово-господарському стані. Так, згідно Звіту про фінансові результати (Звіту про сукупний дохід) за 2018 рік і Балансу (Звіту про фінансовий стан) на 31.12.2018 за результатами 2018 року збиток підприємства склав 11,7 млн.грн. Дебіторська заборгованість споживачів за електроенергію, відпущену до 01.01.2019, становить 1693,8 млн.грн., а загальний розмір заборгованості відповідача перед ДП «Енергоринок» становить 412,4 млн.грн.

Критичний фінансово-господарський стан ПАТ «Запоріжжяобленерго» підтверджується також висновком судового експерта № 282 від 17.05.2018, наданим в рамках проведеного економічного дослідження, з якого вбачається, що за наслідками експертного дослідження встановлено, що станом на 31.12.2017 основні економічні показники (ліквідність, платоспроможність, рентабельність) характеризують фінансовий стан ПАТ «Запоріжжяобленерго» ознаками критичної неплатоспроможності, фінансової нестабільності та потенційного банкрутства. Велика частка дебіторської заборгованості в загальній структурі активів знижує ліквідність і фінансову стійкість підприємства та підвищує ризик фінансових збитків підприємства.

Наведене свідчить, що у ПАТ «Запоріжжяобленерго» відсутні кошти для фінансування першочергових та обов`язкових витрат Підприємства, а також відсутні кошти для виконання рішення у даній справі єдиним платежем.

ПАТ «Запоріжжяобленерго» просить суд врахувати, також, що постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2015 № 83 його внесено до Переліку об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави.

Таким чином, ПАТ «Запоріжжяобленерго» вважає, що ним наведені об`єктивні обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення суду, а тому є всі наявні підстави для розстрочення виконання судового рішення.

При цьому, відповідач зауважує на те, що надання йому саме розстрочки виконання рішення суду є найбільш ефективним способом реального виконання судового рішення.

Враховуючи все вище викладене, при вирішенні питання розстрочки виконання судового рішення ПАТ «Запоріжжяобленерго» просить суд врахувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини підприємства у виникненні спору та розстрочити виконання рішення суду у справі № 908/804/19 строком на 6 місяців.

Позивач не заперечив проти надання відповідачу розстрочки виконання рішення суду у справі № 908/804/19, проте вважає за можливе розстрочити виконання судового рішення на чотири місяці.

Проаналізувавши наведені відповідачем обставини, якими мотивовано необхідність розстрочення виконання рішення суду у даній справі, заслухавши пояснення представників сторін та дослідивши докази, подані відповідачем в підтвердження важкого матеріального становища, суд дійшов висновку, що ці обставини є тими конкретними винятковими обставинами, які ускладнюють одночасне та повне виконання рішення суду у справі № 908/804/19 і є підставою для надання ПАТ «Запоріжжяобленерго» можливості виконання судового рішення частками, встановленими господарським судом, з певним інтервалом у часі.

З урахуванням викладеного, враховуючи фінансовий стан ПАТ «Запоріжжяобленерго» та матеріальні інтереси обох сторін, приймаючи до уваги згоду позивача на надання відповідачу розстрочки виконання рішення суду на чотири місяці, з метою реального виконання судового рішення та дотримання балансу інтересів сторін, суд вважає, що наведені заявником обставини є підставою для надання йому розстрочки виконання рішення суду у справі № 908/804/19 строком на 4 місяці зі сплатою заборгованості рівними частками з першим платежем до 30.08.2019.

Відповідно до ч., ч. 1-4 ст.13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Статтею 73 ГПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ст. 74 ГПК України обов`язок доказування і подання доказів віднесено на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Позивач надав всі необхідні докази в обґрунтування позовних вимог.

Доводи відповідача, надані в обґрунтування заперечень на позов, частково не знайшли свого підтвердження матеріалами справи.

Враховуючи зазначене, позовні вимоги є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню частково в частині стягнення з відповідача на користь позивача 55192,72 грн. неповернутої суми попередньої оплати за електричну енергію, 743,90 грн. 3 % річних і 1445,94 грн. інфляційних втрат. В іншій частині позовних вимог в позові відмовляється.

Згідно зі ст. 129 ГПК України судовий збір покладається на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст., ст. 126, 129, 232, 233, 236-241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов Приватного акціонерного товариства «Мелітопольський компресор», м. Мелітополь Запорізької області до Публічного акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго», м. Запоріжжя про стягнення 55192,72 грн. безпідставно утримуваної суми попередньої оплати, 743,90 грн. 3 % річних та 1730,80 грн. інфляційних втрат задовольнити частково.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго», (69035, м. Запоріжжя, вул. Сталеварів, буд. 14, ідентифікаційний код юридичної особи 00130926) на користь Приватного акціонерного товариства «Мелітопольський компресор», (72319, Запорізька область, м. Мелітополь, вул. Героїв України, буд. 210, ідентифікаційний код юридичної особи 00217840) 55192 (п`ятдесят п`ять тисяч сто дев`яносто дві) грн. 72 коп. безпідставно утримуваної суми попередньої оплати за електричну енергію, 743 (сімсот сорок три) грн. 90 коп. 3 % річних, 1445 (одну тисячу чотириста сорок п`ять) грн. 94 коп. інфляційних втрат та 1911 (одну тисячу дев`ятсот одинадцять) грн. 51 коп. судового збору. Видати наказ.

2. Розстрочити виконання рішення господарського суду Запорізької області від 12.08.2019 у справі № 908/804/19 про стягнення з Публічного акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго», м. Запоріжжя на користь Приватного акціонерного товариства «Мелітопольський компресор», м. Мелітополь Запорізької області 55192 (п`ятдесят п`ять тисяч сто дев`яносто дві) грн. 72 коп. безпідставно утримуваної суми попередньої оплати за електричну енергію, 743 (сімсот сорок три) грн. 90 коп. 3 % річних, 1445 (одну тисячу чотириста сорок п`ять) грн. 94 коп. інфляційних втрат та 1911 (одну тисячу дев`ятсот одинадцять) грн. 51 коп. судового збору строком на 4 (чотири) місяці зі сплатою заборгованості щомісячно рівними частками в наступному порядку:

- до 31.08.2019 14823,51 грн. грошових коштів;

- до 30.09.2019 14823,51 грн. грошових коштів;

- до 31.10.2019 14823,51 грн. грошових коштів;

- до 30.11.2019 14823,54 грн. грошових коштів.

3. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Повне рішення оформлено і підписано у відповідності до вимог ст., ст. 240, 241 ГПК України « 13» серпня 2019 р.

Суддя Н. Г. Зінченко

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення до Центрального апеляційного господарського суду через господарський суд Запорізької області, а у разі проголошення вступної та резолютивної частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.