Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" серпня 2019 р. м. Житомир Справа № 906/219/19

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Вельмакіної Т.М.

секретар судового засідання: Антонова О.В.

за участю представників сторін:

від позивача: Мєхоношин Д.В. - довіреність № 337 від 04.01.2019;

від відповідача: Комарова А.О. - ордер ЗП № 036541 від 03.04.2019,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Агроскоп Інтернешнл"

до Товариства з обмеженою відповідальністю"Зірка-Полісся"

про стягнення 1880977,22 грн

Товариство з обмеженою відповідальністю "Агроскоп Інтернешнл" звернулося до суду з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Зірка-Полісся" 1880977,22грн, з яких: 1318244,62грн основного боргу, 84029,26грн інфляційних, 210413,45грн пені, 136465,43грн відсотків річних,131824,46грн штрафу.

Ухвалою суду від 12.03.2019 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 09.04.2019.

08.04.2019 на адресу суду від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з неможливістю направити представника в судове засідання (а.с. 122-123, т.1).

У зв`язку з перебуванням судді Вельмакіної Т.М. на лікарняному, справа №906/219/19, призначена на 09.04.2019, в судове засідання не вносилась.

Ухвалою суду від 15.04.2019, підготовче засідання було призначено на 06.05.2019.

03.05.2019 на електронну пошту суду від представника відповідача надійшло клопотання про продовження строку підготовчого провадження та відкладення розгляду справи, у зв`язку з неможливістю прибути в судове засідання за станом здоров`я (а.с. 151, т.1).

Враховуючи вказане клопотання та у зв`язку з неявкою в судове засідання представників сторін, ухвалою суду від 06.05.2019 строк підготовчого провадження продовжено на тридцять днів, підготовче засідання відкладено на 21.05.2019 (а.с. 161,--162, т.1)

У підготовчому засіданні 21.05.2019 було оголошено перерву до 14 год. 30 хв. 30.05.2019, яка була продовжена до 11 год. 00хв. 04.07.2019.

03.07.2019 електронною поштою через діловодну службу суду від представника відповідача надійшло клопотання № 03/07/19/906_219_19/КЛ/В/5 від 03.07.2019 про відкладення розгляду справи, у зв`язку із хворобою останньої, про що надано медичну довідку.

У підготовчому засіданні 04.07.2019 судом постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 06.08.2019. Також вказаною ухвалою судом відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про зупинення провадження у справі, а також відмовлено у задоволенні клопотання №03/04/19/906_219_19/КЛ/Е-1 від 03.04.2019 про проведення судової економічної експертизи.

У судовому засіданні 06.08.2019 представник позивача позов підтримав у повному обсязі, з підстав, викладених у позовній заяві, з урахуванням доводів, викладених у відповіді на відзив (а.с. 165-169, т.1) та письмових пояснененнях щодо взаєморозрахунків між сторонами (а.с. 16-23, т.2).

Представник відповідача заперечила позовні вимоги з підстав, зазначених у письмовому відзиві на позов (а.с. 41-48, т.1) та запереченнях на відзив (а.с. 83-92, т.2). Наголосила, що наразі сторонами вживаються заходи, спрямовані на вирішення питання погашення боргу, у тому числі, спірної заборгованості.

В судовому засіданні 06.08.2019 оголошено перерву до 16 год. 00 хв. 06.08.2019. Представники сторін після оголошеної перерви в судове засідання не з`явились.

При цьому слід зазначити, що при вирішенні спору судом враховано приписи ст. 15 ГПК України, згідно якої суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, зокрема, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій.

Згідно з п.10 ч.3 ст. 2 ГПК України, одним із основних принципів господарського судочинства є розумність строків розгляду справи судом.

За приписами ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

З метою необхідності реалізації конституційного принципу захисту прав і свобод людини і громадянина (ст. 55 Конституції України), суд здійснює розгляд справи, керуючись, як ст. 2, 15 ГПК України, так і положеннями вказаної Конвенції та конституційних засад, які мають найвищу юридичну силу (ст. 8 Конституції України).

Дослідивши матеріали справи, враховуючи пояснення представників сторін, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

22.02.2018 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Агроскоп Інтернешнл" (продавець, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Зірка Полісся" (покупець, відповідач) укладено договір поставки товару №18МД03ВІПВ (далі - Договір (а.с.9-12, т.1)), за умовами якого продавець зобов`язався поставити та передати у власність покупця товар, а покупець зобов`язався прийняти товар та оплатити його на умовах даного Договору.

Загальна кількість товарів, що підлягають поставці, їх часткове співвідношення (асортимент, номенклатура) за сортами, групами, підгрупами, видами, марками, типами, розмірами визначаються Специфікаціями, що є невід`ємними додатками даного Договору (п. 1.3. Договору).

За умовами п. 1.4. Договору, всі Додатки і Додаткові угоди до даного Договору становлять його невід`ємну частину і складають єдиний правочин.

Поставка товарів здійснюється на умовах "ІНКОТЕРМС 2010", що зазначені в Специфікації (п. 2.1. Договору).

У відповідності до п. 2.2. Договору, місце поставки: відповідно до Специфікації на кожну партію товару та/або транспортної інструкції покупця.

Відповідно до п. 4.1. Договору, загальна орієнтовна сума договору вказується в Специфікації, що є невід`ємною частиною даного Договору. Остаточна сума Договору складається з суми всіх видаткових накладних на поставку товару.

Пунктами 4.2., 4.3., 4.4. Договору сторони визначили, що ціна товару є договірною. Ціна за одиницю товару попередньо встановлюється Сторонами за кожною позицією та відображається у Специфікації, яка підписується уповноваженими представниками сторін. У Специфікації, за кожною окремою позицією асортименту товару, вказується: ціна товару за одну метричну тонну з урахуванням ПДВ; окремо проти кожної окремої позиції товару розмір ПДВ за одиницю товару; загальна ціна товару за всю кількість за кожною окремою позицією товару з урахуванням ПДВ та окремо розмір ПДВ на загальну кількість товару. Ціна Товару вказується в Специфікаціях до даного Договору - в еквіваленті долара США/Євро до гривні або в гривні за Правилом визначення курсу валют за Договором. Дана ціна Товару є первинною, яка підлягає коригуванню на умовах, які зазначені нижче.

Позивач вказує, що на виконання умов п.п. 1.1.-1.3. Договору та підписаної специфікації № 1 МДК від 12.04.2018, ним було поставлено відповідачу товар на суму 1581460,33грн, що підтверджується видатковими накладними № АІ000010152 від 16.04.2018 на суму 1529729,48грн та № АІ000010995 від 18.04.2018 на суму 51730,85 грн.

Позивач пояснює, що по вказаним накладним відповідачем лише частково було проведено оплату на суму 474438,10грн, внаслідок чого залишок боргу за Специфікацією № 1 МДК від 12.04.2018 склав 1107022,23 грн.

Крім того, згідно Специфікації № 2 МДК від 27.04.2018, позивачем було здійснено відповідачу поставку на суму 331347,22грн, що підтверджується видатковою накладною № АІ000015648 від 08.05.2018 на суму 331 347,22 грн. Вказана поставка, за даними позивача, відповідачем оплачена частково на суму 120124,83грн, внаслідок чого сума заборгованості за Специфікацією № 2 МДК від 27.04.2018 склала 211222,39 грн.

Загальна сума заборгованості, за даними позивача, станом на час звернення до суду за вищевказаними поставками склала 138244,62грн.

Не проведення відповідачем у повному обсязі розрахунків за отриманий товар стало підставою для звернення позивача за захистом порушеного права до суду.

Крім суми основного боргу позивачем заявлено до стягнення з відповідача 84029,26грн інфляційних, 210413,45грн пені, 136465,43грн відсотків річних та 131824,46грн штрафу.

Відповідач, згідно відзиву на позовну заяву (а.с. 41-48, т.1), позовні вимоги вважає необґрунтованими та безпідставними. Зокрема, вважає, що внаслідок умисних дій позивача, графа встановлення строку поставки товару залишається незаповненою, що є порушенням істотних умов Договору, та унеможливлює застосування відповідачем штрафних санкцій за прострочення поставки товару позивачем.

Крім того, відповідач повідомляє, що з позивачем було укладено 07.02.2018 Договір купівлі-продажу №18 НХ 01 ВІПВ, за яким також було поставлено товар, внаслідок чого, встановити суму заборгованості за кожним окремим договором не можливо.

Зауважує, що під час виконання умов вищевказаних договорів, обома сторонами було порушено їх умови, зокрема, щодо строків поставки товару та проведення розрахунків у повному обсязі.

Також відповідач вважає, що оскільки п. 5.9.Договору обумовлено, що платіж, незалежно від його призначення, зараховується в першу чергу на погашення існуючої заборгованості, встановити суму боргу відповідача за конкретним Договором не можливо. Зазначене унеможливлює нарахування пені, штрафу, річних та інфляційних.

Також, зсилаючись на ст. 61 Конституції України, вважає, що такий вид відповідальності як штраф та пеня є одним видом відповідальності за порушення виконання грошового зобов`язання, тому одночасне їх нарахування є не можливим.

Пояснює, що внаслідок усних домовленостей, сторонами було укладено фінансову аграрну розписку від 27.12.2018, посвідчену приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тригуб Є.О., якою фактично продовжено строк виконання зобов`язання за Договором купівлі-продажу №18НХ01ВІПВ від 07.02.2018 до 15.09.2019, тобто після збору урожаю. Натомість, у зв`язку з настанням форс-мажорних обставин, а саме: обставин, викликаних винятковими погодними умовами на території Народицького району Житомирської області - подій затяжних дощів у період з 15 по 30 липня 2018 року та аномально теплої погоди, наслідком чого є недоотримання очікуваних фінансових результатів від збору врожаю, ТОВ "Зірка - Полісся" опинилось у скрутному фінансовому становищі.

Позивач у відповіді на відзив (а.с. 165-169, т.1) відсутність у п. 3.4.Договору строку поставки товару пояснює їх зазначенням у специфікаціях до Договору та вказує, що товар був поставлений раніше, ніж обумовлено в специфікаціях.

Пояснив, що кошти, які надходили від відповідача, відповідно до п. 5.9. Договору, незалежно від їх призначення, в першу чергу зараховувались на погашення простроченої заборгованості.

Щодо притягнення відповідача до подвійної відповідальності у вигляді одночасного застосування таких штрафних санкцій як штраф та пеня, позивач вважає, що останні, виходячи з приписів ст. 549 ЦК України, є окремими і самостійними видами у цивільних та/або господарських відносинах, а їх одночасне стягнення відповідає приписам ст.61 Конституції України, ст. 230, 231 ГК України, ст. 549, 627 ЦК України.

Також позивач ставить під сумнів вказані відповідачем форс-мажорні обставини, про які йому стало відомо лише під час надання відповідачем відзиву на позовну заяву. Зсилаючись на ст.617 ЦК України, вказує, що відповідачем не надано доказів неможливості виконання зобов`язань перед позивачем.

Звертає увагу, що видача відповідачем позивачу аграрної фінансової розписки не стосується правовідносин, які є предметом розгляду саме у даній справі.

Згідно заперечень на відповідь на відзив (а.с. 83-92, т.2), відповідач вважає, що у зв`язку з існуванням п. 5.9. в обох Договорах, укладених сторонами, а також двох судових справ про стягнення заборгованості по укладеним Договорам, встановити суму заборгованості без спеціальних знань бухгалтерського обліку неможливо.

Вважає помилковим твердження позивача, що зобов`язання за Договором забезпечено ФАР тільки за Специфікаціями №1-25, оскільки сторони правочину погодили, що всі додатки до Договору складають єдиний правочин, а ФАР, в свою чергу, дає посилання виключно на єдиний правочин - Договір купівлі-продажу №18 НХ 01 ВІПВ від 07.02.2018.

Також відповідач вважає, що фінансовою аграрною розпискою продовжено строк виконання зобов`язання за Договором купівлі-продажу №18НХ01ВІПВ від 07.02.2018 до 15 вересня 2019 року, що також підтверджує даними з реєстру аграрних розписок №978. Пояснює, що в забезпечення зобов`язань за аграрною розпискою, ним було передано позивачу в заставу майбутній врожай озимої пшениці, що знаходиться на землях, які передані ТОВ "Зірка Полісся" у довготривалу оренду.

Зауважує, що з метою тлумачення умов Договору та ФАР в частині настання строку виконання основного зобов`язання, ним було подано позов до господарського суду м. Києва, яким було відкрито провадження у справі.

Ухвалою Господарського суду Житомирської області від 04.07.2019, розглядаючи клопотання відповідача №28/05/19/906_19/КЛ/5 від 28.05.2019 про зупинення провадження у справі, суд не встановив обставин, які унеможливлюють розгляд даної справи до набрання законної сили судовим рішенням у справі №910/4448/19, оскільки не виявив неможливості встановлення та оцінки обставин (фактів), які є предметом судового розгляду у справі №906/219/19. Крім зазначеного, судом враховано, що, при наявності визначених ст. 320 Господарського процесуального кодексу України підстав, відповідач не позбавлений права звернутися до суду про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами. Враховуючи відсутність підстав для зупинення провадження у справі № 906/219/19, судом ухвалено відмовити у задоволенні вказаного клопотання.

Також вказаною ухвалою відхилено клопотання №03/04/19/906_219_19/КЛ/Е-1 від 03.04.2019 про призначення судової економічної експертизи, оскільки суд дійшов висновку, що може самостійно з`ясувати всі обставини справи, які входять до предмета доказування за наданими до справи документами.

Оцінивши в сукупності матеріали справи, проаналізувавши вимоги чинного законодавства, що регулює спірні правовідносини, врахувавши пояснення представників сторін, господарський суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість позову, враховуючи наступне.

Згідно статті 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Зокрема, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Як вбачається з матеріалів справи, відносини між сторонами виникли на підставі Договору поставки № 18 МД 03 ВІПВ від 22.02.2018.

Відповідно до частини 1 статті 265 ГК України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно частини 2 статті 712 ЦК України, до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 692 ЦК України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Так, видатковими накладними №АІ000010152 від 16.04.2018 на суму 1529729,48грн, №АІ000010995 на суму 51730,85грн, №АІ000015648 від 08.05.2018 на суму 331347,22грн (а.с. 15-17, т.1) підтверджено, що на виконання умов Договору, позивач поставив відповідачу товар, на загальну суму 1912807,55грн. Вказаний товар був отриманий відповідачем, що підтверджується печаткою відповідача та підписом уповноваженого за довіреністю його представника (а.с. 15-17, т.1), а також не заперечувалось представником відповідача у судових засіданнях.

За умовами п. 5.1. Договору, оплата вартості всієї кількості поставленого товару має бути перерахована постачальнику протягом строку, вказаного в рахунку-фактурі та Специфікації до даного Договору.

У Специфікації від 12.04.2018 на суму 1581460,33грн (а.с. 13, т.1), сторони погодили наступний графік оплати товару: покупець здійснює попередню оплату за товар у розмірі 30% вартості кожної окремої партії товару, зазначеної в додатку до договору або замовленні покупця не пізніше 13.04.2018. Решта вартості товару (вартість товару зменшена на суму здійснення передоплати) виплачується покупцем: до 01.09.2018 - 70% (що за наростаючим підсумком складає 100% вартості партії товару).

Згідно Специфікації від 27.04.2018 на суму 331347,22грн (а.с. 14, т.1), покупець здійснює попередню оплату за товар у розмірі 30% вартості кожної окремої партії товару, зазначеної в додатку до договору або замовленні покупця не пізніше 04.05.2018. Решта вартості товару (вартість товару зменшена на суму здійснення передоплати) виплачується покупцем до 15.10.2018 - 70% (що за наростаючим підсумком складає 100% вартості партії товару).

Матеріалами справи підтверджено та не заперечувалось сторонами, що 11.04.2018 відповідач перерахував на рахунок позивача 474438,10грн (платіжні доручення від 12.04.2018 №1028, №1029, № 1030 (а.с. 106-108, т.1)), що складає 30% від суми поставки товару, погодженого у специфікації від 12.04.2018. Вказані суми позивачем було зараховано згідно вказаного у платіжних дорученнях призначення платежу, а саме як попередню оплату, здійснену згідно рахунку-фактури №АІ000013226 від 12.04.2018 (а.с. 48, т.2), за оплату товару по видатковим накладним № АІ000010152 від 16.04.2018 та № АІ000010995 від 18.04.2018 (а.с. 13,15,16, т.1)

За вказаного, враховуючи умови, визначені у Специфікації, 70% (1107022,23 грн) вартості поставленого товару відповідач зобов`язаний був оплатити у строк до 01.09.2018.

Крім того, відповідач 04.05.2018 провів оплату на суму 120124,83грн. (платіжне доручення №1098 від 04.05.2018 (а.с. 109)). Вказану суму позивачем було зараховано згідно вказаного у платіжному дорученні призначенні платежу, а саме як попередню оплату, здійснену згідно рахунку-фактури №АІ000016725 від 02.05.2018 (а.с. 47, т.2), за оплату товару по видатковій накладній №АІ000015648 від 08.05.2018 (а.с.14-17, т.1).

За вказаного, враховуючи умови, визначені у Специфікації, решту вартості поставленого товару (211222,39 грн.) відповідач зобов`язаний був оплатити у строк до 01.09.2018.

Проведення оплат у вказаних вище розмірах та із зазначенням наведених призначень платежів також підтверджено виписками за особовим рахунком позивача (а.с. 18, 19, т.1).

Вищевказане зарахування коштів суд вважає вірним, та таким, що здійснено у відповідності до вимог чинного законодавства.

Однак, зважаючи на заперечення відповідача щодо такого порядку зарахування сплачених коштів, слід зазначити наступне.

Пунктом 5.9. Договору сторони визначили, що оплата по даному Договору здійснюється шляхом безготівкового перерахування коштів на поточний рахунок Продавця. Датою оплати вважається дата зарахування відповідної суми коштів на поточний рахунок Продавця. В платіжному документі Покупець зобов`язаний зазначити в призначенні платежу номер та дату укладення Договору, за яким здійснюється оплата Товару, або номер рахунку-фактури (в разі його виставлення Продавцем). Відсутність виписаного Продавцем рахунку-фактури не звільняє Покупця від оплати за Товар. В іншому випадку Продавець зараховує суму оплати на власний розсуд - для погашення загальної заборгованості Покупця по всім іншим зобов`язанням. Якщо у Покупця існує дебіторська заборгованість, то платіж, незалежно від його призначення, зараховується в першу чергу на погашення існуючої дебіторської заборгованості.

Загальні засади функціонування платіжних систем і систем розрахунків в Україні, поняття та загальний порядок проведення переказу коштів у межах України визначаються Законом України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" (від 5 квітня 2001 року, № 2346-III).

Крім цього, загальні правила, види і стандарти розрахунків клієнтів банків та банків у грошовій одиниці України на території України, що здійснюються за участю банків, встановлені Інструкцією про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженою постановою Правління Національного банку України № 22 від 21.01.2004 року (надалі Інструкція).

При цьому, відповідно до п. 1.3. Інструкції, її вимоги поширюються на всіх учасників безготівкових розрахунків, а також на стягувачів, та обов`язкові для виконання ними.

Відповідно до п. 22.1. ст. 22 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні", ініціювання переказу здійснюється, зокрема, за таким видом розрахункових документів як платіжне доручення.

За змістом п. 1.30. ст. 1 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні", п.1.4 Інструкції, платіжним дорученням є розрахунковий документ, що містить письмове доручення платника обслуговуючому банку про списання зі свого рахунку зазначеної суми коштів та її перерахування на рахунок отримувача.

Пунктом 3.7. Інструкції передбачено, що 3.7. Реквізит "Призначення платежу" платіжного доручення заповнюється платником так, щоб надавати повну інформацію про платіж та документи, на підставі яких здійснюється перерахування коштів отримувачу. Повноту інформації визначає платник з урахуванням вимог законодавства України. Платник відповідає за дані, що зазначені в реквізиті платіжного доручення "Призначення платежу". Банк перевіряє заповнення цього реквізиту на відповідність вимогам, викладеним у цій главі, лише за зовнішніми ознаками.

Зважаючи на те, що платіжні доручення містять чітке посилання на рахунки, виставлені позивачем, а рахунки містять інформацію щодо даного Договору, сплачені відповідачем кошти слід зараховувати згідно призначення платежу, вказаного у платіжному документі.

Враховуючи умови Договору та Специфікацій, у відповідача виник обов`язок розрахуватися за отриманий товар :

- по видатковим накладним № АІ000010152 від 16.04.2018 на суму 1529729,48грн та № АІ000010995 від 18.04.2018 на суму 51730,85 грн. - у строк до 01.09.2018;

- по видатковій накладній № АІ000015648 від 08.05.2018 на суму 331 347,22 грн - до 15.10.2018.

Оскільки, у вказані строки відповідач сплатив лише 594562,93грн, позовні вимоги в частині стягнення основного боргу в сумі 1318244,62 грн є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Слід також зазначити, що зсилання відповідача на Фінансову Аграрну розписку від 27.12.2018 (а.с. 207-209, т.1) є безпідставним, тому що остання стосується Договору купівлі-продажу №18 НХ 01 ВІПВ від 07.02.2018, який не є предметом розгляду у даній справі. До того ж, доказів вчинення інших платежів, крім зазначених вище, сплачених як попередня оплата за умовами специфікацій (а.с.13,14, т.1) до Договору, матеріали справи не містять.

Відповідно до п. п. 1,2 ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до ст. 611 ЦК України, одним з наслідків порушення зобов`язань є сплата неустойки, розмір якої встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною шостою статті 232 Господарського кодексу України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Згідно ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Пунктом 9.6. Договору сторони погодили, що у випадку порушення покупцем термінів оплати, обумовлених у Договорі, а також у випадку прострочення передачі векселя (майна, товарів, послуг, робіт), він (покупець) сплачує продавцю неустойку у вигляді пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на момент прострочення платежів по оплаті товару, від своєчасно неоплаченої суми заборгованості, за кожний день прострочення оплати до моменту повної оплати, а також 20 (двадцять) процентів річних від простроченої суми.

Крім того, в разі порушення Покупцем строків попередньої оплати та/або оплати за Товар відповідно до графіку, встановленого Договором, Продавець має право стягнути з Покупця штраф у розмірі 10% (десять відсотків) від суми несплаченої або несвоєчасно сплаченої вартості Товару. Штраф сплачується за кожне порушення строків проведення оплати, встановлених Договором (п. 9.7. Договору).

Як вбачається з наданого позивачем розрахунку (а.с. 4, т. 1), пеню в сумі 210413, 45грн. нараховано:

- за Специфікацією №1 МДК від 12.04.2018 до Договору (накладні - за період з 02.09.2018 по 18.02.2019 на суму боргу 1107022,23 грн., що складає 184 372,28 грн.;

- за Специфікацією № 2 МДК від 27.04.2018 - за період з 16.10.2018 по 18.02.2019 , що складає складає 26041,17 грн.

Перевіривши вказаний розрахунок пені, суд дійшов висновку, що при її нарахуванні позивач здійснив арифметичну помилку, збільшивши її нарахування на 0,05грн. За вказаного, вимога позивача в частині стягнення з відповідача пені в розмірі 210413,40грн є такою, що підлягає задоволенню. В частині стягнення 0,05грн пені слід відмовити.

Наданий позивачем розрахунок штрафу у розмірі 131824,46грн (а.с. 4, т.1), є арифметично вірним, відповідає приписам законодавства та умовам Договору, а тому вимога позивача в цій частині підлягає задоволенню.

Зважаючи на твердження відповідача, що нараховані позивачем штраф та пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, суд зазначає наступне.

Одним із видів господарських санкцій згідно з частиною другою статті 217 ГК України є штрафні санкції, до яких віднесено штраф та пеню (частина перша статті 230 ГК України).

Розмір штрафних санкцій відповідно до частини четвертої статті 231 ГК України встановлюється законом, а в разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Такий вид забезпечення виконання зобов`язання як пеня та її розмір встановлено частиною третьою статті 549 ЦК України, частиною шостою статті 231 ГК України, статтями 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" та частиною шостою статті 232 ГК України.

Право встановити в договорі розмір та порядок нарахування штрафу надано сторонам частиною четвертою статті 231 ГК України.

Можливість одночасного стягнення пені та штрафу за порушення окремих видів господарських зобов`язань передбачено частиною другою статті 231 ГК України.

В інших випадках порушення виконання господарських зобов`язань чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень передбачати в договорі одночасне стягнення пені та штрафу, що узгоджується із свободою договору, встановленою статтею 627 ЦК України, коли сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 ЦК України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 ГК України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

У справі, що розглядається, договором передбачено господарсько-правову відповідальність за порушення умов договору у вигляді сплати неустойки - пені та штрафу, тому вимоги позивача про їх стягнення є обґрунтованими та такими, що узгоджуються з приписами чинного законодавства України.

Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 09.02.2018 у справі №911/2813/17, та спростовує вищенаведені доводи відповідача.

Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як зазначалось вище, у п. 9.6. Договору сторони встановили річні у розмірі 20 (двадцять) процентів річних від простроченої суми.

Судом встановлено, що при здійсненні розрахунку 20% річних (а.с. 4, т.1) позивач допустив арифметичну помилку, внаслідок чого невірно вказано суму їх нарахування за Специфікацією №1 МДК від 12.04.2018, оскільки за визначений позивачем період з 02.09.2018 по 18.02.2019 на суму боргу 1107022,23грн, 20% річних складає 102513,29грн.

За вказаного, загальна сума 20%річних за Договором становить 116980,57 грн. У стягненні 19484,86 грн 20% річних слід відмовити.

Інфляційні нарахування у розмірі 84029,26грн (а.с. 4, т.1 (зворотній бік) є обґрунтованими та арифметично вірними, тому вимога позивача у вказаній частині підлягає задоволенню.

Інші заперечення відповідача спростовуються дослідженими в ході розгляду справи матеріалами справи.

Щодо зсилань відповідача на форс-мажорні обставини, суд вважає їх безпідставними, з огляду на наступне.

Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, зокрема, викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом.

Відповідно до положень ст. 617 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Слід зазначити, що умовами договору №18 МД 03 ВІПВ від 22.02.2018 не передбачено застосування форс-мажорних обставин. Крім того, оскільки зобов`язання боржника має грошовий, а не натуральний характер, неможливість виробництва товарної сільськогосподарської продукції не може вважатися форс-мажорним випадком щодо даних правовідносин.

Статтею 73 ГПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами статей 76, 77 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи вище викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в сумі 1861492,31грн, з яких: 1318244,62 грн. основного боргу, 210413,40грн пені, 116980,57 грн 20% річних, 84029,26 грн інфляційних нарахувань, 131824,46 грн штрафу є обґрунтованими, заявленими відповідно до вимог чинного законодавства та підлягають задоволенню. В частині стягнення 0,05 грн пені та 19484,86 грн 20% річних суд відмовляє.

Судовий збір, в порядку ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 2, 73-79, 86, 123, 129, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Зірка Полісся" (11423, Житомирська обл., Народицький р-н, с. Латаші, вул. Леніна, буд. 2, )

на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Агроскоп Інтернешнл" (03022, м. Київ, вул. Смольна, буд. 9Б, ):

- 1318244,62 грн. основного боргу;

- 210413,40грн пені;

- 116980,57 грн 20% річних;

- 84029,26 грн інфляційних нарахувань;

- 131824,46 грн штрафу;

- 27922,38 грн судового збору.

3. У стягненні 0,05 грн пені та 19484,86 грн 20% річних відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 09.08.19

Суддя Вельмакіна Т.М.

1 - у справу;

2,3 - сторонам (рек. з пов. про вруч.).