ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" липня 2019 р. Справа№ 911/106/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Пономаренка Є.Ю.

суддів: Руденко М.А.

Дідиченко М.А.

при секретарі судового засідання Мовчан А.Б.,

за участю представників:

від позивача - Огійчук О.А., адвокат, ордер №485749 від 08.07.2019;

від відповідача - Нурищенко С.В., адвокат, ордер №578502 від 22.05.2019,

розглянувши апеляційну скаргу комунального підприємства «Києво-Святошинська тепломережа» Київської обласної ради на рішення Господарського суду Київської області від 25.03.2019 у справі №911/106/19 (суддя Чонгова С.І., повний текст складено - 28.03.2019) за позовом комунального підприємства «Боярка-Водоканал» до комунального підприємства «Києво-Святошинська тепломережа» Київської обласної ради про стягнення 1 545 142,63 грн.

ВСТАНОВИВ наступне.

Комунальне підприємство «Боярка-Водоканал» звернулось до Господарського суду Київської області з позовом до комунального підприємства «Києво-Святошинська тепломережа» Київської обласної ради про стягнення 1 545 142,63 грн., з яких 1 410 494,08 грн. основного боргу, 112 373,32 грн. пені за періоди з 11.06.2018 по 11.12.2018, з 11.07.2018 по 27.12.2018, 11.08.2018 по 27.12.2018, з 11.09.2018 по 27.12.2018, з 11.10.2018 по 27.12.2018, з 11.11.2018 по 27.12.2018; 12 651,01 грн. інфляційних збитків за періоди з 11.06.2018 по 27.12.2018, з 11.07.2018 по 27.12.2018, 11.08.2018 по 27.12.2018, з 11.09.2018 по 27.12.2018, з 11.10.2018 по 27.12.2018, з 11.11.2018 по 27.12.2018; 9 624,22 грн. 3% річних за періоди з 11.06.2018 по 27.12.2018, з 11.07.2018 по 27.12.2018, 11.08.2018 по 27.12.2018, з 11.09.2018 по 27.12.2018, з 11.10.2018 по 27.12.2018, з 11.11.2018 по 27.12.2018, з 11.12.2018 по 27.12.2018.

Позов обґрунтований тим, що відповідачем неналежним чином виконано взяті на себе зобов`язання за договором про надання послуг з водопостачання і водовідведення №75 від 15.10.2011 в частині оплати за надані послуги у встановлений договором строк.

Рішенням Господарського суду Київської області від 25.03.2019 у справі №911/106/19 вирішено закрити провадження в частині позовних вимог про стягнення 5 602,38 грн. основного боргу; позов задоволено частково; стягнуто з комунального підприємства «Києво-Святошинська тепломережа» Київської обласної ради на користь комунального підприємства «Боярка-Водоканал» 1 404 891,70 грн. основного боргу, 111 495,44 грн. пені, 12 651,01 грн. інфляційних втрат, 9 549,46 грн. 3% річних, а також 23 162,85 грн. в рахунок відшкодування витрат, понесених на оплату позову судовим збором. В частині стягнення 877,88 грн. пені та 74,76 грн. 3% річних в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з прийнятим рішенням, відповідач звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати вказане рішення повністю.

В обґрунтування своїх вимог, апелянт посилається на порушення судом першої інстанції процесуальних норм, мотивуючи це тим, що всупереч вимог чинного законодавства, до участі у розгляді справи судом було допущено неповноважних представників сторін. Так, скаржник зазначає, що представниками у справі могли бути лише адвокати чи керівники підприємств, уповноважені діяти від імені юридичної особи відповідно до закону, статуту, положення. Однак, як стверджує апелянт, представниками сторін у справі виступали фізичні особи, які діяли на підставі довіреності, а саме: зі сторони позивача - представник Нівінська Т.В. згідно довіреності №07-8/04 від 17.01.2019, водночас зі сторони відповідача - представник Коваль Н.В. за довіреністю б/н від 02.01.2019. На переконання апелянта, допуск представників без відповідних процесуальних повноважень є грубим порушенням норм процесуального права.

Представник апелянта - відповідача у справі в судовому засіданні підтримав вимоги за апеляційною скаргою.

Відповідач в судовому засіданні заперечував щодо задоволення апеляційної скарги, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Згідно з ч. 1 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у Главі 1 Розділу ІV.

Частинами 1 та 2 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню з наступних підстав.

Між комунальним підприємством «Боярка-Водоканал» (водоканал) та комунальним підприємством «Києво-Святошинська тепломережа» Київської обласної ради (абонент) 15.10.2011 було укладено договір про надання послуг з водопостачання і водовідведення №75.

Предметом договору є послуги централізованого постачання холодної води та централізованого водовідведення. Водоканал зобов`язується надавати абоненту послуги з водопостачання та водовідведення. Абонент зобов`язується приймати ці послуги та своєчасно здійснювати оплату за надані послуги на умовах цього договору (п.1 договору).

У п. 2.1 договору сторони погодили найменування об`єктів водопостачання і водовідведення, обсяги водопостачання та водовідведення, ціну та режим (графік).

За умовами п. 4.1 договору, розрахунок за надані послуги проводиться платіжним дорученням на рахунок водоканалу або за взаємним письмовим погодженням сторін - іншими формами розрахунків, які не заборонено чинним законодавством.

Відповідно до п. 4.2 договору, до 5 числа звітного місяця, водоканал виписує абоненту рахунок на оплату, де оформляється фактична вартість наданих послуг за звітний місяць. Цим рахунком підтверджується надання абоненту послуг (акт про надання послуг може складатись на вимогу абонента). Кінцевий розрахунок проводиться до 10 числа наступного за звітним місяця.

У разі несвоєчасної або не повної оплати послуг, абонент сплачує водоканалу пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ та три відсотки річних з урахуванням індексу інфляції від суми боргу, за кожен день прострочування (п. 4.4 договору).

Пунктом 6.2.1 договору передбачено, що абонент зобов`язаний своєчасно здійснювати оплату за послуги на умовах цього договору.

Договір діє з 15.10.2011 по 31.12.2012, а в фінансових питаннях - до повного розрахунку (п. 9.1 договору).

У пункті 9.2 договору зазначено, що договір вважається щороку пролонгованим, якщо за місяць до закінчення його терміну однією із сторін не буде письмово заявлено про розірвання договору.

Позивач зазначає, що на виконання умов договору ним було надано послуги з водопостачання та водовідведення за період з грудня 2015 року по листопад 2018 року на загальну суму 1 410 494,08 грн.

Однак, за твердженнями позивача, відповідачем порушено свої зобов`язання в частині сплати коштів за надані послуги з водопостачання та водовідведення, що призвело до виникнення заборгованості у розмірі 1 410 494,08 грн.

Вказане стало підставою для звернення з даним позовом до суду. Крім того за прострочення виконання зобов`язання позивачем на суму боргу також нараховано пеню, інфляційні збитки та 3% річних.

Колегія суддів погоджується з позицією місцевого суду щодо часткового задоволення позовних вимог, з огляду на наступне.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України встановлено, що підставами виникнення прав та обов`язків, є, зокрема, договори та інші правочини.

За договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором (ч. 1 ст. 901 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно положень ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем було надано відповідачу послуги з водопостачання та водовідведення за період з грудня 2015 року по листопад 2018 року на загальну суму 1 410 494,08 грн., що підтверджується актами на прийом та передачу, копії яких містяться в матеріалах справи.

Вказану вартість наданих послуг відповідач не оплатив.

Разом з тим, вже після подачі позову до суду, відповідач здійснив часткову оплату заборгованості у розмірі 5 602,38 грн., на підтвердження чого надано платіжні доручення №1991 від 12.02.2019 на суму 768,38 грн., №1992 від 12.02.2019 на суму 768,38 грн., №1993 від 12.02.2019 на суму 750,50 грн., №1994 від 12.02.2019 на суму 992,50 грн., № 1995 від 12.02.2019 на суму 640,32 грн., №1996 від 12.02.2019 на суму 1682,30 грн.

Факт часткової оплати позивачем не заперечувався.

Відтак, як правильно зазначив суд першої інстанції, провадження у справі в частині стягнення з відповідача на користь позивача основної заборгованості в сумі 5 602,38 грн., підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю предмету спору в силу вимог п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України.

Отже, неоплаченою залишається вартість наданих послуг у сумі 1 404 891,70 грн.

Доказів проведеної оплати на зазначену суму відповідачем суду не надано.

Таким чином, наявні у справі документи свідчать про доведеність існуючої заборгованості у відповідача перед позивачем у розмірі 1 404 891,70 грн., доказів її погашення матеріали справи не містять, тому за вірним висновком місцевого суду вказана сума боргу підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Стосовно позовної вимоги про стягнення з відповідача пені, інфляційних втрат і 3% річних, колегія суддів зазначає наступне.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 ЦК України).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України).

Частиною 1 ст. 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України).

Статтею 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» передбачено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Статтею 3 вказаного Закону встановлено, що розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня.

Частиною 2 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачена вказаною статтею сплата суми боргу за грошовим зобов`язанням з урахуванням встановленого індексу інфляції, а так само трьох процентів річних від простроченої суми, здійснюється незалежно від наявності відповідного положення в договорі.

Так, суд першої інстанції здійснив перевірку правильності та обґрунтованості наданого позивачем розрахунку суми пені, інфляційних втрат та 3% річних, за результатами якої судом встановлено, що при розрахунку пені не враховано того, що згідно умов договору (п. 4.2 договору), строк виконання зобов`язання встановлено до 10 числа, а тому якщо останній день виконання зобов`язання припадає на вихідний день, то останнім днем виконання зобов`язання буде наступний за ним робочий, а при розрахунку інфляційних втрат та 3% річних, позивачем було невірно визначено початкові дати нарахувань.

Тому, за висновком суду, з відповідача підлягає стягненню 111 495,44 грн. пені, 12 651,01 грн. інфляційних втрат, 9 549,46 грн. 3% річних.

Враховуючи те, що відповідач прострочив виконання зобов`язання за договором, згідно вірно здійсненого місцевим судом перерахунку, колегія суддів погоджується з частковим задоволенням позовних вимог в цій частині.

Крім того, місцевим судом правомірно відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про зменшення розміру пені на 90%, з огляду на відсутність належних доказів існування обставин, які б могли бути підставою для зменшення пені.

В ході здійснення апеляційного провадження, а саме 22.07.2019 апелянтом було подано клопотання про долучення до матеріалів справи довідки КП «Києво-Святошинська тепломережа» Київської обласної ради №203 від 23.05.2019 про дебіторську заборгованість споживачів та інформацію про фактичну собівартість теплової енергії. Також, у клопотанні апелянт просить суд врахувати при розгляді справи вказані документи та зменшити розмір штрафних санкцій на 90%.

Колегія суддів, дійшла висновку про залишення його без розгляду, з огляду на наступне.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 10.06.2019 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою комунального підприємства «Києво-Святошинська тепломережа» Київської обласної ради на рішення Господарського суду Київської області від 25.03.2019 у справі №911/106/19.

При цьому, вказаною ухвалою учасникам справи встановлено строк для подання відзивів, заперечень на апеляційну скаргу та інших заяв/клопотань протягом 15 днів з моменту отримання даної ухвали.

Зазначена ухвала була отримана відповідачем 25.06.2019, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення.

Отже, з 26.06.2019 розпочався перебіг, встановленого судом, 15-тиденного строку для подання, зокрема, клопотань.

Відповідно 10.07.2019 вказаний строк сплив.

Вищенаведене клопотання було подано апелянтом 22.07.2019, тобто із пропуском 15-тиденного строку.

При цьому, про поважність причин неподання вказаного клопотання у встановлений судом строк, заявник не вказав.

Відповідно до статті 118 Господарського процесуального кодексу України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Таким чином, оскільки клопотання про долучення доказів було подано апелянтом після закінчення, встановленого ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 10.06.2019 у справі №911/106/19, 15-тиденного строку, воно не може бути розглянуто та залишається судом без розгляду.

Крім того, в судовому засіданні 22.07.2019 представник відповідача зазначив про зменшення розміру пені на 90%.

Відповідно до ч. 1 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, зауважує, що в тексті апеляційної скарги скаржником не наводились доводи чи вимоги стосовно зменшення розміру пені на 90%, відтак, з огляду на викладене наведені доводи апелянта не приймаються до розгляду.

Разом з тим, в обґрунтування вимог апеляційної скарги, апелянт посилається на порушення судом першої інстанції процесуальних норм, мотивуючи це тим, що всупереч вимог чинного законодавства, до участі у розгляді справи судом було допущено неповноважних представників сторін. Так, скаржник зазначає, що представниками у справі могли бути лише адвокати чи керівники підприємств, уповноважені діяти від імені юридичної особи відповідно до закону, статуту, положення. Однак, як стверджує апелянт, представниками сторін у справі виступали фізичні особи, які діяли на підставі довіреності, а саме: зі сторони позивача - представник Нівінська Т.В. згідно довіреності №07-8/04 від 17.01.2019, водночас зі сторони відповідача - представник Коваль Н.В. за довіреністю б/н від 02.01.2019. На переконання апелянта, допуск представників без відповідних процесуальних повноважень є грубим порушенням норм процесуального права.

Стосовно наведених доводів скаржника, колегія суддів зазначає наступне.

Частиною 1 ст. 56 ГПК України встановлено, що сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь в судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

Відповідно до ч. 3 ст. 56 ГПК України юридична особа бере участь у справі через свого керівника або члена виконавчого органу, уповноваженого діяти від її імені відповідно до закону, статуту, положення (самопредставництво юридичної особи), або через представника.

Представником у суді може бути адвокат або законний представник (ч. 1 ст. 58 ГПК України).

Згідно з п.п. 11 п. 16-1 Розділу XV (Перехідні положення) Конституції України представництво відповідно до пункту 3 частини першої статті 131-1 та статті 131-2 цієї Конституції виключно прокурорами або адвокатами у Верховному Суді та судах касаційної інстанції здійснюється з 1 січня 2017; у судах апеляційної інстанції - з 1 січня 2018; у судах першої інстанції - з 1 січня 2019.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.01.2019 у справі №911/106/19 було прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

Отже, суд визнав справу такою, що не підпадає під ознаки малозначої.

Відтак, з огляду на Перехідні положення Конституції України та дату винесення ухвали, у суді першої інстанції представництво інтересів сторін має здійснюватися адвокатами.

Разом з тим, в судових засіданнях під час розгляду даної справи в першій інстанції, брали участь представники сторін за довіреністю (Нівінська Т.В. та Коваль Н.В. ), без статусу адвоката.

За твердженнями апелянта, допуск представників без відповідних процесуальних повноважень є грубим порушенням норм процесуального права.

Однак, як вбачається з матеріалів справи, усі подані позивачем і відповідачем документи, на підставі яких ґрунтувалося оскаржуване судове рішення, підписані їх керівниками або особами, виконуючими їх обов`язки (самопредставництво юридичної особи), що не суперечить вимогам ч. 3 ст. 56 ГПК України.

Так, позовна заява, відповідь на відзив підписані директором КП «Боярка-Водоканал» Михеєнко А.В., який діє на підставі Статуту підприємства.

Відзив на позовну заяву, клопотання відповідача подані за підписом в.о. генерального директора Котової Л.С., що діє на підставі розпорядження Київської обласної ради VII скликання №197 від 26.10.2016 (з урахуванням змін внесених розпорядженням №276 від 31.07.2018).

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Рішення має бути ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених відповідними доказами.

Згідно положень абз. 2 ч. 2 ст. 277 ГПК України порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення спору.

З огляду на те, що при вирішенні спору, судом в сукупності досліджувались наявні у справі докази та документи, подані належними представниками - керівниками підприємств у відповідності до ч. 3 ст. 56 ГПК України, що було покладено в основу прийнятого рішення, висловлені в судових засіданнях пояснення представників сторін без адвокатських повноважень не могли суттєво вплинути на суть прийнятого судом рішення.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що участь в судових засіданнях при розгляді даної справи в першій інстанції неповноважних представників сторін не є підставою для скасування оскаржуваного рішення, адже таке порушення не призвело до неправильного вирішення спору, тому за вказаних обставин доводи апелянта в цій частині судом відхиляються.

Враховуючи, що скаржником не надано суду мотивів та доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції викладені в оскаржуваному рішенні, апеляційний господарський суд не вбачає підстав для скасування судового рішення.

З урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення місцевого господарського суду прийняте з повним, всебічним та об`єктивним з`ясуванням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим, правові підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Оскільки, у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на відповідача (апелянта).

Керуючись ст.ст. 240, 269, 275, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу комунального підприємства «Києво-Святошинська тепломережа» Київської обласної ради залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Київської області від 25.03.2019 у справі №911/106/19 - без змін.

2. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на її заявника - відповідача у справі.

3. Поновити дію рішення Господарського суду Київської області від 25.03.2019 у справі №911/106/19.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст постанови складено: 29.07.2019 року.

Головуючий суддя Є.Ю. Пономаренко

Судді М.А. Руденко

М.А. Дідиченко