РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

11.07.2019Справа № 910/3569/19

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді ДЖАРТИ В. В., за участі секретаря судового засідання Рєпкіної Ю. Є., розглянув у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження справу

за позовом Гаражного кооперативу "Барвінок"

до Обслуговуючого кооперативу "Індивідуальних забудовників "Новосел"

про встановлення земельного сервітуту,

Представники учасників процесу згідно протоколу від 11.07.2019,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У березні 2019 Гаражний кооператив "Барвінок" звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Обслуговуючого кооперативу "Індивідуальних забудовників "Новосел" про встановлення земельного сервітуту шляхом надання права Гаражному кооперативу "Барвінок" проходу та проїзду на транспортних засобах по наявному шляху з/до земельної ділянки з кадастровим номером :85:227:0142, яка знаходиться за адресою: місто Київ, вулиця Новомостицька, 25 до/з проїзної частини по вулиці Сергія Данченка, місто Київ, через частину земельної ділянки :85:227:0221, загальною площею 10,0359 га, що належить Обслуговуючому кооперативу "Індивідуальних забудовників "Новосел" на праві власності та розташована між вулицями Новомостицькою та Замковецькою у місті Києві з визначенням таких істотних умов сервітуту:

- межі земельного сервітуту - згідно з Планом меж земельного сервітуту;

- площа земельного сервітуту - 968,1 м2;

- строк дії сервітуту - до 2025 року;

- плата за сервітут - безоплатний.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на те, що земельна ділянка, на якій розміщуються гаражі позивача, не має безпосереднього доступу для заїзду/виїзду на проїзну частину по вулиці Сергія Данченка, такий заїзд/виїзд може бути здійснений лише через земельну ділянку з кадастровим номером :85:227:0221, яка належить відповідачу, проте відповідачем були заблоковані відповідні заїзди/виїзди.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.03.2019 вищевказану позовну заяву було залишено без руху та встановлений строк для усунення недоліків позовної заяви.

02.04.2019 через відділ автоматизованого документообігу суду від позивача надійшла заява про усунення недоліків.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.04.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 910/3569/19 для розгляду за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання у справі призначено на 22.04.2019.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.04.2019 підготовче судове засідання відкладено на 20.05.2019.

16.05.2019 через канцелярію суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву.

За результатами підготовчого засідання 20.05.2019 судом було продовжено підготовче провадження у справі № 910/3569/19 на 30 днів до 04.07.2019 (включно), відкладено підготовче засідання у справі на 12.06.2019 та запропоновано позивачу надати докази.

07.06.2019 через канцелярію суду представником позивача було подано клопотання про витребування доказів та відповідь на відзив.

11.06.2019 до канцелярії суду представником позивача було подано додаткові письмові докази, клопотання, заяви, пояснення; представником відповідача подано заперечення на відповідь на відзив.

За наслідками судового засідання 12.06.2019 судом була постановлена ухвала, якою відмовлено в задоволенні клопотання позивача про витребування доказів, закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті в судовому засіданні 03.07.2019.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.07.2019 сторін було повідомлено про те, що у зв'язку з перебування у щорічній відпустці судді Джарти В. В., розгляд даної справи, призначений на 03.07.2019 не відбудеться, у зв'язку з чим наступне засідання (з урахуванням ухвали від 02.07.2019 про виправлення описки) у справі призначено на 11.07.2019.

У судовому засіданні 11.07.2019 представники позивача надали пояснення по суті заявлених вимог, позов просили задовольнити, посилаючись на обставини та факти, викладені в позовній заяві та відповіді на відзив.

Представник відповідача в призначеному судовому засіданні проти позову заперечував та надав пояснення, аналогічні тим, що викладені у відзиві на позовну заяву та запереченнях на відповідь на відзив.

Відповідно статті 233 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) рішення у даній справі прийняте в нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва -

ВСТАНОВИВ:

На підставі договору оренди земельної ділянки від 28.10.2010 позивачу в оренду передано земельну ділянку площею 3,3865 кв.м, кадастровий номер :85:227:0142, що знаходиться за адресою: вул. Новомостицька, 25 у Подільському районі м. Києва, для будівництва, експлуатації та обслуговування гаражів.

Вказана земельна ділянка межує на заході та півдні із земельною ділянкою з кадастровим номером :85:227:0221, яка належить на праві власності відповідачу.

При цьому, за твердженнями позивача, земельна ділянка, на якій розміщуються гаражі, не має безпосереднього доступу для заїзду/виїзду на проїзну частину по вулиці Сергія Данченка, такий заїзд/виїзд може бути здійснений лише через земельну ділянку з кадастровим номером :85:227:0221.

Таким чином, позивач звертався до відповідача із листами, востаннє з листом від 04.02.2019 № 05 з пропозицією укласти договір про встановлення сервітуту на умовах його безоплатності на право проходу та проїзду через земельну ділянку :85:227:0221, додавши до листа проект відповідного договору із планом сервітуту та схемою його розміщення.

В обґрунтування можливості забезпечення виїзду на вулицю Сергія Данченка через вказану земельну ділянку позивач зазначив, що згідно з виданим Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у м. Києві сертифікатом відповідності, територія, на якій розміщені гаражі у кількості 591 одиниць (земельна ділянка з кадастровим номером :85:227:0142), має три окремі облаштовані заїзди/виїзди з гаражного кооперативу, що відповідає нормам пожежної безпеки. Два з вказаних заїздів/виїздів виходять на проїзну частину по вулиці Сергія Данченка, один з південної сторони, інший з західної сторони.

За твердженнями позивача, вказані заїзди/виїзди фактично існували з дев'яностих років минулого століття, тобто вони існували ще до отримання земельної ділянки відповідачем, яким відповідні заїзди/виїзди з гаражного кооперативу були заблоковані для користування. В інших місцях уздовж суміжних земельних ділянок, належних відповідачу та Агрокомбінату «Пуща-Водиця», організувати проїзд не вбачається за можливе, оскільки ця територія зайнята гаражними боксами, які є капітальними спорудами і належать на праві власності фізичним особам, руйнування яких буде значно більшим обтяженням, ніж встановлення сервітуту по вже існуючій дорозі яка проходить через земельну ділянку відповідача. Крім того, рельєф місцевості не дозволяє облаштувати такий проїзд через земельну ділянку, яка належить Агрокомбінату «Пуща-Водиця», оскільки суміжна земельна ділянка вище рівня гаражного кооперативу «Барвінок».

Водночас, як встановлено в рішенні Господарського суду міста Києва від 21.05.2018 у справі № 910/551/18, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 15.05.2019, на підставі рішення Київської міської ради від 23.04.2009 № 450/1506 ОК "Індивідуальних забудовників "Новосел" передано у власність земельну ділянку загальною площею 29,36 га між вул. Новомостицькою та вул. Замковецькою у Подільському районі міста Києва, та видано державний акт від 25.05.2010 серії ЯЖ№931249 на право власності на земельну ділянку площею 10,0359 га з цільовим призначенням - для житлового будівництва, кадастровий номер :85:227:0221.

Право власності на вказану земельну ділянку зареєстроване за ОК "Індивідуальних забудовників "Новосел" на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 20.04.2016 індексний номер 29345834 згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 04.01.2018 № 109881324.

Під час виконання робіт із відновлення в натурі (на місцевості) межі земельної ділянки з кадастровим номером :85:227:0221, у північній частині землеволодіння ОК "Індивідуальних забудовників "Новосел" виявлена капітальна споруда та проїзд від воріт сусіднього землекористувача ГК "Барвінок" з асфальтовим покриттям і обмежуючим бордюрним камінням, які знаходяться на стадії будівництва.

Встановивши, що ГК "Барвінок" здійснюється будівництво нежилої споруди на земельній ділянці кадастровий номер :85:227:0221, яка належить ОК "Індивідуальних забудовників "Новосел" на праві власності, суди дійшли висновку задовольнити відповідний останнього та зобов'язати ГК "Барвінок" усунути перешкоди у користуванні вказаною земельною ділянкою шляхом знесення капітальної нежитлової споруди, що займає площу 0,0046 га, проїзд з асфальтовим покриттям і обмежуючим бордюрним камінням, що займає площу 0,0463 га та привести земельну ділянку у первісний стан.

При цьому, судом першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, відхилені доводи ГК "Барвінок" про те, що спірна дорога була побудована ще в 1997 році, оскільки відповідно до листа Управління превентивної діяльності ГУ у м. Києві Національної поліції України від 05.04.2017 № 2253/125/19/01-2017 ГК "Барвінок" тільки з 2017 року мав намір отримати дозвільні документи для влаштування такого проїзду.

Згідно з частиною 4 статті 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відтак, позивач просив встановити земельний сервітут шляхом надання права ГК "Барвінок" проходу та проїзду на транспортних засобах по наявному шляху з/до земельної ділянки з кадастровим номером :85:227:0142, яка знаходиться за адресою: місто Київ, вулиця Новомостицька, 25 до/з проїзної частини по вулиці Сергія Данченка, місто Київ, через частину земельної ділянки :85:227:0221, загальною площею 10,0359 га, що належить Обслуговуючому кооперативу "Індивідуальних забудовників "Новосел" на праві власності та розташована між вулицями Новомостицькою та Замковецькою у місті Києві з визначенням таких істотних умов сервітуту:

- межі земельного сервітуту - згідно з Планом меж земельного сервітуту;

- площа земельного сервітуту - 968,1 м2;

- строк дії сервітуту - до 2025 року;

- плата за сервітут - безоплатний.

Відповідач заперечує проти заявлених позовних вимог та зазначає, що позивачем не доведено неможливості встановлення земельного сервітуту в іншій спосіб, ніж через земельну ділянку відповідача. Крім того, відрізняються редакції договору, наданого відповідачу до листа від 11.09.2018 № 41 та до позовної заяви, при чому позивач під виглядом встановлення сервітуту хоче також узаконити нежитлову будівлю, що суперечить правовій природі сервітуту.

Оцінюючи наявні в матеріалах справи докази, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про наступне.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 395 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) речовими правами на чуже майно є право користування (сервітут).

Приписами статті 401 ЦК України передбачено, що право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій, конкретно визначеній особі (особистий сервітут).

Згідно з частиною 1 статті 98 Земельного кодексу України (даіл - ЗК України) право земельного сервітуту - це право власника або землекористувача земельної ділянки на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою (ділянками).

Земельний сервітут здійснюється способом, найменш обтяжливим для власника земельної ділянки, щодо якої він встановлений (частина 4 статті 98 ЗК України).

Статтею 100 ЗК України передбачено, що сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій конкретно визначеній особі (особистий сервітут). Земельний сервітут може бути встановлений договором між особою, яка вимагає його встановлення, та власником (володільцем) земельної ділянки. Земельний сервітут підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому для державної реєстрації прав на нерухоме майно.

Таким чином, положення наведеного законодавства передбачають можливість, а не обов'язок встановлення земельного сервітуту, та вимагає дотримання заходів щодо встановлення сервітуту в добровільному порядку. У разі недосягнення домовленості про встановлення сервітуту та про його умови спір вирішується судом за позовом особи, яка вимагає встановлення сервітуту.

Згідно з частиною 3 статті 402 ЦК України спір про встановлення сервітуту вирішується судом за позовом особи, яка вимагає встановлення сервітуту, у разі не досягнення домовленості про встановлення сервітуту та його умови. У зв'язку з цим господарським судам необхідно враховувати, що обов'язковою умовою звернення до суду з позовом про встановлення сервітуту є вжиття особою, яка вимагає такого встановлення, заходів щодо встановлення сервітуту за домовленістю з власником (володільцем) відповідної земельної ділянки. Якщо особа до звернення до суду не вчиняла дій щодо встановлення сервітуту за домовленістю сторін (зокрема, не звернулася до іншої сторони з пропозицією про укладення договору про встановлення сервітуту), господарським судам слід відмовляти у задоволенні відповідних вимог у зв'язку з відсутністю у такої особи права вимагати встановлення сервітуту за рішенням суду. Аналогічна правова позиція міститься у пункті 2.33 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 17.05.2011 «Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин».

Як вбачається із матеріалів справи, разом із листом від 11.09.2018 № 41 позивач направляв відповідачу підписаний договір про встановлення земельного сервітуту від 10.09.2018, за змістом якого право користування частиною належної на праві власності відповідачу земельної ділянки загальною площею 0,0593 га, кадастровий номер :85:227:0221, надається для заїзду та виїзду з кооперативу транспортних засобів власників гаражів. При цьому, право обмеження користування (сервітуту) частинами земельної ділянки включає будівництво дороги та проїзд транспортних засобів по наявному шляху по частині земельної ділянки відповідача, будівництво приміщення (споруди) КПП № 4 лише в межах збудованої дороги, не виходячи за її межі, збір стічних та талих вод з території відповідача та скид їх в існуючий колектор позивача.

Водночас, зі змісту заявлених позовних вимог слідує, що позивач просить встановити земельний сервітут шляхом надання права позивачу проходу та проїзду на транспортних засобах по наявному шляху з/до земельної ділянки з кадастровим номером :85:227:0142, яка знаходиться за адресою: місто Київ, вулиця Новомостицька, 25 до/з проїзної частини по вулиці Сергія Данченка, місто Київ, через частину земельної ділянки :85:227:0221, загальною площею 10,0359 га, що належить відповідачу на праві власності та розташована між вулицями Новомостицькою та Замковецькою у місті Києві з визначенням, зокрема, таких істотних умов сервітуту: межі земельного сервітуту - згідно з Планом меж земельного сервітуту; площа земельного сервітуту - 968,1 м2.

Із доданого до позовної заяви Плану меж земельного сервітуту вбачається, що в експлікації угідь зазначена будівля 60,7 кв.м., розташована на земельній ділянці :85:227:0221.

Таким чином, позивач наполягав на встановленні земельного сервітуту на запропонованих ним умовах, які перелічені в прохальній частині позову, у той час як в матеріалах справи наявний проект договору про встановлення земельного сервітуту від 10.09.2018, згідно якого позивач пропонував відповідачу підписати його на відмінних умовах, ніж запропоновані позивачем у позові.

Отже, має місце невідповідність надісланої відповідачу пропозиції по встановленню земельного сервітуту від пред'явлених позовних вимог по його встановленню за рішенням суду.

Крім того, до права обмеження користування земельною ділянкою відповідача позивачем також включено право на будівництво нежитлової споруди, що суперечить самому змісту земельного сервітуту, як праву користування чужим майном.

Відтак, відповідач звертався з позовом до суду про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом знесення капітальної нежитлової споруди, що займає площу 0,0046 га, проїзду з асфальтовим покриттям і обмежуючим бордюрним камінням, що займає площу 0,0463 га, та приведення земельної ділянки у первісний стан.

За результатами розгляду Господарським судом міста Києва справи № 910/551/18 винесено рішення від 21.05.2018 про задоволення позову, залишене без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 15.05.2019, в якому встановлено, що на земельній ділянці кадастровий номер :85:227:0221 здійснюється будівництво нежилої споруди та проїзду від воріт сусіднього землекористувача ГК "Барвінок" з асфальтовим покриттям і обмежуючим бордюрним камінням, які ГК "Барвінок" судом зобов'язано знести.

Відтак, встановлення у запропонованій позивачем редакції договору сервітуту, межі якого зазначені у відповідному Плані, призведе до порушення права власності відповідача на спірну земельну ділянку, оскільки позивачем на ній здійснено незаконне будівництво нежитлової споруди. При цьому, незаконність такого будівництва встановлено за рішенням суду, яким позивача вказану споруду зобов'язано знести.

Також, суд критично ставиться до посилань позивача щодо неможливості встановлення сервітуту в інший спосіб, в яких позивач зазначає про наявність необхідної дороги для його встановлення, оскільки відповідна дорога за рішенням суду підлягає знесенню з приведенням земельної ділянки :85:227:0221 у первісний стан.

При цьому, судами у справі № 910/551/18 встановлено необґрунтованість тверджень ГК «Барвінок» про те, що спірна дорога була побудована ще в 1997 році, оскільки відповідно до листа Управління превентивної діяльності ГУ у місті Києві Національної поліції України від 05.04.2017 № 2253/125/19/01-2017 ГК "Барвінок" тільки з 2017 року мав намір отримати дозвільні документи для влаштування такого проїзду.

Наведеними обставинами, які згідно з частиною 4 статті 75 ГПК України не потребують доказування, спростовуються твердження позивача в даній справі про існування такої дороги ще до отримання відповідачем права власності на земельну ділянку :85:227:0221.

Статтею 74 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до статей 76, 77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Ураховуючи викладене, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

При цьому, суд відзначає, що інші доводи та заперечення сторін не спростовують встановлених судом обставин та не можуть впливати на законність судового рішення. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа "Серявін проти України", § 58, рішення від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до приписів статті 129 ГПК України витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

Керуючись статтями 73-74, 76-80, 86, 129, 232-233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову Гаражного кооперативу "Барвінок" до Обслуговуючого кооперативу "Індивідуальних забудовників "Новосел" про встановлення земельного сервітуту - відмовити повністю.

2. Судові витрати, пов'язані з розглядом позову, покладаються на Гаражний кооператив "Барвінок".

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складене 24.07.2019.

СУДДЯ В. В. ДЖАРТИ