СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" липня 2019 р. Справа № 18/1247/12

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий: судді: при секретарі судового засідання За участю представників сторін: від апелянта ліквідатор від інших кредиторів розглянувши апеляційну скаргу Мартюхіна Н .О . Барбашова С.В., Медуниця О.Є Єлфімовій Ю.О. Прокопчук О.О. - за довіреністю №369/16-31-10-21 від 25.06.2019;арбітражний керуючий Штельманчук М.С. - посвідчення №194 від 28.02.2013;не з`явились; Головного управління ДФС у Полтавській області, м. Полтава (вх. №1696 П/2)
на ухвалу Господарського суду Полтавської області
від25.04.2019 (повний текст від 26.04.2019)
у справі№18/1247/12 (суддя Ореховська О.О.)
за заявою до боржникаПублічного акціонерного товариства "УкрСиббанк", м. Харків, (заявника замінено згідно ухвали суду від 30.10.2013 на ТОВ "Європа - Факторинг", згідно ухвали суду від 07.02.2017 на ТОВ "Схід - Фінанс", згідно ухвали суду від 31.05.2018 на ТОВ "ЛЕММА КАПІТАЛ" ) Публічного акціонерного товариства "Тепловозоремонтний завод", м. Полтава
пробанкрутство
ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду Полтавської області від 25.04.2019 у справі №18/1247/12 визнано грошові вимоги Головного управління Державної фіскальної служби у Полтавській області (надалі - ГУ ДФС у Полтавській області) в наступному розмірі:

- 40149033,70 грн. - заявлені вимоги, з віднесенням їх до третьої черги задоволення вимог кредиторів;

- 3842,00 грн. - судовий збір, з віднесенням його до першої черги задоволення вимог кредиторів.

Відхилено кредиторські вимоги ГУ ДФС у Полтавській області в сумі 2671663,68 грн. пені. Інше.

Не погодившись з постановленою ухвалою, до Східного апеляційного господарського суду звернулось ГУ ДФС у Полтавській області з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Полтавської області від 25.04.2019 у справі №18/1247/12 в частині відхилення кредиторських вимог та прийняти в цій частині нове рішення, яким задовольнити заяву ГУ ДФС у Полтавській області в сумі 2671663,68 грн. та включити їх до реєстру вимог кредиторів у визначеній Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" черговості.

Звертаючись до суду з апеляційною скаргою, заявник посилається на порушення місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, неповне встановлення обставин, що мають значення для справи, та на невідповідність висновків, викладених в оскаржуваному судовому акті, обставинам справи.

За твердженням скаржника, місцевий господарський суд дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для визнання вимог контролюючого органу до боржника в частині пені в загальній сумі 2671663,68 грн., враховуючи наступне:

По-перше, відносно нарахованої пені з податку на прибуток приватних підприємств у загальному розмірі 1545539,81 грн. скаржник вважає, що при ухваленні оскаржуваного рішення судом порушено вимоги ст. 1 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", оскільки не враховано, що зобов`язання на які нараховано пеню виникли у період з 01.07.2012 по 31.12.2012, що підтверджується Актом перевірки №462/16-01-22-01-09/13962568 від 31.01.2014, в той час як мораторій введено ухвалою Господарського суду Полтавської області від 02.07.2012, пеня відповідно нараховується за період з 18.11.2012 по 23.08.2018, а термін виконання зобов`язань зі сплати податку на прибуток боржником настав після порушення провадження у справі про банкрутство. Тобто апелянт вважає, що дія мораторію не розповсюджує заборону щодо нарахування пені на поточні вимоги.

По-друге, в частині нарахованої пені з податку на додану вартість у загальному розмірі 244241,26 грн. апелянт доводить, що вказана пеня самостійно нарахована та задекларована боржником у поданих деклараціях за період декларування зобов`язання з листопада 2012 по січень 2018, що підтверджується детальним розрахунком пені та долученими до заяви деклараціями. В обліковій картці з податку на додану вартість у зв`язку з порушенням строків сплати задекларованих зобов`язань на суму податкового боргу (за період з 30.12.2012 по 06.02.2018) нарахована пеня, що самостійно задекларована боржником у звітності у загальному розмірі 244241,26 грн. Тому висновок суду, що зазначена пеня протиправно нарахована в період дії мораторію, за умови самостійного визнання боржником цієї заборгованості, не ґрунтується на вимогах закону.

По-третє, щодо нарахованої пені за порушення термінів розрахунків у сфері зовнішньоекономічної діяльності, за невиконання зобов`язань та штрафні санкції за порушення вимог валютного законодавства в розмірі 881882,61 грн. скаржник зазначає, що вказана заборгованість виникла до порушення провадження у справі про банкрутство і до введення мораторію на задоволення вимог кредиторів, проте оскільки боржником було оскаржено відповідні податкові повідомлення-рішення, на підставі яких виникло зобов`язання, то воно набуло статусу узгодженого вже під час дії мораторію на задоволення вимог кредиторів. На думку апелянта судом не враховано, що податкова заборгованість виникла в період до порушення провадження у справі про банкрутство, хоча й набула статусу узгодженого податкового зобов`язання під час дії мораторію на задоволення вимог кредиторів, тому судом помилково зроблено висновок про неможливість нарахування контролюючим органом пені та звернення до суду з кредиторськими вимогами в цій частині.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.05.2019для розгляду апеляційної скарги сформовано колегію суддів, яку визначено у наступному складі: Тарасова І.В. - головуючий суддя, судді Геза Т.Д. і Медуниця О.Є.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 03.06.2019 апеляційну скаргу ГУ ДФС у Полтавській області на ухвалу Господарського суду Полтавської області від 25.04.2019 по справі №18/1247/12 залишено без руху.

Розпорядженням керівника апарату суду від 24.06.2019 у зв`язку із відпусткою головуючого судді Тарасової І.В. та судді Геза Т.Д., яка входить до складу колегії суддів призначено повторний автоматизований розподіл судової справи №18/1247/12.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.06.2019 для розгляду справи визначено склад колегії суддів: Мартюхіна Н.О. - головуючий суддя, суддя Барбашова С.В., суддя Медуниця О.Є.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 25.06.2019 поновлено ГУ ДФС у Полтавській області строк на апеляційне оскарження ухвали Господарського суду Полтавської області від 25.04.2019 у справі №18/1247/12; відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ГУ ДФС у Полтавській області на ухвалу Господарського суду Полтавської області від 25.04.2019 у справі №18/1247/12; встановлено сторонам строк для подання відзиву з доказами його надсилання апелянту в порядку ст. 263 ГПК України до 10.07.2019; призначено справу до розгляду на 22.07.2019 о 12:15 год.

У відзиві на апеляційну скаргу, який надійшов на адресу апеляційного суду 18.07.2019 від ліквідатора ПАТ "Тепловозоремонтний завод", арбітражний керуючий Штельманчук М.С. просив суд задовольнити апеляційну скаргу ГУ ДФС у Полтавській у повному обсязі. За твердженням ліквідатора, контролюючим органом нараховано пеню на зобов`язання, які виникли у боржника після порушення провадження у справі про банкрутство №18/1247/12, тобто на поточні грошові вимоги, тому дія мораторію щодо нарахування неустойки на зазначену заборгованість не застосовується.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 22.07.2019 оголошено перерву у судовому засіданні у справі №18/1247/12 до 25.07.2019 о 16:00 год.

У судовому засіданні апеляційної інстанції, яке проводилось 25.07.2019, були присутні уповноважений представник апелянта - ГУ ДФС у Полтавській області та ліквідатор ПАТ "Тепловозоремонтний завод" - арбітражний керуючий Штельманчук М.С., які підтримали доводи та вимоги апеляційної скарги. Просили суд її задовольнити, ухвалу Господарського суду Полтавської області від 25.04.2019 у справі №18/1247/12 в частині відхилення кредиторських вимог та прийняти в цій частині нове рішення, яким визнати вимоги ГУ ДФС у Полтавській області в сумі 2671663,68 грн. пені.

Уповноважені представники інших кредиторів у судове засідання апеляційної інстанції, призначене на 25.07.2019 не з`явилися, хоча про дату, час та місце розгляду справи всі сторони були повідомлені належним чином, причини неявки суду не відомі.

Відповідно до ч. 12 ст. 270 ГПК України, неявка сторін, або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Зважаючи на те, що в матеріалах справи містяться докази повідомлення всіх учасників судового процесу, а також те, що явка сторін не визнавалася судом обовязковою, колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності вказаних учасників справи, у зв`язку з чим переходить до її розгляду по суті.

Згідно до ч. 1 ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Частиною 2 наведеної статті передбачено, що суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Розглянувши матеріали господарської справи, доводи та вимоги апеляційної скарги і відзиву, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, заслухавши пояснення присутніх представників апелянта та ліквідатора судова колегія Східного апеляційного господарського суду встановила наступне.

Як встановлено господарським судом першої інстанції, не заперечується учасниками справи та підтверджується матеріалами справи, дослідженими судом апеляційної інстанції:

Ухвалою Господарського суду Полтавської області від 02.07.2012 за заявою ПАТ "УкрСиббанк" (заявника замінено згідно ухвали суду від 30.10.2013 на ТОВ "Європа - Факторинг", згідно ухвали суду від 07.02.2017 на ТОВ "Схід - Фінанс", згідно ухвали суду від 31.05.2018 на ТОВ "ЛЕММА КАПІТАЛ" ) порушено провадження у справі №18/1247/12 про банкрутство ВАТ "Тепловозоремонтний завод" (замінено на ПАТ "Тепловозоремонтний завод" згідно ухвали суду від 17.02.2014), на підставі ст.ст. 11, 12 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", за загальною процедурою, введено мораторій на задоволення вимог кредиторів.

Ухвалою Господарського суду Полтавської області від 31.10.2014 затверджено реєстр вимог кредиторів ПАТ "Тепловозоремонтний завод".

Ухвалою Господарського суду Полтавської області від 14.06.2017 припинено процедуру розпорядження майном ПАТ "Тепловозоремонтний завод" та введено процедуру санації, призначено керуючим санацією арбітражного керуючого Осадчого О.С.

Ухвалою Господарського суду Полтавської області від 31.05.2018 задоволено заяву арбітражного керуючого Осадчого О.С. та звільнено його від виконання обов`язків керуючого санацією ПАТ "Тепловозоремонтний завод"; керуючим санацією ПАТ "Тепловозоремонтний завод", призначено арбітражного керуючого Штельманчука М.С.

Постановою Господарського суду Полтавської області від 06.12.2018 боржника - ПАТ "Тепловозоремонтний завод" визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру, призначено ліквідатором арбітражного керуючого Штельманчука М.С.

12.12.2018 на офіційному веб-сайті Вищого господарського суду України здійснено офіційне оприлюднення повідомлення про визнання ПАТ "Тепловозоремонтний завод" банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури.

В межах строку для звернення кредиторів з грошовими вимогами до боржника, визначеного ст. 38 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", до Господарського суду Полтавської області із заявою про грошові вимоги до боржника, а також документами, що їх підтверджують, звернулось Головне управління Державної фіскальної служби у Полтавській області (заява про приєднання в якості кредитора (вих. №3686/10/16-31-10-03-04 від 29.01.2019).

Кредиторські вимоги ГУ ДФС у Полтавській області до боржника, згідно поданої заяви, становлять 42820697,38 грн., з яких:

1) з податку на прибуток приватних підприємств в сумі 3385593,47 грн. (в т.ч. пеня у розмірі 1545 539,81 грн.);

2) з податку на додану вартість в сумі 10959919,07 грн. (в т.ч. пеня - 244241,26 грн.);

3) з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується податковими агентами, із доходів платника податку у вигляді заробітної плати у розмірі 31203,41 грн.;

4) з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується юридичними особами, які є власниками обєктів нежитлової нерухомості у розмірі 131164,06 грн., який виник на підставі;

5) заборгованість по сплаті пені за порушення термінів розрахунків у сфері зовнішньоекономічної діяльності, за невиконання зобовязань та штрафні санкції за порушення вимог валютного законодавства у розмірі 881882,61 грн.;

6) податковий борг по земельному податку з юридичних осіб у розмірі 27369339,04 грн.;

7) заборгованість з єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування у розмірі 61595,72грн.

Як вже зазначалось, Господарським судом Полтавської області ухвалою від 25.04.2019 вимоги ГУ ДФС у Полтавській області визнано частково, а саме: 40149033,70 грн. - заявлені вимоги, з віднесенням їх до третьої черги задоволення вимог кредиторів; 3842,00 грн. - судовий збір, з віднесенням його до першої черги задоволення вимог кредиторів. Судом відхилено вимоги в сумі 2671663,68 грн. пені.

Приймаючи вказане рішення суд першої інстанції встановив, що кредиторські вимоги ГУ ДФС у Полтавській області в частині суми основного боргу (основний платіж) в розмірі 40149033,70 грн. підтверджені належними доказами, а тому, підлягають визнанню в цій частині у повному обсязі. Щодо грошових вимог ГУ ДФС у Полтавській області в частині нарахування пені в сумі 2671663,68 грн., судом встановлено, що вказана сума нарахована контролюючим органом починаючи з 18.11.2012, тобто в період дії мораторію на задоволення вимог кредиторів, введеного ухвалою Господарського суду Полтавської області від 02.07.2012 про порушення провадження у справі про банкрутство ПАТ "Тепловозоремонтний завод", що суперечить приписам ст. 12 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", якою вставнолено загальну заборону на нарахування штрафу і пені упродовж часу дії мораторію на задоволення вимог кредиторів.

Колегія суддів зазначає, що, як вбачається із тексту та прохальної частини апеляційної скарги, ухвала суду першої інстанції ГУ ДФС у Полтавській області оскаржуються лише в частині відхилення кредиторських вимог в сумі 2671663,68 грн. пені. В іншій частині зазначене судове рішення не оскаржується, а тому згідно з ч. 1 ст. 269 ГПК України в апеляційному порядку не переглядається.

Заслухавши суддю-доповідача та присутніх представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, переглянувши справу з урахуванням меж перегляду визначених в ст. 269 ГПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 6 ст. 12 ГПК України, господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку, передбаченому цим Кодексом для позовного провадження, з урахуванням особливостей, встановлених Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (надалі - Закон про банкрутство).

Згідно із ч. 1 ст. 9 Закону про банкрутство, справи про банкрутство розглядаються господарським судом за правилами, передбаченими ГПК України, з урахуванням особливостей, визначених цим Законом.

Як вбачається з матеріалів справи, постановою Господарського суду Полтавської області від 06.12.2018 у справі №18/1247/12 ПАТ "Тепловозоремонтний завод" визнано банкрутом, введено щодо нього ліквідаційну процедуру, призначено ліквідатора. На момент розгляду даної справи, боржник ПАТ "Тепловозоремонтний завод" знаходиться в ліквідаційній процедурі.

Враховуючи, що справу №18/1247/12 про банкрутство ПАТ "Тепловозоремонтний завод" порушено 02.07.2012, постанову щодо відкриття стосовно боржника ліквідаційної процедури та визнання його банкрутом прийнято 06.12.2018, а також те, що спірні вимоги нараховані у період до визнання боржника банкрутом, приймаючи до уваги вимоги перехідних положень Закону про банкрутство в редакції від 22.12.2011, до спірних правовідносин застосовуються приписи Закону про банкрутство в редакції, чинній до 19.01.2013.

Відповідно до положень ст. 1 Закону про банкрутство мораторій на задоволення вимог кредиторів - зупинення виконання боржником, стосовно якого порушено справу про банкрутство, грошових зобов`язань і зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), термін виконання яких настав до дня введення мораторію, і припинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання цих зобов`язань та зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), застосованих до прийняття рішення про введення мораторію.

Частиною 4 ст. 12 Закону про банкрутство протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів забороняється стягнення на підставі виконавчих документів та інших документів, за якими здійснюється стягнення відповідно до законодавства; не нараховуються неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші санкції за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов`язань і зобов`язань щодо сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, податків і зборів (обов`язкових платежів).

Тобто вказана норма встановлює загальну заборону на нарахування штрафу і пені упродовж часу дії мораторію на задоволення вимог кредиторів. Зміст цієї заборони не пов`язаний із визначенням поняття мораторію і не обмежений ним. Заборона чинна протягом дії мораторію, тому неустойка за невиконання грошових зобов`язань не нараховується в силу прямої заборони законом, безвідносно до часу їх виникнення. Крім того, не може розглядатися питання про стягнення чи непоширення мораторію на ненараховану неустойку, оскільки законом виключена можливість виникнення та існування відносин нарахування неустойки боржникові, стосовно якого діє мораторій, введений при провадженні справи про його банкрутство.

Виходячи зі змісту Закону, боржник повинен виконувати зобов`язання, що виникли після введення мораторію, але пеня та штраф за їх невиконання або неналежне виконання не нараховуються, за винятком випадків, які можуть бути встановлені спеціальними нормами законодавства (аналогічний висновок про застосування норм права викладений Верховним Судом України у постановах від 18.12.2012 у справі №5/34-09, від 12.03.2013 у справі 29/5005/16170/2011, та від 01.10.2013 у справі №28/5005/3240/2012).

1) Пеня з податку на прибуток приватних підприємств у загальному розмірі 1545539,81 грн.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що за результатами проведеної Головним управлінням Міндоходів у Полтавській області позапланової виїзної перевірки ПАТ "Тепловозоремонтний завод" з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.07.2012 по 31.12.2012, валютного та іншого законодавства за період з 01.07.2012 по 31.12.2012 було складено відповідний акт перевірки від 31.01.2014 за №462/16-01-22-01-09/13962568, на підставі якого були винесене податкове повідомлення-рішення від 17.02.2014 за № про нарахування боржнику суми грошового зобов`язання з податків та зборів, у тому числі з податку на прибуток приватних підприємств на суму 2648071,25 грн.

Із наявного в матеріалах справи розрахунку пені (а.с. 68, т. 71), наданого ГУ ДФС у Полтавській області до своєї заяви, та документів, доданих в обґрунтування нарахування та виникнення пені вбачається, що спірна сума пені в розмірі 1545539,81 грн. нарахована за період з 18.11.2012 по 28.03.2013.

Враховуючи, що провадження у даній справі про банкрутство порушено 02.07.2012 та саме з цього часу було введено мораторій на задоволення вимог кредиторів боржника відповідно до ст. 1 Закону банкрутство, колегія суддів апеляційної інстанції вважає вірним висновок місцевого суду про відсутність правових підстав для нарахування контролюючим органом пені податку на прибуток приватних підприємств у загальному розмірі 1545539,81 грн., яка нарахована за період 18.11.2012 по 28.03.2013 у зв`язку із неналежним виконанням ПАТ "Тепловозоремонтний завод" зобов`язань (податкове повідомлення-рішення від 17.02.2014), що виникли після введення мораторію.

Колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційної скарги про порушення місцевим судом в цій частині вимог ст. 1 Закону про банкрутство, що, на думку заявника, виявилось у неврахуванні періоду виникнення податкового зобов`язання (з 01.07.2012 по 31.12.2012), зважаючи на те, що:

- у даному випадку ГУ ДФС у Полтавській області помилково ототожнює момент виникнення податкового (грошового) зобов`язання (конкурсні/поточні вимоги) з нарахованою на ці суми пенею;

- контролюючий орган звернувся із заявою, в якій просив визнати обґрунтованими та включити до реєстру вимог кредиторів ПАТ "Тепловозоремонтний завод" вимоги по нарахованій за період з 18.11.2012 по 28.03.2013 пені, тобто за період дії мораторію на задоволення вимог кредиторів, що прямо суперечить положенням ч. 4 ст. 12 Закону про банкрутство, якою встановлено загальну заборону на нарахування штрафу і пені упродовж часу дії мораторію на задоволення вимог кредиторів.

2) Пеня з податку на додану вартість у загальному розмірі 244241,26 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, на підставі пп. 129.1.2 п. 129.1 ст. 129 ПК України та Порядку ведення органами ДФС України оперативного обліку податків, зборів, митних платежів, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, інших платежів, які сплачуються під час митного оформлення товарів, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 07.04.2016 року №422, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 20.05.2016 за №751/28881, контролюючим органом в автоматичному режимі в обліковій картці з податку на додану вартість у зв`язку з порушенням строків сплати задекларованих зобовязань на суму податкового боргу (за період з 30.12.2012 по 06.02.2018) нарахована пеня у загальному розмірі 244241,26 грн.

Із наданого ГУ ДФС у Полтавській області до своєї заяви розрахунку заборгованості (а.с.19-20, т.71), та документів, доданих в обґрунтування нарахування та виникнення пені, судом з`ясовано, що контролюючим органом було нараховано боржнику пеню у загальному розмірі 244241,26 грн. за податкові зобов`язання з ПДВ, які виникли з 30.07.2013 по 10.11.2018.

Відтак, оцінивши наведені обставини справи судова колегія вважає, що нарахування пені з податку на додану вартість у загальному розмірі 244241,26 грн. відбулось на зобов`язання, які виникли після введення мораторію на задоволення вимог кредиторів, що суперечить вимогам ч. 4 ст. 12 Закону про банкрутство, якою передбачено обов`язок боржника виконувати зобов`язання, що виникли після введення мораторію, але виключено можливість нарахування пені за їх невиконання або неналежне виконання.

При цьому, не можуть бути прийняті до уваги доводи апелянта про обґрунтованість вимог з тих підстав, що вказана пеня самостійно нарахована та задекларована боржником у поданих деклараціях за період декларування зобов`язання з листопада 2012 по січень 2018, з огляду на наступне.

Так, за приписами п.п. 1.3. ст. 1 Податкового кодексу України, цей Кодекс не регулює питання погашення податкових зобов`язань або стягнення податкового боргу з осіб, на яких поширюються судові процедури, визначені, зокрема, Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Відтак, враховуючи положення ч. 4 ст. 12 Закону про банкрутство, які є спеціальними у даному випадку, а також приписи пп. 1.3. ст. 1 ПК України, судова колегія вважає, що самостійне подання боржником, щодо якого введено мораторій на задоволення вимог кредиторів, декларацій до контролюючого органу не є підставою для нарахування пені на податкові зобов`язання, термін сплати яких настав в період після порушення провадження у справі про банкрутство.

3) Пеня за порушення термінів розрахунків у сфері зовнішньоекономічної діяльності, за невиконання зобов`язань та штрафні санкції за порушення вимог валютного законодавства в розмірі 881882,61 грн.

Матеріалами справи підтверджується, що за результатами проведеної ДПІ у м. Полтава планової виїзної перевірки ПАТ "Тепловозоремонтний завод" з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.04.2009 по 30.06.2010, валютного та іншого законодавства за період з 01.04.2009 по 30.06.2010, за результатами якої складено відповідний акт перевірки від 17.11.2010 за №11038/23-1/13962568, на підставі якого були винесено податкове повідомлення-рішення від 30.11.2010 за № про застосування до ПАТ "Тепловозоремонтний завод" штрафних (фінансових) санкцій в розмірі 577969,00 грн. З урахуванням часткової сплати заборгованості боржником у сумі 20401,60 грн., залишок заборгованості складає 557567,40 грн.

Вищенаведене рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій було оскаржено ПАТ "Тепловозоремонтний завод" у судовому порядку до Полтавського окружного адміністративного суду, за результатами оскарження постановою суду першої інстанції від 29.02.2012 у справі №2а-1670/376/12 у задоволенні позовних вимог відмовлено. Ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 19.07.2012 у згаданій справі постанова Полтавського окружного адміністративного суду від 19.07.2012 залишена без змін.

З урахуванням наведених обставин скаржник вважає, що грошове зобов`язання, визначене в податковому повідомленні-рішенні від 30.11.2010 за № в розмірі 577969,00 грн. (з урахуванням часткової сплати 20401,60 грн., залишок заборгованості складає 557567,40 грн.) набуло статусу узгодженого податкового зобов`язання 28.08.2012 та набуло статусу податкового з цього моменту, а тому дія мораторію на вказане зобов`язання також не поширюється, адже воно набуло статусу заборгованості після введення мораторію. Крім того, правомірність визначення вказаної пені підтверджена постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 19.07.2012 та ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 19.07.2012, що у відповідності до вимог ч. 4 ст. 75 ГПК України має преюдиційний характер по відношенню до даної справи.

Як також вбачається, за результатами проведеної ДПІ у м. Полтава планової виїзної перевірки ПАТ "Тепловозоремонтний завод" з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.07.2010 по 30.09.2011, валютного та іншого законодавства за період з 01.07.2010 по 30.09.2011, за результатами якої складено відповідний акт перевірки від 24.01.2012 за №349/23-2/13962568, на підставі якого було винесено податкове повідомлення-рішення від 07.02.2012 за №000029202 про застосування до ПАТ "Тепловозоремонтний завод" штрафних (фінансових) санкцій в розмірі 303637,46 грн.

Вищенаведене рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій було оскаржено ПАТ "Тепловозоремонтний завод" у судовому порядку до Полтавського окружного адміністративного суду, за результатами оскарження постановою суду першої інстанції від 25.04.2012 у справі №2а-1670/1187/12 у задоволенні позовних вимог відмовлено. Ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 05.07.2012 у згаданій справі постанова Полтавського окружного адміністративного суду від 25.04.2012 залишена без змін. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 22.11.2012 відмовлено у відкритті касаційного провадження.

За твердженням заявника апеляційної скарги, грошове зобов`язання, визначене в податковому податкове повідомлення-рішення від 07.02.2012 за №000029202 в розмірі 303637,46 грн. набуло статусу узгодженого податкового зобов`язання 05.07.2012 та відповідно статусу податкового боргу 13.12.2012, а тому дія мораторію на вказане зобов`язання також не поширюється, адже воно набуло статусу заборгованості після введення мораторію. Аналогічно наведеним доводам, правомірність визначення вказаної пені підтверджена постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 25.04.2012 та ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 05.07.2012, що у відповідності до вимог ч. 4 ст. 75 ГПК України має преюдиційний характер по відношенню до даної справи.

Однак, колегія суддів відхиляє аргументи заявника апеляційної скарги, наведені у якості підстав для скасування оскаржуваної ухвали, оскільки вони ґрунтуються на неповному відображенні обставин справи та помилковому тлумаченні норм податкового законодавства, виходячи з наступного.

Податковим кодексом України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що податкові зобов`язання можуть бути визначені самостійно платником податків у податковій декларації або контролюючим органом з прийняттям податкового повідомлення-рішення.

Згідно положень п. 56.15 ст. 56 ПК України - скарга подана із дотриманням строків, визначених п. 56.3 цієї статті, зупиняє виконання платником податків грошових зобов`язань, визначених у податковому повідомленні-рішенні на строк від дня подання такої скарги до контролюючого органу до дня закінчення процедури адміністративного оскарження. Протягом зазначеного строку податкові вимоги з податку, що оскаржується, не надсилаються, а сума грошового зобов`язання вважається неузгодженою. З урахуванням строків давності платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу про нарахування грошового зобов`язання у будь-який момент після отримання такого рішення. При зверненні платника податків до суду з позовом щодо визнання недійсним рішення контролюючого органу, податкове зобов`язання вважається неузгодженим до дня набрання судовим рішенням законної сили (п. 56.18. ст. 56 ПК України).

Відповідно до п. 57.3 ст. 57 ПК України у разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1-54.3.6 п. 54.3 ст. 54 цього Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.

У разі оскарження рішення контролюючого органу про нараховану суму грошового зобов`язання платник податків зобов`язаний самостійно погасити узгоджену суму, а також пеню та штрафні санкції за їх наявності протягом 10 календарних днів, наступних за днем такого узгодження.

Податковим боргом визнається тільки узгоджене платником податків або встановлене судом податкове зобов`язання.

При зверненні платника податків до суду з позовом щодо визнання протиправним та/або скасування рішення контролюючого органу грошове зобов`язання вважається неузгодженим до дня набрання судовим рішенням законної сили (абзац четвертий п. 56.18 ст. 56 ПКУ).

За пп. 14.1.156 п. 14.1 ст. 14 ПК податкове зобов`язання - це сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена у встановлений законом строк).

Зважаючи на викладені приписи податкового законодавства, колегія суддів зазначає, що нарахована контролюючим органом пеня за порушення термінів розрахунків у сфері зовнішньоекономічної діяльності, за невиконання зобов`язань та штрафні санкції за порушення вимог валютного законодавства в розмірі 881882,61 грн. (податкові повідомлення-рішення від 30.11.2010 за № та від 07.02.2012 за №000029202) стала податковим зобов`язанням суб`єкта господарювання саме з моменту набрання відповідними судовими рішенням законної сили (ухвали Харківського апеляційного адміністративного суду від 05.07.2012 та від 19.07.2012).

Водночас, як же зазначалось, провадження у даній справі про банкрутство порушено 02.07.2012 та з цього моменту введено мораторій на задоволення вимог кредиторів.

Згідно з пп. 14.1.265 п. 14.1 ст. 14 цього Кодексу штрафна санкція (фінансова санкція, штраф) - це плата у вигляді фіксованої суми та/або відсотків, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи, а також штрафні санкції за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

При цьому, протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів не нараховуються неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші санкції за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов`язань і зобов`язань щодо сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, податків і зборів (обов`язкових платежів) (ч. 4 ст. 12 Закону про банкрутство).

Колегія суддів апеляційної інстанції, в контексті наведених норм, вважає за необхідне відзначити, що обмеження, передбачені ч. 4 ст. 12 Закону про банкрутство стосуються, у даному випадку, вимог ГУ ДФС у Полтавській області, оскільки за встановлених обставин справи вимоги контролюючого органу за податковими повідомлення-рішення від 30.11.2010 за № та від 07.02.2012 за №000029202 виникли, нараховані та застосовані саме під час дії мораторію на задоволення вимог кредиторів.

З урахуванням встановлених обставин справи, а також приписів ПК України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду вважає висновок суду першої інстанції про безпідставність вимог заявника, які складаються з пені та штрафних санкцій нарахованих податковим органом під час дії встановленого судом мораторію, таким, що відповідає обставинам справи та вимогам спеціального Закону про банкрутство.

Що ж до посилання апелянта на обставини правомірності нарахування контролюючим органом пені, встановлені в судових рішеннях у адміністративних справах, які на його думку не потребують доказуванню відповідно до ч. 4 ст. 75 ГПК України, то суд апеляційної інстанції зауважує, що постанови Полтавського окружного адміністративного суду та Харківського апеляційного адміністративного суду у справах №2а-1670/376/12 та №2а-1670/1187/12 прийняті за іншої фактично-доказової бази, зокрема, судами адміністративної юрисдикції досліджувалось питання наявності/відсутності підстав для стягнення з платника податків - ПАТ "Тепловозоремонтний завод" податкового боргу та застосування до останнього штрафних санкції, але не надавалась оцінка правомірності цих вимог до боржника та можливості їх включення до реєстру вимог кредиторів згідно приписів Закону про банкрутство. Вирішення зазначеного питання є виключною компетенцією господарського суду в провадженні якого перебуває справа про банкрутство.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів апеляційного суду зазначає, що судом першої інстанції в повному обсязі досліджені обставини, що мають значення для справи, а викладені в оскаржуваній судовій ухвалі висновки відповідають фактичним обставинам справи, у зв`язку з чим апеляційна скарга ГУ ДФС у Полтавській області не підлягає задоволенню, а ухвала Господарського суду Полтавської області від 25.04.2019 у справі №18/1247/12 в частині відхилення вимог на суму 2671663,68 грн. підлягає залишенню без змін.

Відмова у задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 ГПК України є підставою для віднесення судового збору за її подання на скаржника.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 271, 275, 276, 281 - 284 ГПК України, Східний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Полтавській області на ухвалу Господарського суду Полтавської області від 25.04.2019 у справі №18/1247/12 - залишити без задоволення.

Ухвалу Господарського суду Полтавської області від 25.04.2019 у справі №18/1247/12 в частині відхилення кредиторських вимог Головного управління ДФС у Полтавській області в сумі 2671663,68 грн. пені - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий суддя Н.О. Мартюхіна

Суддя С.В. Барбашова

Суддя О.Є. Медуниця

(У судовому засіданні апеляційної інстанції 25.07.2019 проголошено вступну та резолютивну частину постанови. Повний текст постанови складено 05.08.2019).