РІШЕННЯ

Іменем України

25 липня 2019 року м. Чернігівсправа № 927/377/19
Господарським судом Чернігівської області у складі судді Фетисової І.А.

за участю секретаря судового засідання Рослого В.В.

розглянуто у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження справу 927/377/19

за позовом: Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк"

вул. Грушевського, 1Д, м. Київ, 01001

адреса для листування: а/с 1800, м. Дніпро, 49027

до відповідача: Фізичної особи - підприємця Арчуадзе Мамука

АДРЕСА_1

про стягнення 44207,39 грн

представники сторін в судове засідання не з`явились

Акціонерним товариством Комерційний банк "Приватбанк" подано позов до Фізичної особи - підприємця Арчуадзе Мамука про стягнення 44207,39 грн заборгованості за кредитним договором № б/н від 04.07.2017, а саме 21000 грн заборгованості за кредитом, 8582 грн заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочену заборгованість, 5039,81 грн заборгованості за відсотками у вигляді щомісячної комісії, 9585,58 грн пені.

В процесі вирішення питання про відкриття провадження по справі судом з`ясовано обставина припинення відповідачем статусу підприємця. Так, згідно пошукового запиту на сайті Міністерства юстиції України https://usr.minjust.gov.ua/ua/freesearch за критерієм пошуку Арчуадзе Мамука в Єдиному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань значиться стан суб`єкта припинено, дата запису 31.10.2018, номер запису 3000687.

Відповідно до частин 6, 7 ст. 176 Господарського процесуального кодексу України у разі, якщо відповідачем у позовній заяві вказана фізична особа, що не є підприємцем, суд не пізніше двох днів з дня надходження позовної заяви до суду звертається до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) такої фізичної особи. Інформація про місце проживання (перебування) фізичної особи має бути надана протягом п`яти днів з моменту отримання відповідним органом реєстрації місця проживання та перебування особи відповідного звернення суду. Механізм здійснення реєстрації/зняття з реєстрації місця проживання/перебування осіб в Україні встановлено Правилами реєстрації місця проживання, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 № 207.

Відповідно до п. 3 Правил реєстрація / зняття місця проживання / перебування здійснюється виконавчим органом сільської, селищної або міської ради, сільським головою (у разі коли відповідно до закону виконавчий орган сільської ради не утворено) на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюються повноваження відповідної сільської, селищної або міської ради.

Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 05.06.2019 по справі № 927/377/19 було здійснено запит до Талалаївської селищної ради Чернігівської області про надання інформації щодо місця проживання (перебування): відповідача: Арчуадзе Мамука ( код ІПН НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 ).

Листом № 423 від 10.06.2019 Талалаївська селищна рада Чернігівської області повідомила, що згідно даних реєстраційного обліку Талалаївської селищної ради Арчуадзе Мамука був зареєстрований в АДРЕСА_3 з 26.04.206 по 24.07.2018. Знятий з обліку в зв`язку з переїздом на нове місце проживання в АДРЕСА_2.

Відповідно до пункту 13 Правил реєстрації місця проживання, затверджених Постановою КМУ від 02.03.2016 № 207 "Про затвердження Правил реєстрації та Порядку передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру", надання органами реєстрації та ДМС відомостей про місце проживання особи та інших персональних даних здійснюється виключно у випадках, передбачених законами України, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини або за згодою самої особи на запит.

Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 13.06.2019 по справі № 927/377/19 було здійснено запити до Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області та Староталалаївської сільської ради про надання інформації щодо місця проживання (перебування): відповідача: Арчуадзе Мамука ( код ІПН НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 ).

20.06.2019 електронною поштою на адресу суду від Староталалаївської сільської ради надійшло повідомлення № 132 від 20.06.2019, відповідно до якого громадянин Арчуадзе Мамука , ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 (дата реєстрації місця проживання за вказаною адресою - 24.07.2018).

Позивачем разом з позовною заявою подано клопотання від 17.04.2019 про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 21.06.2019 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено розгляд справи по суті на 16.07.2019 о 10:30 год. Відмовлено в задоволенні клопотання позивача про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

Управлінням Державної міграційної служби України в Чернігівській на запит суду повідомлено листом, що за даними картотеки відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання Арчуадзе Мамука значиться зареєстрованим з 24.07.2018 за адресою АДРЕСА_4 .

24.06.2019 Господарським судом Чернігівської області отримано оригінал листа Староталалаївської сільської ради.

До початку судового засідання позивачем надіслано через систему «Електронний суд» клопотання про долучення доказів до матеріалів справи, а саме довіреності та кредитного договору.

Ухвала суду від 21.06.2019 направлена відповідачу по справі за адресою АДРЕСА_1 , повернулась на адресу суду з відміткою відділення зв`язку «інші причини, що не дали змоги виконати обов`язки щодо пересилання поштового відправлення».

16.07.2019 Господарським судом Чернігівської області у справі № 927/377/19 відкладено судове засідання до 25.07.2019 на 10:00 год. Сторонам направлено ухвалу повідомлення. Здійснено публікацію на офіційному сайті "Судова влада України; господарський суд Чернігівської області" інформації про дату, час, місце розгляду справи з повідомленням Фізичної особи - підприємця Арчуадзе Мамука про розгляд справи по суті.

Ухвала повідомлення суду від 16.07.2019 направлена відповідачу по справі за адресою АДРЕСА_1 , повернулась на адресу суду з відміткою відділення зв`язку «інші причини, що не дали змоги виконати обов`язки щодо пересилання поштового відправлення».

Позивачем до початку судового засідання 25.07.2019 подана заява про розгляд справи без участі представника, яка судом задоволена.

В судове засідання 25.07.2019 сторони не з`явились, повноважних представників не направили.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі, якщо ухвалу про відкриття провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв`язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо.

Відповідно до ч. 7 ст. 120 ГПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає. Крім того, інформація стосовно слухання судом справ є публічною і розміщується на офіційному сайті Господарського суду Чернігівської області в мережі Інтернет, що також свідчить про наявність у учасників справи можливості дізнатись про слухання справи за їх участю.

Таким чином, враховуючи вчинені судом дії по направленню судової кореспонденції як за адресом відповідача, повідомленою Староталалаївською сільською радою та Управлінням Державної міграційної служби України в Чернігівській області, здійснено публікацію на офіційному сайті "Судова влада України; господарський суд Чернігівської області", судом було вжито всіх заходів щодо належного повідомлення відповідача про час та місце судового засідання, але відповідач своїм процесуальним правом участі в судовому засіданні не скористався, повноважного представника для дачі пояснень по справі не направив, про причини невиконання ухвал суд не повідомив.

Судом також враховано, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66, 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

Зважаючи на те, що згідно ст. 42 Господарського процесуального кодексу України, учасники справи зобов`язані користуватися визначеними законом процесуальними правами; сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи, а тому неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, відповідно до ч.1 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України.

Оскільки відповідач своїм процесуальним правом участі у судовому засіданні не скористався, повноважного представника для участі у судовому засіданні не направив, відзиву на позовну заяву у встановлений судом строк без поважних причин не надав, заяв та клопотань від нього не надходило, рішення приймається за наявними матеріалами справи на підставі ч.2 ст.178 Господарського процесуального кодексу України.

В судовому засіданні 25.07.2019 судом здійснено розгляд справи по суті та постановлено рішення, в якому зазначено порядок та строк оскарження рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд встановив:

Згідно з абз.5, 6 п.1.7 ст.1 Статуту АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНОГО БАНКУ «ПРИВАТБАНК» (нова редакція) (погоджено Національним банком України 11.06.2018; затверджено наказом Міністерства фінансів України (рішенням єдиного акціонера) від 21.05.2018 №519), згідно з рішенням Єдиного акціонера Банку від 21 травня 2018 року №519 було змінено тип банку з публічного на приватне акціонерне товариство та змінено найменування банку на АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК».

АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» (позивач у справі) є правонаступником всіх прав та зобов`язань ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК».

Фізичною особою - підприємцем Арчуадзе Мамука 04.07.2017 підписано Анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання послуги «КУБ», в якій підтверджено про приєднання фізичної особи - підприємця до розділу 3.2.8 Умов та правил надання послуги «КУБ», що розміщені на сайті Приватбанку pb.ua, приймає на себе всі зобов`язання, зазначені в цих Умовах, та укладає кредитний договір.

При цьому, в п.1. Заяви про «КУБ» визначені істотні умови кредитного договору, а саме: 1.1. Вид кредиту - строковий. 1.2. Розмір кредиту: визначається Приватбанком, вказується у про файлі позичальника на сайті kub.pb.ua. 1.3. Строк кредиту: 12 місяців з моменту видачі коштів. 1.4. Проценти (комісія) за користування кредитом: 2% в місяць від початкового розміру кредиту. 1.5. Порядок погашення заборгованості за кредитом: щомісяця рівними частинами до календарного числа місяця, в якій було здійснено видачу коштів.1.6. У випадку порушення строку погашення заборгованості за кредитом, що зазначений в п.1.5. цієї Заяви, проценти за користування кредитом становлять розмір 4% на місяць від суми заборгованості. При цьому сплачується неустойка в розмірі і згідно з розділом 3.2.8 Умов та правил надання банківських послуг.

Укладання кредитного договору здійснюється в порядку, визначеному в розділі 3.2.8 Умов та правил надання банківських послуг. Клієнт доручає Банку розмістити у мережі Інтернет відомості про його бізнес-проект, за яким Банк надає кредит.

Як свідчить роздруківка перевірки заявки на кредит заявка відповідачем підписана 04.07.2017 шляхом накладання електронного цифрового підпису та накладання цифрової електронної печатки. Що стосується підписання цієї Заяви про «КУБ» з боку позивача, то, як вбачається із наявної у матеріалах справи копії заяви, на ній у реквізиті сторін міститься підпис та відбиток печатки Приватбанку. До того ж, згідно із роздруківкою перевірки заявки на кредит вбачається, що заявка від імені банку підписана також шляхом накладання електронного цифрового підпису 04.07.2017.

Відповідно до ч.1 ст.626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. За змістом ст.638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Вимоги щодо форми договору містяться у ст.639 Цивільного кодексу України, згідно з частинами 1-4 якої договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами. Водночас, частиною 1 ст. 634 ЦК України визначається поняття договору приєднання, як договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

В Анкеті-заяві про приєднання до Умов та правил надання послуги «КУБ», складеної та поданої відповідачем, містяться посилання на розділ 3.2.8 Умов та правил надання банківських послуг.

Як вбачається із наданого до справи позивачем витягу з Умов та правил надання банківських послуг ПАТ КБ «Приватбанк», у п.3.2.8 визначаються Умови та правила надання кредиту «Кредит КУБ».

Згідно з п.3.2.8.1. Умов КУБ банк за наявності вільних грошових коштів зобов`язується надати Клієнту «Кредит КУБ» для фінансування поточної діяльності Клієнта, в обмін на зобов`язання Клієнта з повернення кредиту, сплати відсотків, комісії та інших винагород в обумовлені цим Договором терміни. Істотні умови кредиту (сума кредиту, проценти за користування кредитом, розмір щомісячного платежу, порядок їх сплаті) вказуються в Заяві про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, а також в системі Приват24. Клієнт приєднується до послуги шляхом підписання електронно-цифровим підписом заяви в системі Приват24 або у сервісі «Paperless» або іншим шляхом що прирівнюється до належного способу укладення сторонами кредитного договору. Кредит також може надаватись шляхом видачі кредитних коштів з наступним їх перерахуванням на рахунок підприємства - продавця за товари та послуги.

Крім того, в п.3.2.8.2. Умов КУБ визначено, що розмір кредиту який може бути наданий в рамках послуги, складає від 50000 до 1000000 грн.

В п.3.2.8.3.1. Умов КУБ передбачаються умови та строки повернення кредиту, строки погашення заборгованості.

Умови щодо порядку сплати процентів за користування кредитом викладені у пунктах 3.2.8.3.2., 3.2.8.3.3 та в розділі «порядок розрахунків» Умов КУБ.

Аналіз змісту Умов та правил надання кредиту «Кредит КУБ», змісту Анкеті-заяви про приєднання до Умов та правил надання послуги «КУБ» свідчить про укладення між сторонами договору приєднання до кредитного договору, на підставі якого між сторонами виникли кредитні правовідносини.

При цьому, складовими цього договору є як Анкета-заява про приєднання до умов договору та правил надання послуги «КУБ», підписана сторонами 04.07.2017, так і Умови і правила надання кредиту «Кредит «КУБ».

Відповідно до ст.1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

13.07.2017 позивачем на поточний рахунок відповідача перераховано кредит в сумі 63000 грн, що підтверджується наданою позивачем банківською випискою з рахунку за період з 13.07.2017 по 12.04.2019. Отже, суд доходить висновку, що позивачем зобов`язання по договору в частині надання відповідачу кредиту в сумі 63000 грн. виконано.

Відповідно до п.3.2.8.3.1. Умов КУБ повернення кредиту здійснюється щомісяця шляхом забезпечення клієнтом позитивного сальдо на його поточному рахунку в сумах і в дати щомісячних внесків, зазначених у Заяві. Для позичальників, що працюють у сегменті агро-бізнесу, може бути встановлений окремий порядок погашення, що передбачає погашення основного боргу на протязі 6 місяців користування кредитом на вибір клієнта за погодженням банку. Банк здійснює договірне списання грошей з поточного рахунку клієнта в строки і розмірах, передбачених умовами кредитного договору. Остаточний термін погашення заборгованості за кредитом є дата повернення кредиту. Згідно зі ст. 212, 651 ЦКУ при порушенні клієнтом будь-якого із зобов`язань, передбачених цим договором, банк на свій розсуд, починаючи з 91-го дня порушення будь-якого із зобов`язань, має право змінити умови договору, встановивши інший термін повернення кредиту. При цьому банк направляє клієнту повідомлення із зазначенням дати терміну повернення кредиту (банк здійснює інформування клієнта на свій вибір або письмово, або через встановлені засоби електронного зв`язку банку та клієнта (системи клієнт-банк, інтернет клієнт банк, sms-повідомлення або інших)). При непогашенні заборгованості за цим договором у термін, зазначений у повідомленні, вся заборгованість, починаючи з наступного дня від дати, зазначеної в повідомленні, вважається простроченою. У разі погашення заборгованості в період до закінчення 90 днів (включно) з моменту порушення будь-якого із зобов`язань, терміном повернення кредиту є дата останнього платежу.

Згідно із п.1.3. Заяви про «КУБ» від 04.07.2017 строк кредиту становить 12 місяців з моменту видачі коштів. Отже, враховуючи, що кредитні кошти були зараховані на поточний рахунок відповідача 13.07.2017, тому, з урахуванням правил обчислення строків, датою повернення відповідачем кредиту є 13.07.2018.

Відповідно до п.3.2.8.5.3. Умов КУБ відповідач зобов`язався повернути кредит у терміни і в сумах, які встановлені в п.п.3.2.8.3.1, 3.2.8.5.14, 3.2.8.6.2, а також зазначені у Заяві, шляхом розміщення необхідних для планового погашення внеску коштів на своєму поточному рахунку.

В п.1.5. Заяви про «КУБ» встановлено порядок погашення кредиту, а саме: щомісяця рівними частинами до календарного числа місяця, в який було здійснено видачу коштів. Отже, враховуючи умови кредитного договору від 04.07.2017, відповідач був зобов`язаний здійснювати погашення кредиту шляхом сплати до 13 числа кожного місяця.

Відповідачем частково здійснено погашення кредиту, що підтверджується випискою банку та визнається позивачем. Відповідачем не надано суду доказів повернення кредиту повністю або частково, а відтак суд доходить висновку, що заборгованість по кредиту становить 21000 грн.

В силу ч.1 ст.1048 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

На підставі п. 3.2.8.5.2. Умов КУБ відповідач взяв на себе зобов`язання сплачувати позивачу щомісячні проценти за користування кредитом згідно з п. 3.2.8.3.2.

Крім того, п. 3.2.8.9. Умов КУБ передбачається, що за користування кредитом у період з дати списання коштів з позикового рахунку до дат погашення кредиту згідно з пунктами 3.2.8.1., 3.2.8.2., 3.2.8.3, 3.2.8.3.1. цього договору клієнт сплачує проценти в розмірі, зазначеному в п. 3.2.8.3.2. За змістом п. 3.2.8.3.2. Умов КУБ за користування послугою клієнт сплачує щомісячно проценти за користування кредитом в розмірі, що зазначені в Заяві та Тарифах. Розмір щомісячних процентів (комісії) за користування кредитом встановлений у п.1.4. Заяви про КУБ і становить 2% в місяць від початкового розміру кредиту. З урахуванням п.3.2.8.9.2. Умов КУБ сплата процентів за користування кредитом здійснюється в дати платежів, зазначені у Заяві (п.3.2.8.3.1.).

З посиланням на вказані умови кредитного договору позивачем за період з 13.08.2017 по 13.07.2018 заявлено до стягнення та розраховано відповідачу щомісячні проценти (комісія) в сумі 5039,81 грн. як різниця належних до сплати 15120 грн. та сплачених відповідачем в сумі 10080,19 грн.

Доказів сплати щомісячних процентів (комісії) в повному обсязі або частково відповідач суду не надав.

Таким чином, суд доходить висновку, що залишок нарахованих позивачем та не сплачених відповідачем щомісячних процентів (комісії) становить 5039,81 грн.

Пунктом 3.2.8.9.1 Умов КУБ встановлено, за користування кредитом у період з дати списання коштів з позикового рахунку до дат погашення кредиту згідно 3.2.8.1 та 3.2.8.3 договору клієнт сплачує проценти в розмірі зазначеному у п.3.2.8.3.2.

В пункті 3.2.8.3.3. Умов КУБ визначається, що при порушенні клієнтом будь-якого грошового зобов`язання позичальник сплачує банку відсотки за користування кредитом у розмірі, встановленому у Заяві. У разі порушення клієнтом будь-якого з грошових зобов`язань і при реалізації права банку, передбаченого п.3.2.8.3.1., клієнт сплачує банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період за який сплачується пеня, за кожен календарний день прострочення. Згідно з п.1.6. Заяви про «КУБ» у випадку порушення строку погашення заборгованості за кредитом, що зазначений в п.1.5. цієї заяви, розмір процентів за користування кредитом становлять 4% на місяць від суми заборгованості. При цьому сплачується неустойка в розмірі і згідно з розділом 3.2.8. Умов та Правил надання банківських послуг.

Позивач просить стягнути з відповідача 8582,00 грн заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочену заборгованість, за період з 13.05.2018 по 12.04.2019.

Надаючи оцінку правовій природі передбачених п.3.2.8.3.3. договору та п.1.6. Заяви про «КУБ» процентів за користування кредитом, суд виходить з такого.

Обов`язок боржника сплачувати проценти за користування грошовими коштами, якщо інше не встановлено договором, передбачається ст.536 Цивільного кодексу України. При цьому. згідно з ч.2 цієї статті розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 23.05.2018 у справі №910/1238/17 викладена правова позиція, що термін «користування чужими грошовими коштами» може використовуватися у двох значеннях. Перше - це одержання боржником (як правило, за плату) можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу. Друге значення - прострочення виконання грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх.

Водночас у цій же постанові Великою Палатою Верховного Суду зазначено, що відповідальність за прострочення виконання грошового зобов`язання визначена законодавством. У цьому разі відповідно до ч.2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відтак, зважаючи на вищевикладене, зміст правової позиції Великої Палати Верховного Суду полягає у тому, що відповідно до ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України у кредитному договорі може бути передбачено сплату процентів за неправомірне користування боржником грошовими коштами як наслідок прострочення боржником виконання грошового зобов`язання. Такі проценти можуть бути стягнуті кредитодавцем і після спливу визначеного кредитним договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст.1050 Цивільного кодексу України. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12, постановах Верховного Суду від 05.03.2019 у справі № 5017/1987/2012, від 18.02.2019 у справі 910/21449/17.

Аналіз п. 3.2.8.3.3. договору свідчить, що фактично в ньому міститься умова щодо відповідальності позичальника за порушення грошового зобов`язання й встановлюється інший процент річних за таке порушення, аніж передбачено у ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України, а саме, з урахуванням п.1.6. Заяви про «КУБ» - 48% річних.

Таким чином, правова природа заявленої позивачем до стягнення 8582 грн. суми заборгованості за відсотками є процентами річних.

Здійснивши перевірку правильності обчислення позивачем процентів, суд встановив, що розрахунок здійснений з урахуванням умов кредитного договору, фактичних обставин прострочення виконання грошового зобов`язання, та є арифметично вірним.

В силу ст.193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язань.

За змістом ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст.610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За приписами ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Оскільки матеріалами справи підтверджується, що на момент звернення позивача до суду з цим позовом строк повернення кредиту, сплати процентів (комісії) за користування кредитом, сплив, тому суд доходить висновку про невиконання відповідачем-1 своїх зобов`язань за кредитним договором від 04.07.2017.

Відтак, заборгованість відповідача перед позивачем становить 21000 грн. по кредиту, 5039,81 грн. процентів (комісії) за користування кредитом, а також 8582,грн заборгованість по відсотках річних, які нараховані внаслідок невиконання відповідачем своїх зобов`язань по своєчасному поверненню суми кредиту та сплати комісії.

За змістом ст.611 ЦК України порушення боржником взятих на себе зобов`язань призводить до настання певних правових наслідків, які полягають у застосуванні до нього встановлених законом та договором мір відповідальності, зокрема і у сплаті неустойки. Згідно із ч.1 ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Відповідно до ч.3 вказаної статті пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Пунктом 3.2.8.3.3. Умов КУБ передбачається, що у разі порушення клієнтом будь-якого з грошових зобов`язань і при реалізації права банку, передбаченого п.3.2.8.3.1., клієнт сплачує банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період за який сплачується пеня, за кожен календарний день прострочення. Крім того в п.1.6. Заяви про «КУБ» міститься умова щодо сплати неустойки в розмірі згідно з розділом 3.2.8 Умов КУБ у випадку порушення строку погашення заборгованості за кредитом. Пунктом 3.2.8.10.1. Умов КУБ визначено, що у разі порушення клієнтом будь-якого із зобов`язань щодо сплати комісії за користування кредитом, передбачених п. 3.2.8.3.2., 3.2.8.3.1. цього договору, термінів повернення кредиту, передбачених п. 3.2.8.9., 3.2.8.3.1., 3.2.8.3.2. цього договору, клієнт сплачує банку за кожен випадок порушення пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період, за який сплачується пеня, (у % річних) від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу. Сплата пені здійснюється у гривні.

Отже, суд доходить висновку, що сторонами погоджена відповідальність у вигляді сплати пені за прострочку виконання грошового зобов`язання.

Позивач просить стягнути з відповідача 9585,58 грн пені за період 15.08.2017по 12.04.2019.

Матеріалами справи підтверджується прострочка виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань щодо сплати кредиту та відсотків, але оскільки суд дійшов висновку, що нараховані відсотки в сумі 8582 грн виходячи із процентної ставки в розмірі 48% річних, відповідно п. 3.2.8.3.3. Умов та п.1.6. заяви, це проценти за неправомірне користування відповідачем грошовими коштами як наслідок прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання, відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, а тому пеня підлягає нарахуванню та відповідно стягненню лише на прострочку сплати кредиту та процентів (комісії).

За таких обставин, здійснивши перерахунок пені за прострочку повернення кредиту в сумі 21000 грн та відсотків (комісії) в сумі 5039,81 грн, суд доходить висновку, що пеня підлягає стягненню в сумі 7998,27 грн за період прострочки оплати з 13.08.2018 по 12.04.2019.

Вимоги позивача щодо стягнення за період прострочки оплати тіла кредиту та комісії до 13.08.2018 в сумі 1587,31 грн, яка нарахована на заборгованість на відсотки (комісію) та прострочену заборгованість по кредиту (за неправомірне користування відповідачем грошовими коштами, як наслідок прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання, відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України), задоволенню не підлягають, оскільки відповідно до ст. 230 Господарського кодексу України, учасник господарських відносин сплачує штрафні санкції (неустойку) за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання. Нарахування процентів за неправомірне користування грошовими коштами, відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, є відповідальністю, а не господарським зобов`язанням у розумінні ст. 173 Господарського кодексу України.

Відповідно до ч. 1, 3 ст.74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

За таких обставин, вимоги позивача про стягнення з відповідача за неналежне виконання умов договору банківського обслуговування в частині зобов`язань по оплаті, є обґрунтованими та підлягають задоволенню частково в сумі 58470,57 грн заборгованості по кредиту (тіло кредиту), 4969,78 грн пені, нарахованої на заборгованість по кредиту (тіло кредиту), в решті позовних вимог в частині стягнення 11593,51 грн заборгованості про процентам за користування, 828,84 грн заборгованості по комісії за користування кредитом та 2102,62 грн пені про процентам та комісії відмовити.

Оскільки відповідачем не надано до матеріалів справи доказів, які спростовують факт наявності заборгованості в заявленій до стягнення сумі, тому суд доходить висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача 21000 грн заборгованості по кредиту, 5039,81 грн заборгованості по комісії, 8582,00 заборгованості по процентах річних та 7998,27 пені є обґрунтованими, а відтак їх належить задовольнити в повному обсязі. В решті вимог про стягнення пені в сумі 1587,31 грн. є необґрунтованими й стягненню не підлягають, а тому в позові в цій частині має бути відмовлено. Таким чином, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Як встановлено судом, відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних-осіб підприємців та громадських формувань, Арчуадзе Мамука , був зареєстрований як фізична особа-підприємець, 31.10.2018 було здійснено запис про державну реєстрацію припинення діяльності фізичної особи- підприємця Арчуадзе Мамука .

Кредитні правовідносини, які є предметом розгляду у даній справі, виникли між сторонами у 2017 році, тобто коли відповідач мав статус суб`єкта підприємницької діяльності.

Статтею 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Поняття "суд, встановлений законом" містить, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності. Критеріями розмежування судової юрисдикції є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Відповідно до статті 4 ГПК України, право на звернення до господарського суду в установленому цим кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи-підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Предметна та суб`єкта юрисдикція господарських судів, тобто сукупність повноважень господарських судів щодо розгляду справ, віднесених до їх компетенції, визначена статтею 20 Господарського процесуального кодексу України. Так, за частиною першою цієї статті господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.

Відповідно до положень частини другої цієї ж статті право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням мають юридичні особи та фізичні особи-підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування.

За статтею 45 Господарського процесуального кодексу України сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені в статті 4 цього кодексу, тобто, і фізичні особи, які не є підприємцями, а винятки, коли спори, стороною яких є фізична особа, що не є підприємцем, не підлягають розгляду у господарських судах, чітко визначені положеннями статті 20 цього кодексу (як приклад, пункти 5, 10, 14 цієї статті).

Наведене свідчить про те, що з дати набрання чинності Господарського процесуального кодексу України в редакції Закону України від 03.10.2017 № 2147-VIII "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" одним із критеріїв віднесення справ до господарської юрисдикції визначено наявність між сторонами саме господарських правовідносин, а також впроваджено підхід щодо розмежування юрисдикції залежно від предмета правовідносин, а не лише від суб`єктного складу сторін. Отже, ознаками спору, на який поширюється юрисдикція господарського суду, є наявність між сторонами господарських відносин, врегульованих Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і спору про право, що виникає з відповідних відносин, наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом, відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

Аналогічна позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.02.2019 у справі № 910/8729/18.

З огляду на положення частини першої статті 20 Господарського процесуального кодексу України, а також статей 4, 45 цього кодексу для визначення юрисдикції господарського суду щодо розгляду конкретної справи має значення суб`єктний склад саме сторін правочину та наявність спору, що виник у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності.

Як уже зазначалось, звертаючись із цим позовом, позивач просив стягнути з відповідача суму заборгованості по кредиту 21000 грн, отриманих відповідачем як суб`єктом підприємницької діяльності.

У процесі розгляду справи судом встановлено, що як позивач так і відповідач на час виникнення правовідносин були господарюючими суб`єктами , відповідач мав статус суб`єкта підприємницької діяльності, позивачем були перераховані на рахунок відповідача як фізичної особи-підприємця грошові кошти в сумі 63 000 грн, як видача кредиту за умовами договору, що свідчить про існування між сторонами саме господарських правовідносин позики (кредиту). А аналіз змісту та підстав поданого позову свідчить про те, що спір між сторонами виник щодо неналежного виконання відповідачем перед позивачем господарського договору позики, а саме грошового обов`язку сплати кредитних коштів , комісії, відсотків.

Відповідно до статті 3 Господарського кодексу України, під господарською діяльністю розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Господарська діяльність, що здійснюється з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб`єкти підприємництва - підприємцями. Згідно із частиною першою статті 128 Господарського кодексу України, громадянин визнається суб`єктом господарювання у разі здійснення ним підприємницької діяльності за умови державної реєстрації його як підприємця без статусу юридичної особи відповідно до статті 58 цього кодексу. За частиною першою статті 173 Господарського кодексу України зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або відмовитися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку, є господарським зобов`язанням.

За положеннями статті 51 ЦК України до підприємницької діяльності фізичних осіб застосовуються нормативно-правові акти, що регулюють підприємницьку діяльність юридичних осіб, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин. Відповідно до статті 52 ЦК України, фізична особа-підприємець відповідає за зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення.

За змістом статей 51, 52, 598-609 Цивільного кодексу України, статей 202-208 Господарського кодексу України, частини восьмої статті 4 Закону України від 15.05.2003 № 755-IV "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" у випадку припинення підприємницької діяльності ФОП (із внесенням до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань запису про державну реєстрацію такого припинення) її зобов`язання (господарські зобов`язання) за укладеними договорами не припиняються, а продовжують існувати, оскільки вона як фізична особа не перестає існувати та відповідає за своїми зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном.

Отже позивач, звертаючись до господарського суду, обґрунтовано визначив належність спору до господарської юрисдикції відповідно до суб`єктного складу та змісту правовідносин сторін як таких, що виникли з господарського договору, зобов`язання за яким у відповідача із втратою його статусу як ФОП не припинились.

В зв`язку з цим, з огляду на часткове задоволення позову, з метою реалізації позивачем прав на примусове виконання судового рішення та враховуючи відсутність статусу ФОП у відповідача на момент винесення судового рішення, суд вважає за необхідне в резолютивній частині рішення зазначити відповідача як фізичну особу, а не підприємця.

Згідно із ч.1 ст.123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч.1 ст.129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У зв`язку із задоволенням позовних вимог судовий збір підлягає стягненню з відповідача в сумі 1852,02 грн.

Керуючись ст. 5, 42,74, 123, 129, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України,

ВИРІШИВ:

1. Позов Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" (вул. Грушевського, 1Д, м. Київ, 01001 / адреса для листування: а/с 1800, м. Дніпро, 49027, код 14360570) до Арчуадзе Мамука ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) про стягнення 44207,39 грн задовольнити частково.

2. Стягнути з Арчуадзе Мамука ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" (вул. Грушевського, 1Д, м. Київ, 01001 / адреса для листування: а/с 1800, м. Дніпро, 49027, код 14360570) 21000 грн заборгованості по кредиту, 5039,81 грн заборгованості по комісії, 8582,00 заборгованості по процентах річних , 7998,27 грн. пені та 1852,02 грн. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням суду законної сили.

3. В решті позовних вимог в частині стягнення 1587,31 грн. пені відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду, відповідно до ст. 256 Господарського процесуального кодексу України, подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається у порядку визначеному ст. 257 Господарського процесуального кодексу України та з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України.

Повне судове рішення складено 25.07.2019

Повідомити учасників справи про можливість одержання інформації по справі у Єдиному державному реєстрі судових рішень: http://reyestr.court.gov.ua/.

Відомості про адреси для листування та зв`язку Господарського суду Чернігівської області: пр-т. Миру, 20, м. Чернігів, 14000 , e-mail: ; тел. 676-311, факс 77-44-62.

Суддя І.А. Фетисова