УХВАЛА

13 серпня 2019 року
м. Київ
Справа № 918/820/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Могил С.К. головуючий (доповідач), Волковицька Н.О., Случ О.В.,
за участю секретаря судового засідання Кравчук О.І.,
прокурора відділу Генеральної прокуратури України: Волошенюка О.Г.
та представника Міністерства оборони України Барди С.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Заступника військового прокурора Рівненського гарнізону
на постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 06.06.2019
та рішення Господарського суду Рівненської області від 04.03.2019
у справі № 918/820/18
за позовом Заступника військового прокурора Рівненського гарнізону в інтересах держави - Міністерства оборони України в особі Квартирно-експлуатаційного відділу м. Рівне
до Костопільської міської ради
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - Рівненського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки,
та за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
про визнання недійсним та скасування п. 1 рішення Костопільської міської ради,

ВСТАНОВИВ:
У грудні 2018 року Заступник військового прокурора Рівненського гарнізону звернувся в інтересах держави в особі Міністерства оборони України та Квартирно-експлуатаційного відділу м. Рівне з позовом про визнання недійсним та скасування п. 1 рішення Костопільської міської ради № 599 від 18.12.2008 "Про припинення права користування земельними ділянками", оскільки вважає, що Костопільська міська рада незаконно розпорядилась землями оборони, які перебували на обліку Квартирно-експлуатаційного відділу м. Рівне та закріплені за ІНФОРМАЦІЯ_1 .
У позовній заяві заступник військового прокурора зазначає, що органи, уповноважені державою здійснювати функції управління майном, переданим до сфери управління Міністерства оборони України, а саме - Міністерство оборони та КЕВ м. Рівне - належним чином захист інтересів держави не здійснюють, оскільки, по теперішній час з вимогами про скасування п.1 рішення Костопільської міської ради від 18.12.2008 № 599 не звертались, натомість вчинили формальні заходи, які реально не спрямовані на захист порушеного права у судовому порядку.
За таких обставин прокурор вважає, що у даній справі існують передбачені ч. 3 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" підстави для захисту прав та інтересів держави, оскільки в даному випадку відповідні суб`єки владних повноважень, які усвідомлюють порушення інтересів держави, мають відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертаються.
Суди обох інстанцій дійшли висновків, що прокурор підтвердив наявність підстав представництва згідно з нормами ч. 3 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" та нормами Господарського процесуального кодексу України.
Однак, відмовляючи у задоволенні позову, суди зазначили, що військовий прокурор у числі позивачів неправильно визначив осіб, на захист прав яких подано позов, та не зазначив у якості позивача безпосереднього землекористувача відчуженої земельної ділянки - Костопільський райвійськкомат (або Рівненський обласний військкомат в особі Костопільського районного військкомату), та не обґрунтував підстави для захисту його прав прокурором. Також, за висновками судів, прокурор обрав спосіб захисту, який за встановлених фактичних обставин справи є неефективним, оскільки не призводить до відновлення постійного користування земельною ділянкою.
Заступник військового прокурора Рівненського гарнізону звернувся до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить судові рішення скасувати та прийняти нове рішення про задоволення позову.
В касаційній скарзі прокурор вважає помилковими висновки судів щодо належного позивача у даній справі, зазначає, що постійним землекористувачем вказаної земельної ділянки є саме Міністерство оборони України як орган уповноважений державою здійснює відповідні функції з управління землями оборони та нерухомим майном від імені держави, при цьому КЕВ м. Рівне відповідно до покладених на нього Міністерством оборони України обов`язків здійснює облік та закріплення земельних ділянок з числа оборони за військовими частинами та установами. Як стверджує прокурор, визначаючи позивачами у даній справі Міністерство оборони України та КЕВ м.Рівне він керувався тим, що військовий комісар ІНФОРМАЦІЯ_2 та військовий комісар ІНФОРМАЦІЯ_3 не уповноважені Міністерством оборони України на прийняття будь-яких юридично значимих дій, в тому числі і щодо погодження рішень органів місцевого самоврядування про надання у власність, користування, чи розпорядження на інших правових підставах спірною земельною ділянкою з числа земель оборони, а тому всі надані їм та командирам інших військових частин та установ погодження є нікчемними та не можуть прийматися судом до уваги, як такі що надані особою без достатніх повноважень.
Під час розгляду касаційної скарги, колегією суддів встановлено, що 06.02.2019 Верховний Суд у складі суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду ухвалою у справі №587/430/16-ц за позовом Заступника керівника Сумської місцевої прокуратури Сумської області до Головного управління Держгеокадастру у Сумській області, ОСОБА_5 про визнання незаконними та скасування наказів, визнання недійсними договору оренди земельної ділянки та повернення земельної ділянки передав на розгляд Великої Палати Верховного Суду.
Передаючи вказану справу на розгляд Великої Палати Верхового Суду, колегія суддів Касаційного цивільного суду вважала за необхідне відступити від висновку щодо застосування положень ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" щодо правових підстав представництва прокурором інтересів держави в суді, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів іншого касаційного суду. Також Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду зазначив про необхідність формування єдиної правозастосовної практики, що підлягає вирішенню Великою Палатою Верховного Суду.
Ухвалою Великої Палати Верховного Суду від 11.03.2019 справу № 587/430/16-ц прийнято та призначено до розгляду.
Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 228 ГПК України суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі у випадку перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (в іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду.
Згідно з п. 11 ч. 1 ст. 229 ГПК України провадження у справі зупиняється у випадках, встановлених пунктом 7 частини першої статті 228 цього Кодексу - до закінчення перегляду в касаційному порядку.
Враховуючи викладене та з метою дотримання єдності судової практики, Суд дійшов висновку про необхідність зупинення провадження у справі № 918/820/18 до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 587/430/16-ц.
Керуючись ст.ст. 228, 229, 234, 235 ГПК України, Суд,-
У Х В А Л И В:
Зупинити провадження у справі № 918/820/18 до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 587/430/16-ц.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.
Головуючий суддяМогил С.К.
Судді:Волковицька Н.О.
Случ О.В.