РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

06.08.2019Справа № 910/6884/19

Господарський суд міста Києва в складі:

головуючого судді Привалова А.І.

розглянувши у спрощеному позовному провадженні справу № 910/6884/19

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничо-комерційна фірма "Атлант-Плюс"

до товариства з обмеженою відповідальністю "ОВС Компані"

про стягнення 316 841,00 грн.

Без виклику учасників справи.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Виробничо-комерційна фірма "Атлант-Плюс" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "ОВС Компані" про стягнення 322 441,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач, отримавши кошти в розмірі 300 000 грн., не здійснив поставку товару, у зв`язку з чим позивач просить стягнути вказані кошти з відповідача на підставі ст. 693 ЦК України, а також нараховані, у зв`язку з простроченням платежу, 3% річних у сумі 16841,00 грн.

Крім того, позивачем до ціни позову включено витрати на правничу допомогу, що суперечить п. 1 ч. 1 ст. 163 ГПК України, а відтак ціна позову становить 316 841,00 грн.

Згідно з пунктом 1 частини 5 статті 12 Господарського процесуального кодексу України справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб є малозначними справами.

Частиною 1 статті 247 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що малозначні справи розглядаються у порядку спрощеного позовного провадження.

Відповідно до частини 1 статті 250 Господарського процесуального кодексу України питання про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження у справі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.06.2019р. відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику представників сторін.

04.07.2019р. через канцелярію суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому викладені заперечення на позовну заяву, обґрунтовані тим, що рішенням Господарського суду міста Києва від 18.02.2019р. у справі №910/14354/18, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 07.05.2019р., встановлено відсутність порушення відповідачем умов Договору поставки №О-00000016 від 28.04.2017р. А також відповідач стверджує, що йому не відомі обставини про будь-які інші редакції договорів, окрім тієї, що досліджувалась Господарським судом міста Києва під час розгляду справи №910/14354/18. Жодних домовленостей про поставку товару після здійснення передоплати у сумі 300 000 грн. та таких змін до договору не існує.

23.07.2019р. через канцелярію суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України, у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

28 квітня 2017 року між товариством з обмеженою відповідальністю «ОВС Компані» (за договором - постачальник) та товариством з обмеженою відповідальністю «Виробнича комерційна фірма «Атлант-плюс» (за договором - покупець) укладено Договір поставки №О-00000016 (далі - Договір), за умовами якого постачальник зобов`язується поставляти покупцю автоматичні револьверні двері в подальшому - товар, а покупець зобов`язується приймати та здійснювати оплату цього товару на умовах визначених цим Договором.

Номенклатура, кількість, ціна за одиницю товару та загальна вартість товару, що підлягає поставці, визначаються у специфікаціях та/або/видаткових накладних, рахунках а відповідну партію товару, які є невід`ємною частиною цього Договору (п. 1.2 договору).

Відповідно до п. 3.1 договору, поставка товару по цьому Договору здійснюється згідно Міжнародних правил інтерпретації комерційних термінів Інкотермс-2010. Поставка товару здійснюється на умовах DDP, м. Київ. Інше місце поставки та умови поставки товару сторони можуть визначити окремо та зазначити у відповідній Специфікації на поставку такої партії товару.

Згідно з п. 3.2 Договору строк поставки товару - протягом шістдесяти трьох календарних днів з моменту отримання 70% оплати за товар, що підлягає поставці, та підписання креслень та специфікацій, в яких вказані необхідні параметри, розміри, комплектність, для виготовлення товару на заводі виробника. Інші строки поставки можуть бути узгоджені сторонами у відповідній специфікації. Умови поставки зазначені в специфікації розповсюджуються виключно на поставку партії товару зазначену в такій специфікації.

У відповідності до п. 3.5 Договору постачальник зобов`язаний своєчасно надати належним чином оформлену податкову накладну із застосуванням електронного цифрового підпису. Сторони визнають складені податкові накладні в електронному вигляді з використанням ЕЦП та надані в програму «M.E.Doc IS», як оригінали, що мають юридичну силу. Сторони визнають, що ЕЦП за правовим статусом прирівнюється до власноручного підпису (печатки) постачальника у разі, якщо ЕЦП підтверджена з використанням посиленого сертифіката ключа за допомогою надійних засобів цифрового підпису.

Пунктом 3.6 договору узгоджено, що приймання та передача товару за кількістю і якістю проводиться сторонами відповідно до Інструкції «Про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення та товарів народного споживання за кількістю» затвердженої постановою Держарбітражу при Раді Міністрів СРСР від 15.06.1965 № П-6 та Інструкції про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення та товарів народного споживання за якістю» затвердженої постановою Держарбітражу при Раді Міністрів СРСР від 25.04.1966 № П-7. Сторони керуються даною інструкцією в частині, що не суперечить умова даного Договору. У разі виявлення неякісного/дефектного товару виклик представника постачальника обов`язковий.

Згідно з п. 5.1 договору, ціна на товар узгоджується сторонами і вказується в специфікаціях та/або в рахунках до цього Договору. Ціна на товар може бути переглянута постачальником в односторонньому порядку у разі збільшення курсу долара США (євро) більш ніж на 5% (згідно встановленого курсу продаж валют в ПАТ «Укрсиббанк»), який існував на момент укладення даного Договору (на момент підписання специфікації).

За умовами п. 5.2 Договору оплата за товар здійснюється покупцем шляхом внесення 80% передплати протягом трьох робочих днів з моменту погодження поставки відповідної партії товару (підписання специфікації тощо). Остаточний розрахунок, а саме 20%, покупець повинен оплатити протягом трьох днів з моменту підписання документів про отримання товару. Сторонами можуть бути визначені інші умови оплати шляхом зазначення їх в специфікації на поставку партії товару. Такі умови оплати діють виключно на поставку товару за специфікацією в якій вони зазначені.

Відповідно до п. 5.3 договору, загальна сума Договору складає 510 720 грн. з ПДВ або визначається, як сума вартостей всіх поставок здійснених постачальником в період дії цього Договору і визначається як сума всіх специфікацій та/або/видаткових накладних, рахунків фактур.

Договір вступає в силу після підписання його сторонами та діє до 31.12.2017, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань (п. 8.1 Договору).

Відповідно до п. 8.10 договору, сторони допускають можливість обміну факсимільними копіями документів з обов`язковою відправкою оригіналу такого документа протягом 14 днів з моменту його підписання.

На виконання умов Договору, 28.04.2017р. відповідачем виставлено рахунок № О-00000016 на суму 508 720 грн., який згідно платіжного доручення № 2010 від 28.04.2017р. оплачений позивачем на суму 300 000 грн.

05.08.2017р. позивач звернувся до відповідача із вимогою вих. № 02/08-17 від 02.08.2017р. про повернення помилково сплачених грошових коштів в сумі 300 000 грн., направлення якої підтверджується описом вкладення та фіскальним чеком від 02.08.2017р.

04.10.2017р. позивач повторно звернувся до відповідача із вимогою вих. № 02/10-17 від 02.10.2017р. про повернення помилково сплачених грошових коштів в сумі 300 000 грн., направлення якої підтверджується описом вкладення та фіскальним чеком від 04.10.2017р.

Відповідач в свою чергу надав відповідь за вих. № 31/10/2017-01 від 31.10.2017р., в якій зазначив, що здійснений платіж в розмірі 300 000 грн. не є помилковим, а здійснений з метою придбання автоматичних револьверних дверей КА023-3 у кількості 1 комплекту згідно укладеного Договору. Також, відповідач зазначив, що означений товар вже придбаний, доставлений та розмитнений і перебуває на складі, очікуючи оплати. Направлення зазначеної відповіді підтверджується описом вкладення та фіскальним чеком від 01.11.2017р.

У зв`язку із викладеним, позивач звернувся до суду з позовом у справі №910/14354/18 та зазначив, що ТОВ «ВКФ «Атлант-Плюс» отримало від ТОВ «ОВС Компані» рахунок-фактуру № 16 від 28.04.2017р. на суму 300 000 грн. (за револьверні автоматичні двері) для моніторингу цін на ринку, та помилково здійснило перерахування суми, що вказана у рахунку № 16 від 28.04.2017р.

Позивач також вказував, що ТОВ «ВКФ «Алтант-плюс» неодноразово звертався до ТОВ «ОВС Компані» щодо повернення помилково сплачених коштів в сумі 300 000 грн., але відповідач не відреагував на звернення позивача, в зв`язку з чим, позивач на підставі ст. 1212 ЦК України просив стягнути з відповідача безпідставно одержані кошти в сумі 300 000 грн. та 3% річних в розмірі 13 413,70 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 18.02.2019р. у справі №910/14354/18, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 07.05.2019р., в задоволенні позову ТОВ «ВКФ «Алтант-плюс» відмовлено повністю.

В подальшому, ТОВ «ВКФ «Алтант-плюс» звернулось до суду з позовом у даній справі та просить суд стягнути з ТОВ «ОВС Компані» 322 441,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідач, отримавши кошти в розмірі 300 000 грн., не здійснив поставку товару, у зв`язку з чим просить стягнути вказані кошти з відповідача на підставі ст. 693 ЦК України, а також нараховані, у зв`язку з простроченням платежу, 3% річних у сумі 16841,00 грн.

При цьому, що стосується умов попередньої оплати та поставки товару позивач у позовній заяві стверджує наступне.

Умови пунктів 3.2. та 5.2. проекту Договору поставки №О-00000016 від 28.04.2017р. у початковій редакції містили невідповідності, а саме:

3.2. Строк поставки товару - протягом 63 (шістдесяти трьох) календарних днів з моменту отримання 70% оплати за товар, що підлягає поставці, та підписання креслень та специфікацій, в яких вказані необхідні параметри, розміри, комплектність, для виготовлення Товару на зводі виробника. Інші строки поставки можуть бути узгоджені сторонами у відповідній специфікації. Умови поставки зазначені в специфікації розповсюджуються виключно на поставку партії товару зазначену в такій специфікації.

5.2. Оплата за Товар здійснюється покупцем шляхом внесення 80 % передплати протягом 3 (трьох) робочих днів з моменту погодження поставки відповідної партії товару (підписання специфікації тощо). Остаточний розрахунок, а саме 20%, Покупець повинен оплатити протягом 3 (трьох днів з моменту підписання документів про отримання Товару. Сторонами можуть буди визначенні інші умови оплати шляхом зазначення їх в специфікації на поставку партії товару. Такі умови оплати діють виключно на поставку товару за специфікацією в якій вони зазначені.

Позивач стверджує, що після виявлення ним у проекті договору вказаних розбіжностей сторони домовились, що строк поставки товару - протягом шістдесяти трьох календарних днів з моменту отримання передоплати в розмірі 300 000,00 грн. за товар, а решту суми (до 510 720,00 грн.) покупець повинен оплатити протягом трьох днів з моменту підписання документів про отримання товару.

За згодою сторін зазначені пункти проекту Договору були змінені та викладені в наступній редакції:

3.2. Строк поставки товару - протягом 63 (шістдесяти трьох) календарних днів з моменту отримання 300 000,00 грн. передоплати за товар, що підлягає поставці, та підписання креслень та специфікацій, в яких вказані необхідні параметри, розміри, комплектність, для виготовлення заводі виробника...

5.2. Оплата за Товар здійснюється покупцем шляхом внесення 300 000,00 грн. передоплати протягом 3 (трьох) робочих днів з моменту погодження поставки відповідної партії товару (підписання специфікації тощо). Остаточний розрахунок Покупець повинен оплатити протягом 2 (трьох) днів з моменту підписання документів про отримання Товару...

Остаточний проект Договору із вказаними змінами позивач підписав, завірив печаткою та надіслав відповідачу електронною поштою до перерахування коштів - 28.04.2017р.

03.05.2017р. по електронній пошті відповідач підтвердив, що вони роздрукували та підписали договір позивача.

При цьому, позивача зазначає, що проект Договору в першій редакції був направлений відповідачу для попереднього ознайомлення, узгодження сум, вартості замовлення та умов оплати і не містив, ні підпису керівника Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробнича комерційна фірма «Алтант-плюс», ні печатки даного товариства.

Таким чином, позивач вважає, що своє зобов`язання по попередній оплаті виконав у повному обсязі. Однак, відповідач свого зобов`язання з поставки товару в обумовлені договором строки (протягом 63 календарних днів з моменту отримання 300 000,00 грн. передоплати за товар) не виконав, у зв`язку з чим повинен повернути позивачу попередню оплату на підставі ст. 693 ЦК України, а також нараховані, у зв`язку з простроченням платежу 3% річних у сумі 16841,00 грн.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч. 2 ст. 205 ЦК України правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Частиною 1 статті 639 ЦК України визначено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

За загальним правилом правочини між юридичними особами належить вчиняти у письмовій формі (ст. 208 ЦК України).

При цьому, відповідно до ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Також, за приписами ч. 1 ст. 181 Господарського кодексу України допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Договір, відповідно до ст. 638 ЦК України, є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Згідно зі ст. 640 ЦК України, договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.

Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії (ч. 2 ст. 640 ЦК України).

Статтею 641 ЦК України передбачено, що пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Реклама або інші пропозиції, адресовані невизначеному колу осіб, є запрошенням робити пропозиції укласти договір, якщо інше не вказано у рекламі або інших пропозиціях.

Відповідно до ст. 642 ЦК України, відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 Цивільного кодексу України визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Як визначено ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Так, у рішенні Господарського суду міста Києва від 18.02.2019р. у справі №910/14354/18 встановлено, що між сторонами мало місце укладення правочину про поставку товару, оскільки сторони обмінялись факсимільними копіями Договору, підписали його та скріпили печатками, відповідач в свою чергу виставив позивачу рахунок № О-00000016 від 28.04.2017 на суму 508 720 грн. у якому визначено предмет «Автоматичні револьверні двері КА023-3», який згідно платіжного доручення № 2010 від 28.04.2017 оплачений позивачем на суму 300 000 грн. з призначенням платежу «за револьверні автоматичні двері згідно рах. 16 від 28.04.2017».

При цьому пункти 3.2. та 5.2. вказаного договору мають наступний зміст:

- п. 3.2 - строк поставки товару - протягом шістдесяти трьох календарних днів з моменту отримання 70% оплати за товар, що підлягає поставці, та підписання креслень та специфікацій, в яких вказані необхідні параметри, розміри, комплектність, для виготовлення товару на заводі виробника. Інші строки поставки можуть бути узгоджені сторонами у відповідній специфікації. Умови поставки зазначені в специфікації розповсюджуються виключно на поставку партії товару зазначену в такій специфікації;

- п. 5.2 - оплата за товар здійснюється покупцем шляхом внесення 80% передплати протягом трьох робочих днів з моменту погодження поставки відповідної партії товару (підписання специфікації тощо). Остаточний розрахунок, а саме 20%, покупець повинен оплатити протягом трьох днів з моменту підписання документів про отримання товару. Сторонами можуть бути визначені інші умови оплати шляхом зазначення їх в специфікації на поставку партії товару. Такі умови оплати діють виключно на поставку товару за специфікацією в якій вони зазначені.

Згідно ч. 4. ст. 75 ГПК України, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Аналогічні положення містить ч. 2 ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", відповідно до якої судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання усіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається процесуальним законом.

Так, преюдиційні факти є обов`язковими при вирішенні інших справ та не підлягають доказуванню, оскільки їх істинність встановлено у рішенні, у зв`язку з чим немає необхідності встановлювати їх знову, піддаючи сумніву істинність та стабільність судового акту, який набрав законної сили.

Таким чином, факти, встановлені у рішенні Господарського суду міста Києва від 18.02.2019р. у справі №910/14354/18, яке набрало законної сили, не доказуються при розгляді даної справи та мають обов`язкову силу для вирішення даної справи.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про необґрунтованість твердження позивача про наявність інших редакцій пунктів 3.2. та 5.2. Договору поставки №О-00000016 від 28 квітня 2017 року.

Нормами ст. 530 ЦК України, закріплено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

У відповідності до норм ст. 663 ЦК України, продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Згідно ч. 2 ст. 693 Цивільного кодексу України, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Статтею 610 Цивільного кодексу України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 613 Цивільного кодексу України, ч. 1 ст. 221 Господарського кодексу України кредитор вважається таким, що прострочив виконання господарського зобов`язання, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов`язку.

Частиною 4 статті 612 Цивільного кодексу України встановлено, що прострочення боржника не настає, якщо зобов`язання не може бути виконане внаслідок прострочення кредитора.

Відтак, з наведених вище умов Договору вбачається, що обов`язок з поставки товару на користь позивача у відповідача виникає після оплати 80% вартості товару.

Однак, матеріали справи не місять доказів оплати рахунку № О-00000016 від 28.04.2017 на суму 508 720 грн. в розмірі 80% вартості товару, а відтак відповідач не є таким, що прострочив строк поставки.

Згідно з ч. 3 ст. 220 Господарського кодексу України, боржник не вважається таким, що прострочив виконання зобов`язання, поки воно не може бути виконано внаслідок прострочення кредитора.

Аналіз зазначених норм закону дає підстави стверджувати, що термін "кредитор" у ст. 613 ЦК України використовується умовно як сторона, що у зобов`язальних правовідносинах протистоїть особі, яка є боржником. Виходячи з чого, зазначені в ч. 4 ст. 612 ЦК України умови настають, зокрема, у разі невиконання кредитором свого зобов`язання за договором шляхом належного прийняття або неприйняття виконаного боржником зобов`язання за договором, внаслідок чого прострочення боржника не може настати до виконання кредитором свого обов`язку.

Отже, враховуючи умови укладеного між сторонами договору та норми чинного законодавства, суд дійшов висновку про відсутність порушень з боку відповідача умов укладеного між сторонами договору, оскільки строк поставки товару не настав.

Враховуючи вищевикладене, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача передоплати в розмірі 300 000,00 грн.

В свою чергу, заявлені позовні вимоги про стягнення 3% річних, враховуючи, що позов в частині стягнення основної суми, на яку позивачем здійснено нарахування 3% річних задоволенню не підлягає, зазначена похідна вимога від основної вимоги також залишається без задоволення.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За таких обставин, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, з покладенням судових витрат та витрат на правничу допомогу на позивача, в порядку ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 129, 236-238, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

У разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано: 06.08.2019р.

Суддя А.І. Привалов