РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

29.07.2019Справа № 910/4826/19

Господарський суд міста Києва у складі судді Чебикіної С.О. при секретарі судового засідання Макарчук С.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛЕРС» до Товариства з обмеженою відповідальністю "Альфа-лізинг Україна", третя особа: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Саваріна Олена Сергіївна про визнання права користування автомобілем, визнання недійсним виконавчого напису та витребування майна, за участю представників позивача - Биструшкіна О.С., ордер серія ДП №1270/022 від 04.06.2019 року, відповідача - Лазоренка І.В., керівник, третьої особи - не з`явився,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2019 року позивач звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до відповідача про визнання недійсним виконавчого напису вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Саваріною О.С. №3363 від 02.12.2015 року, відносно майна, що було передано за договором фінансового лізингу №3912L12/00-LD від 01.06.2012 року, укладеного між позивачем та ТОВ "УніКредитЛізинг", визнання права у позивача користуватись автомобілем марки "БМВ 5351", д.н.з. НОМЕР_1 , та про витребування у відповідача автомобіля марки "БМВ 5351", д.н.з. НОМЕР_1 на підставі ст.ст. 11, 16, 202, 387, 396, 631 ЦК України.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.05.2019 року відкрито провадження, справу вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження та підготовче засідання призначено на 05.06.2019 року.

05.06.2019 року відповідачем через канцелярію суду надано клопотання про застосування строків позовної давності.

05.06.2019 року в підготовчому засіданні було оголошено перерву на 15.07.2019 року.

15.07.2019 року позивачем через канцелярію суду надано письмові пояснення у справі.

15.07.2019 року позивачем через канцелярію суду надано клопотання про витребування доказу у відповідача, а саме: оригінал накладної про відправку №16-4454-3076 від 16.11.2015 року та інформацію про особу, яка отримала вказане відправлення

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 81 ГПК України учасник справи у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений в частинах другій та третій статті 80 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї. У клопотанні повинно бути зазначено:

1) який доказ витребовується;

2) обставини, які може підтвердити цей доказ, або аргументи, які він може спростувати;

3) підстави, з яких випливає, що цей доказ має відповідна особа;

4) заходи, яких особа, яка подає клопотання, вжила для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу;

5) причини неможливості отримати цей доказ самостійно особою, яка подає клопотання.

Проте, позивачем, в порушення вимог ч.ч. 1, 2 ст. 81 ГПК України клопотання заявлено з пропуском встановленого строку без будь-яких обґрунтувань неможливості його подання у встановлений строк. Також, позивачем не вказано які обставини, можуть підтвердити зазначені докази, або аргументи, які вони можуть спростувати та окрім того, не зазначено які заходи позивач вжив для отримання цих доказів самостійно, докази вжиття таких заходів та (або) причини неможливості самостійного отримання зазначених доказів, у зв`язку із чим вказане клопотання у відповідності до вимог ст. 81 ГПК України судом залишено без задоволення.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.07.2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 29.07.2019 року.

Заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 01.06.2012 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ЛЕРС» (лізингоодержувач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Альфа-лізинг Україна" (лізингодавець) було укладено договір фінансового лізингу № 3912L12/00-LD від 01.06.2012 року, згідно умов якого лізингодавець приймає на себе зобов`язання придбати у власність від продавця, що обраний лізингоодержувачем, предмет лізингу відповідно до встановлених лізингоодержувачем умов придбання та технічних характеристик (специфікацій), та передати його у користування лізингоодержувачу на строк та на умовах, визначених цим договором. Лізингоодержувач зобов`язується прийняти предмет лізингу у користування та сплачувати лізингодавцю лізингові платежі, комісії, які зазначені в додатку «Тарифи» до цього договору, який є його невід`ємною частиною, інші комісії, що передбачені цим договором, та виконувати інші обов`язки, передбачені цим договором та чинним законодавством (п. 1.1. договору).

Згідно п. 11.1. а) договору випадками невиконання за цим договором є а) лізингоодержувач не сплачує своєчасно будь-яку суму, яку він повинен сплатити за умовами договору.

В будь-який час дії або після настання випадку невиконання лізингодавець на власний розсуд може направивши письмове повідомлення лізингоодержувачу, зокрема, вилучити предмет лізингу у лізингоодержувача та/або виманати сплати заборгованості, що виникла у лізингоодержувача внаслідок неналежного виконання цього договору, в тому числі в безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса (п.11.2. договору).

Відповідно до акту приймання-передачі від 22.06.2012 року лізингодавець передав, а лізингоодержувач отримав автомобіль марки "БМВ 5351", д.н.з. НОМЕР_1 (предмет лізингу).

02.12.2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Саваріною О.С. на підставі статті 87 Закону України "Про нотаріат", статті 7 Закону України "Про фінансовий лізинг", та п. 8 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172 було вчинено виконавчий напис за реєстровим № 3363 про повернення лізингоодержувачем - Товариством з обмеженою відповідальністю «Лерс» на користь лізингодавця - Товариства з обмеженою відповідальністю «УніКредит Лізинг» предмету фінансового лізингу - автомобіля марки «БМВ 5351", д.н.з. НОМЕР_1 , що був переданий в користування на підставі договору фінансового лізингу № 3912L12/00-LD від 01.06.2012 року та підлягає поверненню у порядку, визначеному п. 3 ст. 32 Закону України "Про виконавче провадження", а саме вилучення у боржника і передача стягувачеві певних предметів, в зв`язку з невиплатою лізингових платежів з 20.09.2015 року по 20.10.2015 року за користування об`єктом лізингу в розмірі 58 801,79 грн. Також, у виконавчому написі вказано, що він набирає чинності з дня його вчинення і може бути предґявлений до примусового виконання до відділу державної виконавчої служби протягом 1 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує на те, що вищевказаний виконавчий напис № 3363 від 02.12.2015 вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Саваріною О.С. про повернення об`єкту фінансового лізингу суперечить ст. 88, ст. 87 Закону України "Про нотаріат", оскільки позивач не отримував від відповідача повідомлень про повернення предмету лізингу.

Відповідно до ст.88 Закону України "Про нотаріат" нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Ст.87 Закону України "Про нотаріат" для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету міністрів України № 1172 від 29.06.99 для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченої угоди; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання, зокрема щодо договорів лізингу, що передбачають у безспірному порядку повернення об`єкта лізингу для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал договору лізингу; б) засвідчена лізингодавцем копія рахунка, направленого лізингоодержувачу, з відміткою про несплату платежів після вручення письмового повідомлення.

Заборгованість або інша відповідальність боржника визнається безспірною і не потребує додаткового доказування у випадках, якщо подані для вчинення виконавчого напису документи передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України.

Строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу.

Частиною 2 статті 7 Закону України "Про фінансовий лізинг" визначено, що лізингодавець має право відмовитися від договору лізингу та вимагати повернення предмета лізингу від лізингоодержувача у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо лізингоодержувач не сплатив лізинговий платіж частково або у повному обсязі та прострочення сплати становить більше 30 днів. Стягнення за виконавчим написом нотаріуса провадиться в порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".

Проте, посилання позивача у позові на те, що оспорюваний виконавчий напис суперечить ст.ст. 87, 88 Закону України "Про нотаріат", судом відхиляється як безпідставне та необґрунтоване з огляду на те, що вимогами Закону України "Про нотаріат", вимогами Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України № 20/5 від 03.03.2004 року та Законом України "Про фінансовий лізинг" передбачено повернення предмета лізингу від лізингоодержувача у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо лізингоодержувач не сплатив лізинговий платіж частково або у повному обсязі та прострочення сплати становить більше 30 днів.

Відповідно до п.п. 3.2, 3.5 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України № 20/5 від 03.03.2004 року безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені переліком документів (затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172), за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172.

У пункті 8 переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 наведений перелік документів необхідний для одержання виконавчого напису при повернені об`єкта лізингу, до яких належать: а) оригінал договору лізингу; б) засвідчена лізингодавцем копія рахунка, направленого лізингоодержувачу, з відміткою про несплату платежів після вручення письмового повідомлення.

16.11.2015 року відповідачем було виготовлено повідомлення за вих. №2873 про відмову від договору фінансового лізингу № 3912L12/00-LD від 01.06.2012 року, яке позивач отримав 17.11.2015 року. У повідомленні відповідач вказує на те, що позивач не виконував свої зобов`язання щодо сплати лізингових платежів на підтвердження чого до повідомлення були додані неоплачені позивачем рахунки на 19 арк., що підтверджується наявними в матеріалах справи повідомленням за вих. №2873 з доказами його направлення.

Таким чином, посилання позивача про неотримання письмових вимог або повідомлень від відповідача про усунення порушень договору фінансового лізингу, а також рахунків про сплату повністю спростовуються наявними в матеріалах справи доказами, тобто заборгованість позивача перед відповідачем на час вчинення виконавчого напису була безспірною, та нотаріус діяв у межах норм чинного законодавства України.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що оскаржуваний позивачем виконавчий напис № 3363 від 02.12.2015 року - вчинений у відповідності до вимог Закону України "Про нотаріат" та у відповідності до вимог Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України № 20/5 від 03.03.2004, а тому підстави зазначені позивачем для визнання його недійсним відсутні.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що права позивача, за захистом яких він звернувся до суду, не порушено відповідачем, і тому в позові в частині визнання виконавчого напису № 3363 від 02.12.2015 року недійсним слід відмовити.

Враховуючи, що в позові про визнання виконавчого напису № 3363 від 02.12.2015 року слід відмовити, то в позовних вимогах про визнання права у позивача користуватись предметом лізингу - автомобілем марки "БМВ 5351", д.н.з. НОМЕР_1 , та про витребування у відповідача вказаного автомобіля марки "БМВ 5351", д.н.з. НОМЕР_1 також слід відмовити, як у похідних позовних вимогах.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

05.06.2019 року відповідачем було подане клопотання про застосування наслідків спливу строку позовної давності.

Відповідно до статті 267 ЦК України заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Пунктом 2.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 №10 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" встановлено, що за змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Таким чином, оскільки право та охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду, не порушено відповідачем, то в позові слід відмовити саме з підстав його необґрунтованості.

Судовий збір відповідно до вимог ст. 129 ГПК України покладається на позивача.

Керуючись ст. ст. 86, 129, 232, 233, 236 - 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

В позові відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 241 ГПК України та підлягає оскарженню в порядку та у строк, які визначені розділом IV ГПК України.

Повне рішення складено 07.08.2019р.

Суддя С.О. Чебикіна