ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.07.2019 року м.Дніпро Справа № 912/3406/18

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Верхогляд Т.А. (доповідач)

суддів: Білецької Л.М., Паруснікова Ю.Б.

cекретар судового засідання: Колесник Д.А.

представники сторін у судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином;

розглянувши апеляційну скаргу Фермерського господарства "Олена" на рішення господарського суду Кіровоградської області від 28.02.2019 року (повний текст складено 07.03.2019 року) у справі №912/3406/18 (суддя Кабакова В.Г.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Седна-Агро"

до відповідача Фермерського господарства "Олена"

про стягнення 628 842,24 грн.,

за зустрічним позовом Фермерського господарства "Олена"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Седна-Агро"

про визнання недійсним пункту договору,-

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Седна-Агро" (далі - ТОВ "Седна-Агро") звернулось до господарського суду Кіровоградської області з позовом до Фермерського господарства "Олена" (далі - ФГ "Олена") про стягнення неустойки за непоставку товару в розмірі 628 842,24 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав про невиконання відповідачем зобов`язань за договором купівлі-продажу № 2018/01-ФК/ПР від 12.02.2018 року в частині поставки товару.

22.01.2019 року Фермерським господарством "Олена" подано до суду зустрічну позовну заяву до Товариства з обмеженою відповідальністю "Седна-Агро" про визнання недійсним п.5.6. договору купівлі-продажу №2018/01-ФК/ПР від 12.02.2018 року, укладеного між Фермерським господарством "Олена" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Седна-Агро", наступного змісту: "Покупець у разі прострочення продавцем передачі товару, має право нарахувати Продавцю неустойку в розмірі 0,2% від вартості непоставленого товару за кожен день прострочення".

Рішенням господарського суду Кіровоградської області від 28.02.2019 року у справі №912/3406/18 позовні вимоги за первісним позовом задоволено повністю.

Стягнуто з Фермерського господарства "Олена" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Седна-Агро" неустойку в розмірі 628 842,24 грн., судовий збір в сумі 9432,63 грн., витрати на професійну правничу допомогу в сумі 19 450,00 грн.

В задоволенні позовних вимог за зустрічним позовом відмовлено повністю.

Судові витрати по зустрічному позову покладено на Фермерське господарство "Олена".

Рішення мотивовано порушенням Фермерським господарством "Олена" умов договору купівлі-продажу №2018/01-ФК/ПР від 12.02.2018 року в частині поставки товару та правом позивача за первісним позовом стягнути неустойку, передбачену п.5.6. договору, в розмірі 0,2% від вартості непоставленого товару. Правовою підставою задоволення первісного позову господарський суд зазначив положення ст.ст.525, 526, 611, 655 Цивільного кодексу України, ст. ст. 193, 217, 230 Господарського кодексу України.

Відмовляючи в задоволенні зустрічного позову, суд першої інстанції зазначив, що:

- умови укладеного сторонами договору узгоджуються з вимогами ст. ст. 638, 655 Цивільного кодексу України;

-на час укладання правочину сторони досягли взаємної згоди щодо усіх його істотних умов;

-доводи Фермерського господарства "Олена" про невідповідність п.5.6. договору нормам чинного законодавства є необґрунтованими і суперечать встановленим ст.3 Цивільного кодексу України принципам свободи договору.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Фермерське господарство "Олена" оскаржило його в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі апелянт зазначає, що:

- всупереч ч.1 ст.4 Господарського процесуального кодексу України, не було досліджено, яка саме форма господарсько-правової відповідальності повинна застосовуватись до спірних правовідносин;

- не з`ясовано суттєві обставини справи, чим порушено норми процесуального права;

- підтверджує, що товар він не зміг поставити, про що ТОВ"Седна-Агро" повідомив листом від 10.12.2018 року та запропонував відмовитися від договору або розірвати договір за взаємною згодою сторін, як такий, що не може бути виконаний і втратив інтерес для обох сторін;

- наголошує, що зі змісту п.5.6. договору вбачається, що неустойка в розмірі 0,2% від вартості не поставленого товару нараховується не за невиконання грошового зобов`язання, а за несвоєчасну поставку товару.

- згідно п.5.6. договору сторони погодили такий різновид неустойки, як пеню. Така санкція нараховується за невиконання грошового зобов`язання.

Апелянт просить суд скасувати оскаржуване ним рішення суду першої інстанції, відмовити в задоволенні первісного позову в повному обсязі, зустрічний позов задовольнити.

ТОВ "Седна-Агро" у відзиві на апеляційну скаргу спростовує доводи скаржника та вважає оскаржуване рішення суду таким, що ухвалено згідно норм матеріального та процесуального права, з повним дослідженням наявних у справі доказів. Просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги.

Відповідно до акту Центрального апеляційного господарського суду від 31.07.2019 року розгляд апеляційної скарги у режимі відеоконференції з господарським судом Черкаської області не відбувся по причині відсутності технічного зв`язку.

Відповідальна за проведення відеоконференції в господарському суді Черкаської області особа повідомила Центральний апеляційний господарський суд, що до суду з`явився представник позивача за первісним позовом ОСОБА_1 .

Представник Фермерського господарства "Олена" у судове засідання не з`явився, по причині його неявки було відкладено розгляд справи 10.07.2019 року. Про час та місце розгляду справи на 31.07.2019 року апелянт був повідомлений згідно ухвали (а.с.222), яка містить відмітку про відправку копії ухвали стороні по справі.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного:

З матеріалів справи вбачається, що 12.02.2018 року між Фермерським господарством "Олена" (далі - продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Седна-Агро" (далі - покупець) укладено договір купівлі-продажу №2018/01-ФК/ПР (далі - договір), відповідно до пункту 1.1. якого продавець у порядку та на умовах, визначених договором, зобов`язується передати у власність покупцеві продукцію (надалі - товар), а покупець зобов`язується прийняти товар та оплатити його (а.с.17-24).

Отже, правовідносини сторін є господарськими за своєю правовою природою і регулюються як нормами Цивільного кодексу України, так і Господарського кодексу України при визначенні відповідальності сторін за порушення договірних зобов`язань та застосування штрафних санкцій.

Згідно пункту 1.2. договору сторони визначили характеристику товару.

Пунктом 2.1. сторони передбачили критерії якості товару.

Відповідно до п 3.1. договору сторони погодили умови поставки товару-залізничним або автомобільним транспортом на умовах СРТ ст. Чорноморська, експ., вантажоодержувач зерновий термінал ТОВ "ТІС-Зерно" та/або Одеський морський торговий порт, ТОВ "Бруклін-Київ", згідно "Інкотермс-2010".

Відповідно до пункту 3.2. поставка товару здійснюється за рахунок продавця в період з 01 жовтня 2018 року по 31 жовтня 2018 року. Поставка товару здійснюється у пункт призначення, який зазначений у п.3.1. договору. Продавець оформляє товарно-транспортні накладні або залізничні накладні на товар згідно інструкції продавця, які покупець повинен надати продавцю до початку періоду поставки.

Згідно пункту 3.3. договору перехід права власності на товар від продавця до покупця відбувається в момент прийняття товару в пункті призначення.

Перехід права власності на товар до покупця підтверджується видатковою (товарною) накладною продавця, оформленою датою прийняття товару в пункті призначення (пункт 3.4. договору).

Пунктом 3.5. договору сторони передбачили, що товар вважається поставленим по кількості - згідно фізичної ваги, вказаної у видатковій (товарній) накладній продавця, по якості - згідно показників якості товару, що відповідають параметрам, зазначеними в п.2 даного договору та остаточно підтверджені лабораторією в пункті призначення. Кількість товару визначається згідно ваги нетто, прийнятій в пункті призначення.

Суму договору складає загальна вартість товару (пункт 4.1. договору).

Орієнтовна ціна товару за одну метричну тону становить без ПДВ - 4 281,33 грн, ПДВ 20% - 856,27 грн, разом з ПДВ 5 137,60 грн (пункт 4.2. договору).

Відповідно до пункту 4.5. договору оплата товару здійснюється не раніше надання продавцем покупцю документів, визначених у даному пункті договору.

Договір вступає в силу з моменту підписання його сторонами та діє до 31.08.2019 року, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за договором або припинення договору з інших підстав (п.11.1. договору).

Судом першої інстанції встановлено, що з метою досудового врегулювання спору, 10.12.2018 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Седна-Агро" направило Фермерському господарству "Олена" вимогу №23/П/А про зобов`язання виконати умови договору купівлі-продажу щодо поставки товару та сплати неустойки,, в якій вимагало негайно у строк до 25.12.2018 року поставити 1200 тонн кукурудзи 3-го класу, врожаю 2018 року, а також в цей же строк сплатити на користь ТОВ "Седна-Агро" неустойку в розмірі 468 549,12 грн за порушення строків поставки.

Відповідач за первісним позовом товар не поставив та нараховану неустойку не сплатив, про що в судовому засіданні не заперечував.

Встановлено, що Фермерським господарством "Олена" надано відповідь на вимогу від 10.12.2018 року №23/П/А, відповідно до якої відповідач за первісним позовом зазначає, що поставити товар, визначений пунктом 1.2. договору, не має можливості, так як ФГ "Олена" не має у власності даного товару, а тому не може виконати свої зобов`язання. Відповідач за первісним позовом пропонував відмовитися від договору купівлі-продажу №2018/01-ФК/ПР від 12.02.2018 року в односторонньому порядку або розірвати його за взаємною згодою сторін, як такий, що втратив інтерес для обох сторін.

Крім того, продавець просив також не здійснювати подальше нарахування та стягнення неустойки за п.5.6. договору та відмовитися від стягнення неустойки в сумі 468 549,12 грн, яка вказана Товариством з обмеженою відповідальністю "Седна-Агро".

Відповідно до доводів апеляційної скарги відповідач за первісним позовом вважав такі дії односторонньою відмовою від договору та зазначав на неналежну оцінку цієї обставини судом першої інстанції.

Надаючи правову оцінку доводам скаржника, колегія суддів вважає необхідним зазначити, що згідно ст. 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

У відповідності до ст. 509 Цивільного кодексу України, ст. 173 Господарського кодексу України в силу господарського зобов`язання, яке виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько - господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до положень статей 525, 526, 530 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

В силу ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з ст. 712 Цивільного кодексу України продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно до ст. 663 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Надавши вірну правову кваліфікацію правовідносинам сторін, діям відповідача за первісним позовом, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку, що за відсутності доказів належного виконання Фермерським господарством "Олена" умов укладеного з позивачем за первісним позовом договору, з продавця на користь покупця підлягають стягненню передбачені договором штрафні санкції.

Відповідно до статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Суд першої інстанції при розгляді спору правомірно виходив з приписів частини 4 статті 231 Господарського кодексу України, якою передбачено, що у разі, якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Тобто, законодавством передбачено застосування санкцій від суми невиконаного зобов`язання незалежно від його виконання, в даному випадку від суми вартості непоставленого товару за кожен день прострочення. Встановивши розмір і термін нарахування неустойки за порушення зобов`язання, законодавець передбачив також і право сторін врегулювати ці відносини у договорі.

Отже, суб`єкти господарських відносин при укладенні договору наділені законодавцем правом забезпечення виконання господарських зобов`язань встановленням окремого виду відповідальності - договірної санкції, за невиконання чи неналежне виконання договірних зобов`язань, зокрема, передбаченої п. 5.6. договору купівлі-продажу, яка не суперечить вимогам законодавства.

Частиною 1 статті 216 та частиною 2 статті 217 Господарського кодексу України передбачена господарська-правова відповідальність учасників господарських відносин за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбаченому цим Кодексом, іншими законами та договором, у вигляді відшкодування збитків, штрафних санкцій та оперативно-господарських санкцій.

Законом щодо окремих видів зобов`язань може бути визначений розмір штрафних санкцій, зміна якого за погодженням сторін не допускається. У разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг) (ч. 1,4 ст. 231 Господарського кодексу України).

Відповідно до вимог ст. 199 Господарського кодексу України виконання господарських зобов`язань забезпечується заходами захисту прав та відповідальності учасників господарських відносин, передбаченими цим Кодексом та іншими законами. За погодженням сторін можуть застосовуватися передбачені законом або такі, що йому не суперечать, види забезпечення виконання зобов`язань, які звичайно застосовуються у господарському (діловому) обігу.

Право учасників господарських відносин встановлювати інші, ніж передбачено Цивільним кодексом України, види забезпечення виконання зобов`язань визначено ч. 2 ст. 546 Цивільного кодексу України, що узгоджується із свободою договору, встановленою ст. 627 Цивільного кодексу України.

Таким чином судом першої інстанції зроблені правомірні та законні висновки, що у зв`язку з порушенням відповідачем за первісним позовом зобов`язань за спірним договором щодо поставки товару, позивачем за первісним позовом нараховано неустойку у розмірі 628 842 грн. 24 коп. за період з 01 листопада 2018 року по 21 грудня 2018 року.

Викладене вище спростовує доводи апелянта про те, що визначення пені у відсотковому відношенні від суми невиконаного зобов`язання можливо застосовувати лише до грошового зобов`язання сторін, що погоджений сторонами розмір пені вищий передбаченого абз.3 ч.2 ст.231 Господарського кодексу України.

Щодо доводів скаржника про неврахування судом обставин справи щодо односторонньої відмови продавця від договору, які апелянт обґрунтовує положеннями ст.ст.651, 665 Цивільного кодексу України, колегія суддів зазначає наступне:

Відповідно до ст.651 Цивільного кодексу України, у разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право па таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Статтею 665 Цивільного кодексу України визначено, що у разі відмови продавця передати проданий товар покупець має право відмовитися від договору купівлі-продажу.

Зміст спірного договору не передбачає право на відмову будь-якої з сторін договору від його виконання. Згідно ст.665 Цивільного кодексу України відмова від договору є правом покупця.

Отже, вказані доводи апелянта щодо поважності причин невиконання ним зобов`язання за договором, не впливають на оцінку колегією суддів висновків оскаржуваного рішення.

Суд першої інстанції вірно зазначив, що відповідно до статті 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента, визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Встановлено, що пунктом 5.6. договору сторони погодили, що покупець у разі прострочення продавцем передачі товару має право нарахувати продавцю неустойку в розмірі 0,2% від вартості непоставленого товару за кожен день прострочення.

За розрахунком позивача за первісним позовом, Фермерському господарству "Олена" нараховано неустойку у розмірі 628 842,24 грн. за період з 01.11.2018 року до 21.12.2018 року.

Відповідач за первісним позовом правильність розрахунку не спростував. Тому, на підставі встановлених обставин справи, за наявності вірної правової кваліфікації правовідносин сторін, суд першої інстанції зазначену суму стягнув законно та обгрунтовано.

Щодо доводів зустрічної позовної заяви, то позивач за зустрічним позовом не навів обставин, які б слугували підставою для визнання оскаржуваного пункту договору недійсним.

Так, статтею 215 Цивільного кодексу України встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочипу стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частинами 1-3, 5 та 6 ст.203 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ст.204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Вирішуючи спір про визнання угод недійсними, господарський суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон пов`язує визнання угод недійсним і настання відповідних правових наслідків.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від

06.11.2009 року "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" під час розгляду справ про визнання угоди (правочину) недійсною, господарський суд встановлює наявність тих обставин, з якими закон пов`язує визнання угод недійсними та настання відповідних наслідків, а саме: відповідність змісту угоди вимогам закону, додержання встановленої форми угоди, правоздатність сторін за угодою, у чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. При цьому обставини, що мають істотне значення для вирішення спору повинні підтверджуватись сторонами належними та допустимими доказами відповідно до Господарського процесуального кодексу України.

Зміст оспорюваного договору купівлі-продажу № 2018/01-ФК/ПР від 12.02.2018 року містить всі необхідні суттєві умови, передбачені законом: предмет, кількість і якість товару, ціну договору, порядок оплати, права, обов`язки та відповідальність сторін, інші умови, що узгоджуються з вимогами ст.ст. 655, 638 Цивільного кодексу України.

Тобто, на час укладення вказаного правочину сторони досягли взаємної згоди щодо усіх його істотних умов і цей договір був укладений у повній відповідності із вимогами законодавства.

Стосовно змісту п.5.6 договору про розмір відповідальності продавця у разі порушення зобов`язання за вказаним договором, то колегія суддів поділяє висновки оскаржуваного рішення щодо оцінки змісту вказаного пункту договору і вважає, що доводи апелянта ці висновки не спростовують з мотивів, що викладені вище.

Отже, суд першої інстанції вирішуючи даний спір про визнання частини правочину (господарського договору) недійсними, достовірно та правильно встановив наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків. Зустрічна позовна заява та доводи ФГ "Олена" не підтверджені доказами, які б надавали можливість встановити суду, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорювана окрема частина правочину.

Відповідно до положень ст. 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Тобто, в силу припису наведеної статті правомірність правочину презюмується і обов`язок доведення наявності обставин, з якими закон пов`язує визнання господарським судом оспорюваної окремої частини правочину недійсним, покладається на позивача.

Скаржник безпідставно зазначає, що вказана ним окрема частина договору, суперечить Цивільному та/або Господарському Кодексам України, чи іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Норми вказаних вимог, щодо неустойки не містять прямої заборони в законодавстві та мають диспозитивний характер, оскільки передбачають можливість встановлення розміру неустойки в договорі, що і було передбачено сторонами в договорі, як по відношенню до покупця, так і продавця.

Відповідно до ст. ст. 74, 79, 80 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Обов`язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги.

Відповідач вказані вимоги процесуального законодавства не виконав.

За таких обставин, рішення місцевого господарського суду про стягнення неустойки з відповідача є законним, обґрунтованим обставинами, доказами й матеріалами справи, детальний аналіз яких, як і нормативне обґрунтування прийнятого судового рішення, наведено місцевим судом. Підстави для скасування рішення суду відсутні.

В задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, судові витрати за її розгляд слід віднести на апелянта згідно ст.129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст. ст. 269, 275, 276, 287 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Кіровоградської області від 28.02.2019 року у справі №912/3406/18 залишити без змін.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги на рішення суду покласти на Фермерське господарство "Олена".

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя: Т.А.Верхогляд

Суддя: Л.М. Білецька

Суддя: Ю.Б. Парусніков

Повний текст складено 13.08.2019 року.