РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

09.08.2019Справа № 910/22873/17

За позовомПублічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк"
доТовариства з обмеженою відповідальністю "Нафтогаз-Альянс"
простягнення 6 175 980, 75 доларів США та 2 171 039, 72 грн
Суддя Підченко Ю.О.
Секретар судового засідання Лемішко Д.А.
Представники сторін:

від позивача: Яценко Є.О. - представник за довіреністю;

від відповідача: Яковюк Л.Ю. - представник за довіреністю.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство "Акціонерний комерційний промислово інвестиційний банк" (далі - позивач, ПАТ "Промінвестбанк") звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "НАФТОГАЗ-АЛЬЯНС" (далі - відповідач, ТОВ "Нафтогаз-Альянс") про стягнення заборгованості за кредитним договором № 20-1845/2-1 від 18.06.2013 року в розмірі 6 175 980, 75 доларів США та 2 171 039, 72 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач не належним чином виконує свої зобов`язання за кредитним договором № 20-1845/2-1 від 18.06.2013 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.01.2018 року відкрито провадження у справі, вирішено проводити розгляд за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання на 02.03.2018 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.03.2018 р. у порядку ст. 100 Господарського процесуального кодексу України у справі № 910/22873/17 призначено судову економічну експертизу, проведення якої доручено Київському науково-дослідному інституту судових експертиз, а провадження у справі зупинено до повернення матеріалів справи до суду після проведення Київським науково-дослідним інститутом судових експертиз судової економічної експертизи (або до дачі висновку чи повідомлення про неможливість її проведення).

Оскільки 25.04.2019 року через загальний відділ діловодства Господарського суду міста Києва надійшов висновок експертів за результатами проведення комісійної судово-економічної експертизи від 26.10.2018 за № 6908/6909/18-45/22983/18-71/22984/18-72, суд вирішив поновити провадження у справі № 910/22873/17 та призначити до розгляду у судовому засіданні.

Відповідно до ухвали Господарського суду міста Києва від 11.05.2019 поновлено провадження в справі, продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів та призначено підготовче судове засідання на 31.05.2019.

27.05.2019 через загальний відділ діловодства суду від відповідача надійшло клопотання про проведення додаткової судово-економічної експертизи.

У підготовчому судовому засіданні 31.05.2019 оголошено перерву до 07.06.2019.

06.06.2019 до суду надійшло клопотання відповідача про призначення повторної судово-економічної експертизи.

Безпосередньо в підготовчому судовому засіданні 07.06.2019 представник позивача проти призначення експертизи у справі заперечував.

Представник відповідача, у свою чергу, наполягав на призначення повторної експертизи та просив не розглядати подане ним раніше клопотання про призначення додаткової експертизи.

Заслухавши доводи сторін, з огляду на наявні у матеріалах справи, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні клопотання відповідача про призначення повторної судово-економічної експертизи.

Як вбачається з висновку експертів за результатами проведення комісійної судово-економічної експертизи № 6908/6909/18-45/22983/18-71/22984/18-72 від 26.10.2018, не видалося можливим надати відповіді на поставлені питання у зв`язку з відсутністю необхідного обсягу бухгалтерських неаналітичних документів.

З огляду на те, що у судовому засіданні 07.06.2019 здійснено дії передбачені ст. 182 Господарського процесуального кодексу України, а також те, що представник позивача та представник відповідача в даному судовому засіданні зазначили, що повідомлені про наслідки закриття підготовчого провадження, суд вирішив закрити підготовче провадження та призначити справу до розгляду по суті на 05.07.2019.

04.07.2019 через загальний відділ діловодства суду позивач звернувся з клопотанням про відкладення розгляду справи, яке мотивоване неможливістю бути присутнім у судовому засідання, призначеному на 05.07.2019.

Крім того, 04.07.2019 через канцелярію суду надійшла позовна заява третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору ОСОБА_1 .

05.07.2019 відповідачем заявлено відвід судді Підченко Ю.О. від розгляду справи № 910/22873/17.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.07.2019 провадження у справі № 910/22873/17 зупинено до вирішення суддею, визначеного у порядку, встановленому частиною першою статті 32 Господарського процесуального кодексу України, заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Нафтогаз-Альянс" про відвід судді Підченка Ю.О. від розгляду справи № 910/22873/17.

Відповідно до автоматичного розподілу справ Господарського суду міста Києва, заяву по справі № 910/22873/17 передано до розгляду судді Чебикіній С.О.

11.07.2019 позивач звернувся до суду з клопотанням про визнання дій відповідача під час заявлення відводу складу суду зловживанням процесуальними правами. У тому числі, позивач просив врахувати вказане клопотання під час розгляду заяви про відвід та застосувати до ТОВ "Нафтогаз-Альянс" заходи процесуального примусу у вигляді штрафу.

Згідно з ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.07.2019 (суддя Чебикіна С.О.) у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Нафтогаз-Альянс" про відвід судді Підченка Ю.О. від розгляду справи № 910/22873/17 відмовлено.

З огляду на наведені вище обставини провадження у справі № 910/22873/17 вирішено поновити, призначити судове засідання на 09.08.2019, про що вказано у відповідній ухвалі суду.

Після поновлення провадження у справі № 910/22873/17, розглянувши позовну заяву третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору, суд ухвалив повернути її заявнику - ОСОБА_1 .

Безпосередньо в судовому засіданні 09.08.2019 представник позивача наполягав на задоволенні заявленого позову, просив про застосування заходів процесуального примусу до відповідача.

Представник відповідача, у свою чергу, заперечував проти розгляду спору по суті пояснюючи свої доводи, у тому числі, надходженням апеляційної скарги від ОСОБА_1 .

Крім того, представник відповідача усно заявив про відвід судді від розгляду справи № 910/22873/17.

Представник позивача зазначив, що не вбачає підстав для відводу, а також вказує на відсутність перешкод для вирішення спору по суті.

Судом надано оцінку усній заяві відповідача про відвід та вирішено залишити її без розгляду з огляду на наступні обставини.

Відповідно до ст. 169 Господарського процесуального кодексу України, при розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань.

Заяви, клопотання і заперечення подаються в письмовій або усній формі. У випадках, визначених цим Кодексом, або на вимогу суду заяви і клопотання подаються тільки в письмовій формі.

Заяви, клопотання і заперечення подаються та розглядаються в порядку, встановленому цим Кодексом. У випадках, коли цим Кодексом такий порядок не встановлений, він встановлюється судом.

Положеннями ст. 38 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що відвід повинен бути вмотивованим і заявленим протягом десяти днів з дня отримання учасником справи ухвали про відкриття провадження у справі, але не пізніше початку підготовчого засідання або першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Після спливу вказаного строку заявляти відвід (самовідвід) дозволяється лише у виняткових випадках, коли про підставу відводу (самовідводу) заявнику не могло бути відомо до спливу вказаного строку, але не пізніше двох днів з дня, коли заявник дізнався про таку підставу.

У той же час, відповідачем двічі заявлено відвід судді (письмово та усно) від розгляду справи за час розгляду справи по суті.

Частиною 1 статті 43 Господарського процесуального кодексу України унормовано, що учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року гарантує кожному право звернутися до суду з будь-якою вимогою щодо своїх цивільних прав та обов`язків. У такий спосіб здійснюється «право на суд», яке відповідно до практики Суду включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати «вирішення» спору судом.

Разом з тим, однією з засад господарського судочинства є неприпустимість зловживання процесуальними правами (пункт 11 частини третьої статті 2 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно з пунктом 5 частини п`ятої статті 13 Господарського процесуального кодексу України суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їх обов`язків.

Статтею 198 Господарського процесуального кодексу України передбачено, зокрема, що головуючий відповідно до завдання господарського судочинства керує ходом судового засідання, забезпечує додержання послідовності і порядку вчинення процесуальних дій, здійснення учасниками судового процесу їх процесуальних прав і виконання ними обов`язків, спрямовує судовий розгляд на забезпечення повного, всебічного та об`єктивного з`ясування обставин справи, усуваючи із судового розгляду все, що не має істотного значення для вирішення справи. Головуючий вживає необхідних заходів для забезпечення в судовому засіданні належного порядку з дотриманням прав учасників судового процесу.

Так, відповідно до пункту 1 частини другої статті 43 Господарського процесуального кодексу України залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню господарського судочинства, зокрема заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, спрямованих на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення;

Згідно з частиною третьою цієї статті якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання.

Приписи частини четвертої статті 43 Господарського процесуального кодексу України встановлює обов`язок суду вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами. У випадку зловживання процесуальними правами учасником судового процесу суд застосовує до нього заходи, визначені цим Кодексом.

З урахуванням пояснень представника відповідача стосовно заявленої апеляційної скарги на ухвалу суду від 25.07.2019 суд вважає за необхідне звернути увагу на наступні обставини.

Як вже зазначалося, розглянувши позовну заяву третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору суд вирішив повернути її заявнику - ОСОБА_1 , про що винесено ухвалу від 25.07.2019.

Дійсно, 06.08.2019 через загальний відділ діловодства суду від ОСОБА_1 надійшла апеляційна скарга на ухвалу Господарського суду міста Києва від 25.07.2019, а також клопотання про зупинення провадження у справі № 910/22873/17 до завершення розгляду Північним апеляційним господарським судом вказаної скарги.

Однак, ОСОБА_1 не є учасником судової справи № 910/22873/17, а тому суд не має підстав вирішувати подані нею заяви та клопотання, з процесуальних питань (зокрема заяву про зупинення).

Більше того, зважаючи на те, що ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору з пропуском строку, передбаченого процесуальним законодавством, тоді судом обґрунтовано повернуто заяву третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору заявнику.

Суд вважає, що позивач та відповідач належним чином повідомлені про закриття підготовчого провадження та призначення спору до розгляду по суті.

Відповідно до ст. 195 Господарського процесуального кодексу України, суд розглядає справу по суті протягом тридцяти днів з дня початку розгляду справи по суті.

Суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"). У відповідності до приписів ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі "Пантелеєнко проти України" зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

Відповідно до ст. 114 Господарського процесуального кодексу України суд має встановлювати розумні строки для вчинення процесуальних дій.

Строк є розумним, якщо він передбачає час, достатній, з урахуванням обставин справи, для вчинення процесуальних дій, та відповідає завданню господарського судочинства.

Крім того, Рішеннями ЄСПЛ у справах „Dombo Beheer B.V. v. the Netherlands" від 27.10.1993 (п. 33), та „Ankerl v. Switzerland" від 23.10.1996 (п. 38) встановлено, що принцип рівності сторін у процесі - у розумінні „справедливого балансу" між сторонами - вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони. Рівність засобів включає: розумну можливість представляти справу в умовах, що не ставлять одну сторону в суттєво менш сприятливе ніж іншу сторону; фактичну змагальність; процесуальну рівність; дослідження доказів, законність методів одержання доказів; мотивування рішень.

Крім того, принцип змагальності тісно пов`язаний з принципом рівності, тоді як рівноправність сторін - один із необхідних елементів принципу змагальності, „без якого змагальність як принцип не існує". Рівноправність сторін є суттю змагальності, бо тільки через рівні можливості сторін можлива реалізація принципу змагальності.

Таким чином, з метою дотримання принципів рівності та змагальності сторін, з урахуванням визначених законодавством строків розгляду справи по суті, керуючись положеннями ст. 43 Господарського процесуального кодексу України,враховуючи, що представник відповідача заявив відвід без дотримання вимог ст. 38 Господарського процесуального кодексу України, суд дійшов висновку про залишення усної заяви про відвід без розгляду.

Наявних у справі доказів достатньо для вирішення спору по суті.

Відповідно до ст. 233 ГПК України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та витребуваних судом.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

18.06.2013 між Публічним акціонерним товариством "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" (далі також - банк, кредитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Нафтогаз-Альянс" (далі також - позичальник) укладено Кредитний договір № 20/1845/2-1.

Як вбачається з наявних у матеріалах справи фактичних даних та доводів сторін, до вказаного вище Кредитного договору неодноразово було внесено зміни.

Так, з урахуванням Договору про внесення змін № 20-1845/2-1-13062017 до Кредитного договору № 20-1845/2-1 від 18.06.2013, банк надає позичальнику Кредит в розмірі 5 782 600, 00 доларів США (п. 2.1. Кредитного договору з урахуванням змін).

Крім того, у пунктах 2.2.-2.4. Кредитного договору передбачено наступний порядок надання Кредиту, строк кредитування та графік повернення.

Банк надає позичальнику Кредит шляхом перерахування коштів з кредитного рахунку на поточний рахунок Позичальника. Перерахування Кредиту здійснюється на підставі заяви позичальника не пізніше наступного банківського дня, за датою отримання заяви.

Датою видачі Кредиту вважається дата списання коштів з кредитного рахунку. Кредит вважається наданий у тій самій сумі та валюті, в якій кошти було списано з кредитного рахунку, незалежно від того чи фактично використав позичальник Кредит, що перерахований на його поточний рахунок у повному обсязі чи ні.

Строк кредитування до 20 березня 2018 року (включно).

Позичальник повертає (сплачує) Кредит згідно з наступним графіком:

датарозмір Кредиту, який повинен сплатити позичальник
20.06.201715 000, 00
20.07.201715 000, 00
20.08.201715 000, 00
20.09.201720 000, 00
20.10.201755 000, 00
20.11.201755 000, 00
20.12.201755 000, 00
20.01.201855 000, 00
20.02.201855 000, 00
20.03.20185 442 600, 00
Відповідно до п. 4.1. Кредитного договору з урахуванням змін, за користування Кредитом позичальник повинен сплачувати банку проценти. Проценти нараховуються до повного погашення заборгованості по Кредиту.

За користування Кредитом в межах строку його погашення, позичальник сплачує проценти за користування Кредитом. У випадку прострочення позичальником виконання зобов`язань по погашенню Кредиту, банк нараховує проценти за неправомірне користування Кредитом на частину Кредиту, що є простроченою до сплати та проценти за користування Кредитом - на частину Кредиту, строк сплати якої не настав. Якщо проценти за неправомірне користування Кредитом не встановленні договором, банк нараховує проценти за користування Кредитом до повного погашення заборгованості по Кредиту.

Проценти за користування Кредитом встановлюються в розмірі 13% річних. Проценти нараховуються та сплачуються у тій самій валюті, в якій надано Кредит. Нарахування та сплата процентів, а також зміна розміру процентної ставки відбувається в порядку та на умовах, передбачених Кредитним договором (п. 4.2. договору).

Згідно з. п. п. 4.2.1. Кредитного договору, проценти за неправомірне користування Кредитом сплачуються позичальником у випадку порушення строку повернення одержаного Кредиту (його частини), що є простроченою до сплати, виходячи із процентної ставки у розмірі, що на 5 процентних пункти вище, ніж розмір процентів за користування Кредитом.

Сторони домовилися, що обов`язок позичальника сплачувати проценти за неправомірне користування Кредитом не потребує додаткового укладання угод про внесення змін і відбувається на підставі виключно цього договору.

Після повернення (сплати) позичальником простроченого до сплати Кредиту (або його частини), позичальник продовжує сплачувати за користування Кредитом, строк сплати якого не є простроченим, проценти за користування Кредитом.

Проценти нараховуються і сплачуються у тій валюті, в якій надано Кредит. Нарахування та сплата процентів, а також зміна розміру процентної ставки відбувається у порядку та на умовах, передбачених Кредитним договором.

Відповідно до п. 4.3. Кредитного договору, проценти нараховуються банком, починаючи з дати першого списання коштів з кредитного рахунку по день повного погашення Кредиту на суму щоденного залишку заборгованості за Кредитом.

Проценти нараховуються у валюті Кредиту. При розрахунку процентів по заборгованості в національній валюті використовується метод "факт/факт", виходячи із фактичної кількості днів у місяці та у році, по заборгованості в іноземній валюті використовується метод "факт/360", виходячи із розрахунку фактичної кількості днів у місяці та 360 днів у році.

Банк нараховує проценти на Кредит, кожного робочого дня на фактичний залишок заборгованості за Кредитом на кінець дня.

Проценти, нараховані за поточний місяць, сплачуються щомісячно 1 числа місяця, наступного за місяцем, в якому відбулося нарахування процентів, а при настанні дати сплати (повернення) Кредиту - в цю дату.

Нарахування процентів за вихідні та неробочі дні поточного місяця здійснюються в останній робочий день перед такими вихідними та неробочими днями.

Спір у справі виник, як вбачається з доводів позивача, у зв`язку з тим, що в порушення п.п. 2.4.1., 4.1., 4.2.1., 8.2. Кредитного договору та ст.ст. 525-526, 1048-1050 Цивільного кодексу України, позичальником, серед іншого, не виконуються зобов`язання із своєчасної сплати частини Кредиту за графіком та процентів за користування Кредитом, а саме:

- не сплачено заборгованість по Кредиту - 5 767 600, 00 дол. США, у т.ч. прострочена - 160 000, 00 дол США;

- не сплачено заборгованість по процентах - 408 380, 75 дол. США, у т. ч. прострочена - 362 224, 26 дол. США.

З огляду на наведені вище обставини та у відповідності до п. 8.2.5. Кредитного договору, ст.ст. 549-552, 625, 1050 Цивільного кодексу України, банком нараховано позичальнику штрафні санкції:

- пеня по Кредиту - 143 689, 21 грн;

- пеня по процентам - 824 921, 60 грн;

- 3% річних по тілу Кредиту - 16 726, 12 грн;

- 3% річних по процентам - 97 322,79 грн.

Крім того, позивач наголошує, що керуючись п. 9.2.2. Кредитного договору, 27.11.2017 банк направив, а 29.11.2017 позичальник отримав вимогу № 09-8-7/1732 від 24.11.2017 про дострокове виконання зобов`язань, однак станом на час подання позову до суду позичальник своїх обов`язків не виконав.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Так, за своєю правовою природою договір, укладений між сторонами є кредитним договором. Сторони досягли всіх суттєвих умов відносно вказаного виду договору, а тому відповідно до вимог ст. ст. 205, 638, 1049, 1054 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) та ст. ст. 179, 180 Господарського кодексу України (надалі - ГК України), він вважається укладеним та є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов`язань, а саме майново-господарських зобов`язань згідно зі статтями 173, 174, 175 ГК України (статтями 11, 202, 509 ЦК України) і відповідно до ст. 629 ЦК України є обов`язковим для виконання сторонами.

Так, згідно з частиною 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до частини 2 цієї ж статті до відносин за кредитним договором застосовуються положення про позику, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Частиною 1 статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Як свідчать наявні в матеріалах справи фактичні дані, позивач належним чином виконав зобов`язання, передбачені кредитним договором, з урахуванням договорів про внесення змін, в частині надання відповідачу кредитних коштів, що не спростовано відповідачем під час розгляду справи.

Заперечуючи проти заявленого позову відповідач посилався, зокрема, на наступні обставини:

- надані позивачем документи разом з позовом не можуть свідчити про факт наявності заборгованості позичальника перед банком по сплаті кредиту, заборгованості по процентах, пені по кредиту, пені по процентам, 3% річних за тілом кредиту, 3% річних за процентами та штрафу;

- на день подання позовної заяви до суду кінцевий термін повернення кредиту у повному обсязі не настав;

- відкритим залишається питання про настання строку виконання відповідачем своїх зобов`язань за Кредитним договором, а також питання про те, з якого моменту виникає обов`язок з повернення позичальником кредитору коштів;

- з поданих позивачем матеріалів вбачається відсутність будь-якої інформації щодо нарахування та відображення в бухгалтерському обліку інформації по Кредитному договору;

- у випадку наявності заборгованості по Кредиту, заборгованості по процентах, пені по кредиту, пені по процентам, 3% річних за тілом кредиту, 3% річних за процентами, а також штрафу, їх дійсний розмір може бути встановлено лише шляхом проведення судово-економічної експертизи.

З метою всебічного та повного розгляду справи, ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.03.2018 р. у порядку ст. 100 Господарського процесуального кодексу України у справі № 910/22873/17 призначено судову економічну експертизу, проведення якої доручено Київському науково-дослідному інституту судових експертиз, а провадження у справі зупинено до повернення матеріалів справи до суду після проведення Київським науково-дослідним інститутом судових експертиз судової економічної експертизи (або до дачі висновку чи повідомлення про неможливість її проведення).

На вирішення експертизи судом поставлено наступні питання:

- Чи вірний, підтверджений документально та чи відповідає розрахунок заборгованості по кредиту здійснений Публічним акціонерним товариством "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" у розрахунку до позовної заяви умовам Кредитного договору № 20-1845/2-1 від 18.06.2013 року, укладеного між Публічним акціонерним товариством "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" та ТОВ "НАФТОГАЗ-АЛЬЯНС", а також норм чинного законодавства України?

- Чи вірний, підтверджений документально та чи відповідає розрахунок заборгованості по процентах здійснений Публічним акціонерним товариством "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" у розрахунку до позовної заяви умовам Кредитного договору № 20-1845/2-1 від 18.06.2013 року, укладеного між Публічним акціонерним товариством "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" та ТОВ "НАФТОГАЗ-АЛЬЯНС", а також норм чинного законодавства України?

- Чи вірний, підтверджений документально та чи відповідає розрахунок заборгованості по пені по кредиту здійснений Публічним акціонерним товариством "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" у розрахунку до позовної заяви умовам Кредитного договору № 20-1845/2-1 від 18.06.2013 року, укладеного між Публічним акціонерним товариством "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" та ТОВ "НАФТОГАЗ-АЛЬЯНС", а також норм чинного законодавства України?

- Чи вірний, підтверджений документально та чи відповідає розрахунок заборгованості пені по процентах здійснений Публічним акціонерним товариством "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" у розрахунку до позовної заяви умовам Кредитного договору № 20-1845/2-1 від 18.06.2013 року, укладеного між Публічним акціонерним товариством "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" та ТОВ "НАФТОГАЗ-АЛЬЯНС", а також норм чинного законодавства України?

- Чи вірний, підтверджений документально та чи відповідає розрахунок заборгованості по 3% річних за "тілом кредиту" за ст. 625 ЦКУ здійснений Публічним акціонерним товариством "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" у розрахунку до позовної заяви умовам Кредитного договору № 20-1845/2-1 від 18.06.2013 року, укладеного між Публічним акціонерним товариством "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" та ТОВ "НАФТОГАЗ-АЛЬЯНС", а також норм чинного законодавства України?

- Чи вірний, підтверджений документально та чи відповідає розрахунок заборгованості по 3% річних за процентами за ст. 625 ЦКУ здійснений Публічним акціонерним товариством "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" у розрахунку до позовної заяви умовам Кредитного договору № 20-1845/2-1 від 18.06.2013 року, укладеного між Публічним акціонерним товариством "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" та ТОВ "НАФТОГАЗ-АЛЬЯНС", а також норм чинного законодавства України?

- Чи вірний, підтверджений документально та чи відповідає розрахунок заборгованості по штрафу здійснений Публічним акціонерним товариством "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" у розрахунку до позовної заяви умовам Кредитного договору № 20-1845/2-1 від 18.06.2013 року, укладеного між Публічним акціонерним товариством "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" та ТОВ "НАФТОГАЗ-АЛЬЯНС", а також норм чинного законодавства України?

За змістом ст. 98 ГПК України, висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Висновок експерта може бути наданий на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи. У висновку експерта повинно бути зазначено: коли, де, ким (прізвище, ім`я, по батькові, освіта, спеціальність, а також, за наявності, свідоцтво про присвоєння кваліфікації судового експерта, стаж експертної роботи, науковий ступінь, вчене звання, посада експерта), на якій підставі була проведена експертиза, хто був присутній при проведенні експертизи, питання, що були поставлені експертові, які матеріали експерт використав. Інші вимоги до висновку експерта можуть бути встановлені законодавством. У висновку експерта має бути зазначено, що він попереджений (обізнаний) про відповідальність за завідомо неправдивий висновок, а у випадку призначення експертизи судом, також про відповідальність за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків.

Висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 86 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні (ст. 104 ГПК України).

25.04.2019 року через загальний відділ діловодства Господарського суду міста Києва надійшов висновок експертів за результатами проведення комісійної судово-економічної експертизи від 26.10.2018 за № 6908/6909/18-45/22983/18-71/22984/18-72.

Проте, як вбачається з висновку експертів за результатами проведення комісійної судово-економічної експертизи № 6908/6909/18-45/22983/18-71/22984/18-72 від 26.10.2018, не видалося можливим надати відповіді на поставлені питання у зв`язку з відсутністю необхідного обсягу бухгалтерських неаналітичних документів.

Судом встановлено, що відповідно до п.п. 8.2., 8.2.5. Кредитного договору, позичальник зобов`язується на вимогу банку, незалежно від настання кінцевого строку повернення Кредиту, сплатити заборгованість за Кредитом, усі нараховані проценти, комісійні винагороди, неустойку та інші платежі за цим договором , за умови настання обставин, визначених у п. 9.1. цього договору.

Так, пунктом 9.1.1 Кредитного договору передбачено, що невиконання або неналежне виконання позичальником будь-яких умов цього договору для цілей договору тлумачиться як Негативна обставина.

Отже, відповідно до п. 9.1.1. Кредитного договору, у зв`язку із неналежним виконанням позичальником умов Кредитного договору банк використав своє право вимоги до позичальника про повне виконання зобов`язань за цим Кредитним договором, а позичальник згідно з п. 8.2.5 Кредитного договору не виконав зобов`язань з оплати заборгованості у повному обсязі.

Згідно з п. 3.1. Кредитного договору (в редакції від 18.06.2013) Кредит надано банком позичальнику шляхом перерахування коштів з позичкового рахунку № НОМЕР_1 , відкритого у банку, на поточний рахунок позичальника № 2600, відкритий у банку.

Відповідно до Плану рахунків бухгалтерського обліку в банках України, затвердженого постановою НБУ № 280 від 17.06.2004 (із змінами від 21.05.2013 № 184, що діяла на дату укладення Кредиту - 18.06.2013), банк відкрив позичальнику позичковий рахунок № 2062, що є рахунком для обліку «Короткострокові кредити в поточну діяльність, що надані суб`єктам господарювання», з якого кредитні кошти зараховано на поточний рахунок позичальника № 2600. Дана операція відображена і підтверджена платіжним дорученням № 5443677 від 18.06.2013.

Часткове періодичне повернення позичальником кредиту, відсотків (у тому числі, прострочених) відображено у Довідках-розрахунках.

За приписами п. п. 3, 6 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» інформація, що міститься у прийнятих до обліку первинних документах, систематизується на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов`язаних рахунках бухгалтерського обліку. У разі складання та зберігання первинних документів і регістрів бухгалтерського обліку на машинних носіях інформації підприємство зобов`язане за свій рахунок виготовити їх копії на паперових носіях на вимогу інших учасників господарських операцій, а також правоохоронних органів та відповідних органів у межах їх повноважень, передбачених законами.

За ст. 41 Закону України "Про Національний банк України" та ч. ч. 1-2 ст. 68 Закону України "Про банки та банківську діяльність" НБУ встановлює обов`язкові для банківської системи стандарти та правила ведення бухобліку і фінансової звітності, що відповідають вимогам законів України та міжнародним стандартам фінансової звітності. Банки організовують бухоблік відповідно до внутрішньої облікової політики, розробленої на підставі правил, встановлених НБУ відповідно до міжнародних стандартів бухгалтерського обліку. Бухгалтерський облік забезпечує своєчасне та повне відображення всіх банківських операцій та надання користувачам достовірної інформації про стан активів і зобов`язань, результати фінансової діяльності та їх зміни.

Згідно п. 2.1. Положення про організацію бухгалтерського обліку та звітності в банках України, затвердженого Постановою НБУ № 566 від 30.12.1998 (зі змінами, діючими як на дату видачі Кредиту так і на дату подання позову), Банки самостійно обирають систему бухгалтерського обліку, що повинна забезпечити відображення всіх операцій банку в регістрах бухгалтерського обліку на підставі первинних документів.

Аналогічна норма міститься у п. 4.2. Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою НБУ № 254 від 18.06.2003. Главами 4-5 цього Положення визначено перелік первинних документів, які складаються банками залежно від виду операції та до яких належать меморіальні ордери; платіжні доручення; інші документи, що визначаються нормативно-правовими актами НБУ. Пунктом 5.1 цього Положення визначено, що інформація, яка міститься в первинних документах, систематизується в регістрах синтетичного та аналітичного обліку. Запис у регістрах аналітичного обліку здійснюється на підставі відповідного санкціонованого первинного документа. Приписами п. 5.4. цього Положення передбачено, що особові рахунки є регістрами аналітичного обліку, що вміщують записи про операції, здій-снені протягом операційного дня. При цьому, п. 5.6. цього Положення визначено, що виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Таким чином, платіжне доручення № 5443677 від 18.06.2013 та довідки-розрахунки, виписки з рахунків відповідача (додаються) є регістрами аналітичного обліку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, є підтвердженням виконаних за день операцій, та є належним доказом підтвердження видачі кредиту. Додатковим підтвердженням отримання відповідачем кредиту, підтвердженням згоди/досягнення домовленості з усіх умов Кредиту, розумінням відповідачем умов щодо порядку, строків, сум, виконання/оплати Кредиту є періодичні сплати тіла, відсотків, прострочених відсотків (підтверджено розрахунками позивача та контр-розрахунками відповідача).

Статтями 525, 526 ЦК України, що кореспондуються за змістом з положеннями ст. 193 ГК України, передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Банк, як фінансова установа, отримавши у встановленому законом порядку (статті 19, 47 Закону України "Про банки і банківську діяльність") банківську та генеральну ліцензії на здійснення валютних операцій або письмовий дозвіл на здійснення операцій із валютними цінностями, який до переоформлення Національним банком України відповідних ліцензій на виконання вимог пункту 1 розділу II Закону України від 15 лютого 2011 року № 3024-УІ "Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання діяльності банків" є генеральною ліцензією на здійснення валютних операцій, має право здійснювати операції з надання кредитів у іноземній валюті (пункт 2 статті 5 Декрету про валютне регулювання).

Щодо вимог підпункту "в" пункту 4 ст. 5 цього Декрету, який передбачає наявність індивідуальної ліцензії Національного банку України на здійснення операцій щодо надання та одержання резидентами кредитів у іноземній валюті, якщо терміни і суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством межі, то, оскільки на цей час законодавством України не встановлено термінів і сум кредитів у іноземній валюті як критеріїв їх віднесення до сфери дії режиму індивідуального ліцензування, ця норма не може застосовуватись судами.

Виходячи з положень ст. 99 Конституції України, ст. 192 ЦК України, ст. 5 Декрету КМУ від 19.02.1993 № 15-93 "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" та ст. 2 Закону України "Про банки і банківську діяльність" у разі укладення кредитного договору в іноземній валюті й наявності в банку ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями заборгованість за кредитним договором підлягає стягненню в іноземній валюті, а не в еквівалентному вираженні гривні до долара США на час вирішення спору. Аналогічний висновок зазначений у постанові Верховного Суду України від 24.09.2014 № 6-145цс14.

Оскільки у банку наявна Генеральна ліцензія та кредит було отримано позичальником у валюті (доларах США), позовні вимоги в частині стягнення тіла кредиту та процентів підлягають задоволенню у доларах США.

Відтак, враховуючи, що факт виконання позивачем своїх зобов`язань за Кредитним договором та факт порушення відповідачем своїх договірних зобов`язань в частині повернення кредиту та сплати нарахованих процентів підтверджений належними та допустимими доказами у справі та не спростований відповідачем, суд прийшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення з відповідача заборгованості по кредиту в сумі 5 767 600, 00 дол. США, заборгованості по процентам в сумі 408 380, 75 дол. США.

Крім того, як вже зазначалося, у відповідності до п. 8.2.5. Кредитного договору, ст.ст. 549-552, 625, 1050 Цивільного кодексу України, банком нараховано позичальнику штрафні санкції:

- пеня по Кредиту - 143 689, 21 грн;

- пеня по процентам - 824 921, 60 грн;

- 3% річних по тілу Кредиту - 16 726, 12 грн;

- 3% річних по процентам - 97 322,79 грн.

- штраф - 1 088 380 ,00 грн.

Статтею 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов`язання, настають наслідки, передбачені договором або законом, в тому числі, сплата неустойки.

Згідно ст. 230 ГК України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Отже, порушення боржником прийнятих на себе зобов`язань тягне за собою відповідні правові наслідки, які полягають у можливості застосування кредитором до боржника встановленої законом або договором відповідальності, зокрема, сплати пені.

Пунктами 10.1., 10.2. Кредитного договору передбачено, що за невиконання або неналежне виконання прийнятих на себе згідно умов договору зобов`язань винна сторона сплачує іншій стороні неустойку, передбачену цим договором, а також відшкодовує збитки, понесені іншою стороною. За несвоєчасне повернення сум Кредиту та/або несвоєчасну сплату Плати за Кредитом позичальник сплачує банку пеню, яка обчислюється від суми простроченого платежу в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діє у період прострочення, за кожен день прострочення.

Пені, що нараховані банком станом на 13.06.2017, а саме пеня по Кредиту, починаючи з 20.11.2016; пеня по процентах, починаючи з 15.10.2016 не застосовується.

У випадку, коли Кредит наданий в іноземній валюті, розрахунок неустойки (пені, штрафу), передбаченої цим договором, здійснюється у гривневому еквіваленті, з використанням офіційного щоденного курсу іноземних валют, встановленого Національним банком України. Неустойка (пеня, штраф) сплачуються позичальником у національній валюті України.

Відтак, оскільки відповідач своїх зобов`язань по сплаті кредиту та процентів за користування кредитом в повному обсязі не виконав, на підставі наведених вище норм чинного законодавства та умов Кредитного договору позивачем нарахована та заявлена до стягнення пеня по кредиту за період з 21.06.2017 по 22.11.2017, в сумі 43 689, 21 грн. та пеня по процентам за період з 14.06.2017 по 22.11.2017 в сумі 824 921, 60 грн.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені, суд дійшов висновку про його обґрунтованість, вірність та відповідність фактичним обставинам справи і нормам чинного законодавства, тому вимоги позивача в цій частині також підлягають задоволенню.

Стосовно заявленого до стягнення штрафу в розмірі 1 088 380, 00 грн суд вважає за необхідне звернути увагу на наступні обставини.

Так, відповідно до п. 10.4. Кредитного договору, за невиконання прийнятих на себе зобов`язань позичальник сплачує штраф у наступних розмірах: 1% від розміру Кредиту за кожне порушення п.п. 8.2.8, 8.2.10 цього договору; 5% від розміру Кредиту за кожне порушення п. 8.2.6 цього договору; 100 000, 00 грн за кожне порушення умов першого абзацу п. 6.1. та п.п. 8.2.2.7., 8.2.2.10. цього договору; 20 000, 00 грн за кожне порушення п.п. 8.2.2.1.-8.2.2.6., та п.п. 8.2.2.9.-8.2.2.10. цього договору.

Керуючись вказаними положеннями Кредитного договору банк нарахував позичальнику наступні розміри штрафу (розрахунок наявний у матеріалах судової справи - Додаток № 1 ст. 52):

- порушення п. 8.2.2.8. договору - 500 000, 00 грн;

- порушення п. 8.2.2.3. договору - 20 000, 00 грн;

- порушення п. 8.2.2.4. договору - 40 000, 00 грн;

- порушення п. 8.2.2.5. договору - 40 000, 00 грн;

- порушення п. 8.2.6. договору - 288 380, 00 грн;

- порушення п. 6.1. договору - 200 000, 00 грн.

На загальну суму 1 088 380, 00 грн.

Зважаючи на те, що відповідачем не спростовано доводів позивача стосовно наявності вказаних вище порушень умов договору, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення з позичальника штрафу в розмірі 1 088 380, 00 грн.

Щодо заявлених до стягнення з відповідача 3% річних по кредиту та по процентах суд встановив наступне.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як вбачається з наявних у матеріалах справи фактичних даних, позивачем нараховано 3% річних по тілу кредиту за період з 21.06.2017 по 22.11.2017 на суму 16 726, 12 грн та 3% річних по процентам за період з 14.06.2017 по 22.11.2017 на суму 97 322, 79 грн.

Господарський суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв`язку з порушенням грошового зобов`язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань. Якщо з поданого позивачем розрахунку неможливо з`ясувати, як саме обчислено заявлену до стягнення суму, суд може зобов`язати позивача подати більш повний та детальний розрахунок. При цьому суд в будь-якому випадку не позбавлений права зобов`язати відповідача здійснити і подати суду контррозрахунок (зокрема, якщо відповідач посилається на неправильність розрахунку, здійсненого позивачем).

За результатами здійсненої за допомогою системи "ЛІГА" перевірки нарахування заявлених позивачем до стягнення 3% відсотків річних, судом встановлено, що розрахунок стягуваних сум було проведено позивачем вірно.

Таким чином, оскільки відповідачем допущено прострочення виконання зобов`язань за Кредитним договором, стягненню підлягають 3 % річних по тілу кредиту в розмірі16 726, 12 грн та 3% річних по відсоткам в розмірі 97 322, 79 грн.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За приписами ст.ст. 76, 77, 78, 79 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Таким чином, враховуючи вказані вище обставини, з`ясувавши повно і всебічно обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 43, 73, 74, 76, 77, 86, 129, 135, 232, 233, 237, п. 2 ч. 5 ст. 238, ст. ст. 240, 241, ч. 1 ст. 256, 288 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Нафтогаз-Альянс" (01021, м. Київ, вул. М. Грушевського, 28/2, н/п №43; ) на користь Публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" (01001, м. Київ, провулок Шевченка, 12; ) заборгованість по кредиту в розмірі 5 767 600, 00 дол США, заборгованість по процентах в розмірі 408 380, 75 дол США, пеню по кредиту в розмірі 143 689, 21 грн, пеню по процентах в розмірі 824 921, 60 грн, 3% річних за тілом кредиту в розмірі 16 726, 12 грн, 3% річних за процентами в розмірі 97 322, 79 грн, штраф в розмірі 1 088 380, 00 грн та витрати зі сплати судового збору в розмірі 240 000, 00 грн. Видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення буде складено та підписано 14.08.2019 року.

Суддя Ю.О.Підченко