ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" серпня 2019 р. Справа №914/312/19

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Галушко Н.А.

суддів Желіка М.Б.

Орищин Г.В.

розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ №14/4-602 від 11.05.2019

на рішення Господарського суду Львівської області від 18.04.2019 (суддя Мазовіта А.Б., повний текст рішення складено 23.04.2019, м. Львів)

у справі № 914/312/19

за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ

до відповідача Новокалинівського виробничого управління житлово-комунального господарства, м. Новий Калинів, Львівська область

про стягнення 39 222,43 грн.

В С Т А Н О В И В

На розгляд Господарського суду Львівської області подано позов ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ до Новокалинівського виробничого управління житлово-комунального господарства, м. Новий Калинів, Львівська область про стягнення 39 222,43 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що між позивачем та відповідачем 14.09.2016 укладено договір постачання природного газу №5058/1617-ТЕ-21, на виконання умов якого відповідачу було передано у власність природний газ. Однак, відповідач свої зобов`язання щодо оплати вартості природного газу виконав несвоєчасно. У зв`язку з порушенням строків оплати вартості природного газу, відповідачу нараховано пеню в сумі 2,82 грн., 3% річних в сумі 10 374,20 грн., інфляційні в сумі 28 845,42 грн. Таким чином, загальний розмір заборгованості, який підлягає до стягнення з відповідача, становить 39 222,43 грн.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 18.04.2019 у справі №914/312/19 (суддя Мазовіта А.Б.) позовні вимоги задоволено частково. Стягнено з Новокалинівського виробничого управління житлово-комунального господарства на користь ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 2,82 грн. пені, 0,40 грн. 3% річних, 1,99 грн. інфляційних, 0,25 грн. судового збору. В задоволенні решти позовних відмовлено.

Рішення місцевого господарського суду мотивоване тим, що підписавши спільні протокольні рішення, сторони погодилися з тим, що між ними встановлюється інший, а не той, що був врегульований договором, порядок розрахунків. Для застосування санкцій, зокрема пені, передбаченої п. 8.2 договору, та наслідків порушення грошового зобов`язання, встановлених ч. 2 ст. 625 ЦК України, необхідно, щоб оплату було здійснено поза межами порядку і строків, визначених спільними протокольними рішеннями.

ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" подано апеляційну скаргу №14/4-602 від 11.05.2019, в якій просить рішення Господарського суду Львівської області від 18.04.2019 у даній справі в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення 3% річних у сумі 4 710,63 грн та інфляційних втрат у сумі 28 843,43 грн скасувати. Прийняти нове рішенням в цій частині, яким позовні вимоги позивача щодо стягнення 3% річних у сумі 10 373,80грн. та інфляційних втрат у сумі 14 791,20грн., у стягненні яких було відмовлено, задоволити у повному обсязі.

Зокрема, скаржник посилається на те, що всі розрахунки щодо заборгованості були здійсненні виключно за кошти, які були сплачені відповідачем не на підставі Спільних протокольних рішень, а саме на суму заборгованості, яка відповідно була сплачена відповідачем за рахунок власних коштів не у строки, передбачені спірним договором купівлі-продажу.

Отже, скаржник вважає, що позиція суду стосовно того, що дата зарахування коштів має ототожнюватися з датою підписання Спільних протокольних рішень не відповідає обставинам даної справи, оскільки нараховані інфляційні втрати та 3 % річних не нараховувалися взагалі на суми, які були сплачені на підставі протокольних рішень та відповідно розмежовувалися в самому розрахунку заборгованості.

Також, скаржник зазначає, що спірним договором купівлі-продажу газу передбачено (п.6.1), що Спільні протокольні рішення на виконання постанови КМУ № 20 не змінюють порядку розрахунків за договором. Таким чином, позивач вважає, що суд першої інстанції при винесені даного рішення не надав належної оцінки доказам та вимогам позивача, щодо стягнення сум інфляційних нарахувань та 3 % річних.

Новокалинівським виробничим управлінням житлово-комунального господарства не подано суду відзиву на апеляційну скаргу.

Враховуючи, що предметом розгляду у даній справі є вимоги про стягнення 39 222,43грн., дана справа відноситься до малозначних справ в розумінні приписів господарського процесуального законодавства України, судова колегія апеляційної інстанції розглянула справу №914/312/19 без повідомлення учасників справи. Сторонами не заявлено клопотання про розгляд справи з повідомленням сторін.

Колегія суддів Західного апеляційного господарського суду, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши наявні матеріали справи, проаналізувавши застосування норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, з огляду на наступне:

як вбачається із матеріалів справи, 14.09.2016 між ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (постачальник) та Новокалинівським виробничим управлінням житлово-комунального господарства (споживач) було укладено договір №5058/1617-ТЕ-21 постачання природного газу.

За цим договором постачальник (позивач) зобов`язувався поставити споживачеві (відповідачу) у 2016-2017 роках природний газ, а споживач зобов`язувався оплатити його на умовах цього договору.

На виконання умов договору, позивач протягом жовтня-грудня 2016 року, січня-березня 2017 року передав у власність відповідачу природний газ на загальну суму 5 092 025,29 грн., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу від 31.10.2016, 30.11.2016, 31.12.2016, 31.01.2017, 28.02.2017, 31.03.2017. Факт отримання природного газу відповідачем у відповідних обсягах не оспорюється.

Відповідно до п. 6.1 договору оплата за природний газ здійснюється споживачем виключно коштами шляхом 100-відоткової поточної оплати протягом місяця поставки природного газу.

Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 25-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Як вбачається із матеріалів справи, між Головним управлінням Державної казначейської служби України у Львівській області, Департаментом фінансів Львівської облдержадміністрації, Новокалинівським виробничим управлінням житлово-комунального господарства і Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України" з метою погашення взаємної заборгованості укладено спільні протокольні рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ і теплопостачання за рахунок коштів загального фонду Державного бюджету України. У зазначених спільних протокольних рішеннях сторони погодили, що предметом таких рішень є організація проведення сторонами взаєморозрахунку відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 № 20 "Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій".

Згідно з пунктом 4 спільних протокольних рішень сторони, які підписали спільне протокольне рішення, несуть відповідальність за недотримання вимог постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 № 20 та Порядку щодо проведення розрахунків, а також за невиконання своїх зобов`язань за цим спільним протокольним рішенням про організацію взаєморозрахунків відповідно до законодавства України.

В ході розгляду справи в суді першої інстанції встановлено, що відповідач свої зобов`язання перед позивачем щодо оплати вартості отриманих обсягів газу у жовтні-грудні 2016 року, січні-березні 2017 року виконав з порушенням строків, встановлених п. 6.1. договору.

Заборгованість у розмірі 5 091 847,00 грн. була сплачена відповідачем згідно спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання за рахунок коштів загального фонду Державного бюджету України, підписаних Головним управлінням Державної казначейської служби України у Львівській області, Департаментом фінансів Львівської обласної державної адміністрації, Новокалинівським виробничим управлінням житлово-комунального господарства та Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", а саме:

- від 17.11.2016 №2794 на суму 333 800,00 грн. (сплачено 21.11.2016);

- від 13.12.2016 №3083 на суму 948 000,00 грн. (сплачено 27.12.2016);

- від 20.01.2017 №427 на суму 941 000,00 грн. (сплачено 03.02.2017);

- від 16.02.2017 №1023 на суму 1 034 900,00 грн. (сплачено 28.02.2017);

- від 14.03.2017 №1545 на суму 1 015 017,00 грн. (сплачено 24.03.2017);

- від 20.04.2017 №2307 на суму 819 130,00 грн. (сплачено 31.07.2017)

Відповідно до п.п. 5.2, 5.3 спільних протокольних рішень вони набирають чинності з моменту їх підписання всіма сторонами і діють до повного виконання сторонами зобов`язань за цими спільними протокольними рішеннями. Спільні протокольні рішення є чинними лише у разі проведення відповідного фінансування.

Решту заборгованості у розмірі 178,29 грн. було сплачено відповідачем власними коштами.

З огляду на неналежне виконання відповідачем своїх обов`язків щодо оплати вартості газу, позивач звернувся до суду із позовом про стягнення з відповідача 2,82 грн. пені, 10 374,20 грн. 3% річних, 28 845,42 грн. інфляційних.

Згідно ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ст. 11 ЦК України, однією з підстав виникнення зобов`язань, є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Стаття 599 ЦК України вказує на те, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Аналогічні вимоги встановлені ст. 193 ГК України.

Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною 1 ст. 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

В силу ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема:

1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору;

2) зміна умов зобов`язання;

3) сплата неустойки;

4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 ГК України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Частиною 4 ст. 231 ГК України встановлено, що у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором.

Відповідно до пункту 8.2. договору, у разі прострочення споживачем оплати згідно пункту 6.1. цього договору він зобов`язується сплатити постачальнику пеню в розмірі 21% річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З врахуванням цих положень, позивачем нараховано та заявлено до стягнення пеню в сумі 2,82 грн., 3% річних в сумі 10 374,20 грн., інфляційні в сумі 28 845,42 грн.

Згідно з положеннями частин 1-3 статті 12 ГК України держава для реалізації економічної політики, виконання цільових економічних та інших програм і програм економічного і соціального розвитку застосовує різноманітні засоби і механізми регулювання господарської діяльності. Основними засобами регулюючого впливу держави на діяльність суб`єктів господарювання є: державне замовлення; ліцензування, патентування і квотування; технічне регулювання; застосування нормативів та лімітів; регулювання цін і тарифів; надання інвестиційних, податкових та інших пільг; надання дотацій, компенсацій, цільових інновацій та субсидій. Умови, обсяги, сфери та порядок застосування окремих видів засобів державного регулювання господарської діяльності визначаються цим Кодексом, іншими законодавчими актами, а також програмами економічного і соціального розвитку. Встановлення та скасування пільг і переваг у господарській діяльності окремих категорій суб`єктів господарювання здійснюються відповідно до цього Кодексу та інших законів.

Одним із засобів державного регулювання господарської діяльності є визначення механізму перерахування субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг та житлових субсидій населенню на оплату електроенергії, природного газу, послуг тепло-, водопостачання і водовідведення, квартирної плати (утримання будинків і споруд та прибудинкових територій), вивезення побутового сміття та рідких нечистот за рахунок надходження до загального фонду державного бюджету рентної плати за транзитне транспортування природного газу і за природний газ, що видобувається в Україні. Таке регулювання визначено постановою Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 №20 "Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій" (далі - Порядок, в редакції, чинній станом на час виникнення спірних правовідносин).

Аналіз змісту цього Порядку вказує на те, що держава взяла на себе бюджетне зобов`язання щодо відшкодування частини витрат підприємств паливно-енергетичного комплексу, пов`язаних із газопостачанням населенню, яке використовує субсидії та має пільги з оплати комунальних послуг, а саме витрат на придбання природного газу, його транспортування магістральними та переміщення розподільчими газопроводами.

Пунктом 12 Порядку визначено, що розрахунки проводяться за згодою сторін на підставі актів звіряння та спільних протокольних рішень, підписаних усіма учасниками цих розрахунків.

Порядок проведення розрахунків за природний газ, теплопостачання і електроенергію затверджено наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості України, Міністерства фінансів України від 03.08.2015 № 493/688 (в редакції, чинній станом на момент виникнення спірних правовідносин).

Цей Порядок визначає взаємовідносини між органами Державної казначейської служби України, департаментами фінансів обласних державних адміністрацій, Департаментом фінансів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (далі - відповідні департаменти фінансів), Міністерством енергетики та вугільної промисловості України, Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України", ДП "Енергоринок" та іншими учасниками розрахунків за природний газ, теплопостачання та електроенергію, що проводяться відповідно до Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 № 20.

Згідно з пунктом 1.2 цього Порядку розрахунки, передбачені в пункті 1.1 цього розділу, проводяться за згодою сторін на підставі актів звіряння за нарахованими пільгами, субсидіями та компенсаціями населенню або договорів, що визначають обсяг щомісячного споживання ресурсів (товарів, послуг), і спільного протокольного рішення про організацію взаєморозрахунків за теплопостачання, природний газ та послуги з постачання, транспортування, розподілу природного газу, форма якого наведена у додатку 1 до цього Порядку; спільного протокольного рішення про організацію взаєморозрахунків за електроенергію, форма якого наведена у додатку 2 до цього Порядку; спільного протокольного рішення про організацію взаєморозрахунків за електроенергію та природний газ або вугілля, форма якого наведена у додатку 3 до цього Порядку.

Усі учасники розрахунків зобов`язані забезпечувати підписання спільних протокольних рішень на проведення розрахунків протягом 2 робочих днів з дня отримання таких спільних протокольних рішень (пункт 1.5).

З наведеного вбачається адміністративно-правове регулювання відносин щодо механізму фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення щодо надання пільг та житлових субсидій населенню, зокрема на оплату природного газу.

Запроваджуючи механізм взаємних розрахунків між підприємствами паливно-енергетичного комплексу, визначений Порядком, держава забезпечує відшкодування частини витрат підприємств паливно-енергетичного комплексу, пов`язаних із газопостачанням населення, яке використовує житлові субсидії та має пільги з оплати комунальних послуг. Тобто держава офіційно визнає неспроможність підприємств паливно-енергетичного комплексу забезпечити вчасні розрахунки в цій частині (залежно від рівня отриманих пільг та субсидій, отриманих населенням на відповідній ліцензованій території діяльності).

Визнаючи неможливість розрахунків в цій частині підприємствами паливно-енергетичного комплексу, держава, приймаючи відповідні нормативно-правові акти, змінює характер регулювання відповідних правовідносин, що склалися між сторонам на підставі укладених між ними договорів.

Тобто правовідносини щодо проведення розрахунків між сторонами в цій частині (у розмірі отриманих пільг та субсидій, отриманих населенням на відповідній території діяльності відповідача) зазнають імперативного регулюючого впливу держави, яка приймає законодавчі акти щодо виділення відповідних субвенцій на фінансування пільг та субсидій; соціального захисту відповідних категорій громадян та їх гарантій. Отже, на виконання таких законодавчих актів державою в особі відповідних державних органів приймаються підзаконні нормативні акти, як то постанова Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 № 20.

Таким чином, незалежно від того, що правовідносини між сторонами виникли на підставі господарського договору, грошові зобов`язання між сторонами договору в частині, яку держава компенсуватиме за рахунок коштів державного бюджету, регулюються відповідними нормами законодавства, зокрема, адміністративного (бюджетного), і застосування та чинність яких не залежить від того, чи передбачали сторони у договорі відповідні умови.

Наведеним спростовується посилання позивача на умови договору, у п. 6.1 якого зазначено, зокрема, що підписання спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за природний газ відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 № 20 не змінює строків та умов розрахунків за цим договором.

Тобто, підписавши спільні протокольні рішення, сторони погодилися з тим, що між ними встановлюється інший, а не той, що був врегульований договором, порядок розрахунків.

Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 31.05.2019 у справі №924/296/18.

Отже, для застосування санкцій, зокрема пені, передбаченої п. 8.2 договору, та наслідків порушення грошового зобов`язання, встановлених ч. 2 ст. 625 ЦК України, необхідно, щоб оплату було здійснено поза межами порядку і строків, визначених спільними протокольними рішеннями.

З огляду на вищевказане, а також факт часткової сплати відповідачем вартості газу власними коштами, судом першої інстанції здійснено перерахунок сум пені, 3% річних та інфляційних та правомірно встановлено, що розмір пені повинен становити 2,82 грн., 0,40 грн. 3% річних, 1,99 грн. інфляційних.

Отже, апеляційний господарський суд прийшов до висновку, що рішення суду прийнято із додержанням норм матеріального і процесуального права, тому судова колегія не вбачає підстав для зміни або скасування рішення суду першої інстанції та, відповідно, підстав для задоволення апеляційної скарги.

Згідно з ст.73 ГПК України доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст.86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Наведені доводи апеляційної скарги не спростовують встановлені місцевим господарським судом обставини по справі та його висновки, а тому апеляційна скарга ПАТ «НАК «Нафтогаз України» підлягає залишенню без задоволення, а рішення Господарського суду Львівської області від 18.04.2019 без змін.

Згідно із ст.129 ГПК України судовий збір за розгляд апеляційної скарги покладається на скаржника.

Керуючись, ст. ст. 129, 269, 270, 273, 275, 276, 282-284 Господарського процесуального кодексу України, Західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ

1.Рішення Господарського суду Львівської області від 18.04.2019 у справі №914/312/19 залишити без змін, апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ №14/4-602 від 11.05.2019 без задоволення.

2.Судовий збір за розгляд апеляційної скарги покладається на скаржника.

3.Постанова набирає законної сили з дня її прийняття є остаточною, оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови оформлено і підписано відповідно до вимог ст.282 ГПК України 12.08.2019 року.

Головуючий суддя Галушко Н.А.

суддя Желік М.Б.

суддя Орищин Г.В.