РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

07.08.2019Справа № 911/1190/19

Суддя Плотницька Н.Б., розглянувши справу

за позовом Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" в особі Херсонської філії Публічного акціонерного товариства "Укртелеком"
доТовариства з обмеженою відповідальністю "Техойл НК"
простягнення 27 644 грн 76 коп.
Представники сторін:не викликались,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

31.05.2019 до Господарського суду Київської області надійшла позовна заява Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" в особі Херсонської філії Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" з вимогами до Товариства з обмеженою відповідальністю "Техойл НК" про стягнення 27 644 грн 76 коп., в тому числі: 22 785 грн 00 коп. основного боргу, 318 грн 99 коп. інфляційних втрат, 2 719 грн 22 коп. пені, 226 грн 60 коп. 3 % річних, 1 139 грн 25 коп. штрафу у розмірі 5 % та 455 грн 70 коп. штрафу у розмірі 2 %.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач в порушення норм чинного законодавства України та укладеного сторонами договору поставки від 01.02.2018 № 80D723-170/18 належним чином не виконав взяті на себе зобов`язання щодо поставки оплаченого товару, у зв`язку з чим в останнього виникла заборгованість у розмірі 22 785 грн 00 коп. Крім того, у зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань позивачем нараховано 318 грн 99 коп. інфляційних втрат, 2 719 грн 22 коп. пені, 226 грн 60 коп. 3 % річних, 1 139 грн 25 коп. штрафу у розмірі 5 % та 455 грн 70 коп. штрафу у розмірі 2 %.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 14.05.2019 № 911/1190/19 позовну заяву Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" в особі Херсонської філії Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" з вимогами до Товариства з обмеженою відповідальністю "Техойл НК" про стягнення 27 644 грн 76 коп. направлено за територіальною підсудністю до Господарського суду міста Києва.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу № 911/1190/19 передано на розгляд судді Плотницькій Н.Б.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.06.2019 відкрито провадження у справі № 911/1190/19, розгляд справи постановлено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи за наявними у справі матеріалами.

19.06.2019 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшло клопотання про долучення документів до матеріалів справи на виконання вимог ухвали суду.

09.07.2019 на адресу Господарського суду міста Києва повернулося поштове відправлення за № 970, яким на адресу відповідача, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, було направлено ухвалу від 04.06.2019, із зазначенням причини повернення: за закінченням встановленого строку зберігання, дата довідки ф.20: 08.07.2019.

Відповідно до частин 2, 7 статті 120 Господарського процесуального кодексу України суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи.

У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Згідно з пунктом 5 частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Таким чином, суд приходить до висновку, що ухвала Господарського суду міста Києва від 04.06.2019 вручена відповідачу 08.07.2019.

Станом на 07.08.2019 відповідачем вимог ухвали суду від 04.06.2019, зокрема, щодо подання відзиву на позов, не виконано.

Враховуючи викладене, суд вирішує справу за наявними матеріалами справи.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

01.02.2018 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Техойл НК" (продавець за договором) та Публічним акціонерним товариством "Укртелеком" в особі Херсонської філії Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" (покупець за договором) укладено договір поставки № 80D723-170/18, відповідно до умов якого продавець зобов`язується передати у власність представників покупця, перелік яких наведено у додатку № 4 до договору, пальне, а саме: дизельне пальне, бензини марок А-92, А-95 (код УКТ ЗЕД , , ) (далі - товар), а покупець (представники покупця) зобов`язуються прийняти і оплатити поставлений товар.

Відповідно до пункту 1.2. договору передача пального здійснюється на умовах EXW - АЗС Міжнародних правил щодо тлумачення термінів "Інкотермс-2010" представникам покупця. Передача пального здійснюється по факту передачі представником покупця або уповноваженим користувачем бланку-дозволу, строк дії якого не закінчився, оператору АЗС.

Згідно з пунктом 1.3. договору бланк є документом встановленого зразка та форми, одноразового використання, який посвідчує право представника покупця та/або уповноваженого ним користувача на одержання певної кількості та певної марки пального на АЗС. Бланк надає право представнику покупця або уповноваженому користувачу отримати товар на АЗС, перелік яких наведено в Додатку № 3 до договору. Бланк не є платіжним документом, що підтверджує оплату товару. Бланки є власністю продавця а передаються представнику покупця у тимчасове користування відповідно до умов договору. Дія бланку розпочинається з дати отримання покупцем бланків, зазначеної у акті передачі бланків - дозволу. Кінцева дата дії відповідного бланку зазначається на його зворотному боці.

Пунктом 1.4. договору встановлено, що передача бланків на відповідну кількість пального посвідчується підписаними обома сторонами актом передачі бланків-дозволу. Продавець оформлює два примірника акту передачі бланків-дозволу. Передача бланків представнику покупця або уповноваженому ним представникові здійснюється протягом 5 (п`яти) робочих днів з моменту отримання відповідної заявки, форма якої наведена у додатку № 1 до договору.

Право власності на пальне переходить до представників покупця в момент фактичного отримання товару на АЗС за переліком, наведеним в додатку № 3, що посвідчується актом фактичної вибірки товару з АЗС, підписаним обома сторонами. Оригінали актів фактичної вибірки надаються продавцем представникам покупця у термін з 4 (четвертого) по 8 (восьме) число місяця, що йде наступним за розрахунковим. Продавець зобов`язується забезпечити наявність та передати визначену кількість пального за першою вимогою представника покупця по факту пред`явлення ним бланку на певній АЗС (пункт 1.5. договору).

Відповідно до пункту 2.1. договору загальна ціна (вартість) цього договору визначається вартістю переданого товару покупцю згідно з видатковими документами, протягом всього строку дії договору та не повинна перевищувати 2 047 302, 65 грн без ПДВ, крім того ПДВ 20% - 409 460, 53 грн, що разом з ПДВ та акцизним податком складає 2 456 763,18 грн.

Пунктом 4.1. договору сторони дійшли згоди, що оплата товару, що поставлений за кожною окремою заявкою, проводиться представником покупця протягом 14 (чотирнадцяти) календарних днів з дати отримання покупцем відповідного оригіналу рахунку-фактури, підтвердженого підписаним обома сторонами оригіналом акту на передачу бланків-дозволу, шляхом перерахування коштів на поточний рахунок продавця, вказаний в цьому договорі, або іншим шляхом (за письмовим погодженням сторін), що не суперечить чинному законодавству України.

Згідно з пунктами 4.2. та 4.3. договору датою оплати вважається дата зарахування грошових коштів банківською установою на банківський рахунок продавця. Усі розрахунки за договором здійснюються в національній валюті України - гривні.

Пунктом 5.1. договору встановлено, що він набуває чинності з дати підписання та діє протягом 12 (дванадцяти) місяців, а в частині невиконаних на дату закінчення строку дії договору зобов`язань сторін - до повного їх виконання.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Дослідивши зміст укладеного між позивачем та відповідачем договору, суд дійшов висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором поставки.

Відповідно до частини 1 статті 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з частиною 4 статті 265 Господарського кодексу України сторони для визначення умов договорів поставки мають право використовувати відомі міжнародні звичаї, рекомендації, правила міжнародних органів та організацій, якщо це не заборонено прямо або у виключній формі цим Кодексом чи законами України.

Реалізація суб`єктами господарювання товарів негосподарюючим суб`єктам здійснюється за правилами про договори купівлі-продажу. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу. (частина 6 статті 265 Господарського кодексу України).

Відповідно до статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Нормами частини 1 статті 656 Цивільного кодексу України встановлено, що предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому.

Згідно з частиною 1 статті 662 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

У відповідності до норм частини 1 та частини 2 статті 664 Цивільного кодексу України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар. Якщо з договору купівлі-продажу не випливає обов`язок продавця доставити товар або передати товар у його місцезнаходженні, обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент здачі товару перевізникові або організації зв`язку для доставки покупцеві.

Відповідно до частини 1 статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

На підставі виставленого відповідачем рахунку-фактури № НК-0003203 від 01.11.2018 на суму 60 112 грн 50 коп., позивач перерахував відповідачу кошти в розмірі 60 112 грн 50 коп., що підтверджується платіжним дорученням № 8433 від 13.11.2018, наявним в матеріалах справи.

Відповідно до підписаної сторонами видаткової накладної № НКТ-003427 від 01.11.2018, відповідач відпустив, а позивач отримав бензин А-92 у кількості 1 800 л та дизельне паливо у кількості 150 л на загальну суму 60 112 грн 50 коп. з ПДВ.

Судом встановлено, що відповідач в порушення умов договору та норм чинного законодавства належним чином не виконав взяті на себе зобов`язання щодо повної та своєчасної поставки оплаченого відповідачем товару, у зв`язку з чим в останнього виникла заборгованість перед замовником за не отриманий товар у розмірі 22 785 грн 00 коп., що також не було спростовано відповідачем, зокрема, відповідачем не надано суду доказів поставки оплаченого товару на суму 22 785 грн 00 коп.

Оцінюючи подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Зазначене також кореспондується зі статтями 525, 526 Цивільного кодексу України, відповідно до яких зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Частиною 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

З огляду на вищенаведене та встановленням факту невиконання відповідачем обов`язку з поставки оплаченого товару за договором № 80D723-170/18 від 01.02.2018 та факту наявності заборгованості у розмірі 22 785 грн 00 коп., вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості підлягають задоволенню у розмірі 22 785 грн 00 коп.

У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором, позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь 2 719 грн 22 коп. пені, 318 грн 99 коп. інфляційних втрат, 226 грн 60 коп. 3 % річних, 1 139 грн 25 коп. штрафу у розмірі 5 % та 455 грн 70 коп. штрафу у розмірі 2 %.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (частина 1 статті 230 Господарському кодексі України).

Відповідно до частини 1 статті 546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно з частиною 1 статті 547 Цивільного кодексу України правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі.

У відповідності до частини 1 статті 548 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

З огляду на вищевикладене та у зв`язку з тим, що позивачем не надано доказів того, що між сторонами існувала письмова угода щодо нарахування пені за невиконання чи неналежне виконання зобов`язань з поставки оплаченого товару за договором поставки № 80D723-170/18 від 01.02.2018, позовні вимоги позивача про стягнення пені у розмірі 2 719 грн 22 коп. визнаються судом необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд зауважує, що передбачене законом право кредитора вимагати стягнення боргу враховуючи індекс інфляції та відсотків річних є способом захисту майнових прав та інтересів кредитора, сутність яких складається з відшкодування матеріальних втрат кредитора та знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, а також отримання компенсації (плати) від боржника за користування ним грошовими коштами, які належать до сплати кредитору.

Дії відповідача є порушенням умов договору, що є підставою для захисту майнових прав та інтересів позивача, відповідно до норм статті 625 Цивільного кодексу України.

Дослідивши наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат та 3 % річних, доданий до позовної заяви, суд приходить до висновку про те, що він не містить всіх елементів, необхідних для здійснення обґрунтованого розрахунку інфляційних втрат та 3 % річних, а також позивачем не надано доказів, з якого моменту позивачу було відмовлено у заправці автотранспортних засобів, у зв`язку з чим суд позбавлений можливості здійснити розрахунок чи перевірити наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат та 3 % річних, оскільки неможливо визначити чіткого періоду прострочення, а саме дати настання прострочення з поставки оплаченого товару за договором поставки № 80D723-170/18 від 01.02.2018.

В даному випадку, наведений у позовній заяві розрахунок інфляційних втрат та 3 % річних за несвоєчасне виконання зобов`язань судом визнаний неналежним доказом заявлених вимог, оскільки був оцінений судом у відповідності з вимогами Господарського процесуального кодексу України.

З огляду на вищевикладене та у зв`язку з ненаданням суду доказів, що підтверджують дату прострочення відповідачем поставки оплаченого товару за договором для здійснення судом власного розрахунку інфляційних втрат та 3 % річних, суд вважає вимоги позивача про стягнення з відповідача 318 грн 99 коп. інфляційних втрат та 226 грн 60 коп. 3 % річних необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Щодо стягнення з відповідача 1 139 грн 25 коп. штрафу у розмірі 5 % та 455 грн 70 коп. штрафу у розмірі 2 % суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 6.2.1. договору продавець зобов`язаний забезпечити передачу пального через АЗС представнику покупця або уповноваженому ним користувачу в наступному режимі - безперервно та цілодобово, за винятком випадків, коли роботу АЗС припинено внаслідок технічної перерви, технічної аварії або дії форс-мажорних обставин, у відповідності до кількості та номенклатури пального, визначеного в пред`явлених бланках.

Пунктом 7.3. договору визначено, що у разі порушення продавцем умов п. 6.2.1. цього договору він за вимогою представника покупця зобов`язується сплатити штраф у розмірі 5 % (п`яти відсотків) від загальної вартості пального у відпуску (заправці) якого представнику покупця було відмовлено.

Згідно з пунктом 7.4. договору у разі повторного порушення продавцем умов п. 6.2.1. цього договору він зобов`язується сплатити покупцю штраф у розмірі 2 % (двох відсотків) від загальної вартості пального у відпуску (заправці) якого представнику покупця було відмовлено.

Суд зазначає, що в матеріалах справи відсутні докази у відпуску (заправці) якої вартості пального представнику покупця було відмовлено. Також, матеріали справи не містять доказів на підтвердження того факту, що представнику позивача повторно було відмовлено у відпуску (заправці) пального.

З огляду на вищевикладене та у зв`язку з ненаданням суду доказів, що підтверджують загальну вартість пального у відпуску (заправці) якого було відмовлено представнику позивача, суд не має можливості перевірити правомірність нарахування штрафу, передбаченого пунктом 7.3. договору, у зв`язку з чим вважає вимоги позивача про стягнення з відповідача 1 139 грн 25 коп. штрафу у розмірі 5 % та 455 грн 70 коп. штрафу у розмірі 2 % необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Згідно з частиною 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається: у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Kеруючись ст. 74, ст.ст. 76-79, ст. 86, ст. 123, ст. 129, ст.ст. 232-233, ст.ст. 237- 238, ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Техойл НК" (01030, м. Київ, вулиця Ярославів Вал, будинок 5-В, ідентифікаційний код 41486736) на користь Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" (01601, м. Київ, бульвар Тараса Шевченка, будинок 18, ідентифікаційний код 21560766) в особі Херсонської філії Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" (73000, Херсонська обл., місто Херсон, Суворовський район, проспект Ушакова, будинок 41, ідентифікаційний код 01188661) заборгованість у розмірі 22 785 (двадцять дві тисячі сімсот вісімдесят п`ять) грн 00 коп. та витрат по сплаті судового збору у розмірі 341 (триста сорок одна) грн 77 коп.

3. В іншій частині позову щодо вимог про стягнення 318 грн 99 коп. інфляційних втрат, 2 719 грн 22 коп. пені, 226 грн 60 коп. 3 % річних, 1 139 грн 25 коп. штрафу у розмірі 5 % та 455 грн 70 коп. штрафу у розмірі 2 % відмовити.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Відповідно до частини 1 статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, а на ухвалу суду - протягом десяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (частина 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України).

Суддя Н.Б.Плотницька