СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" липня 2019 р. Справа № 922/89/19

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючий суддя Шутенко І.А., суддя Геза Т.Д., суддя Плахов О.В.

за участю секретаря судового засідання Соляник Н.В.

від позивача - Данно В.В. особисто (паспорт НОМЕР_1 );

від відповідача - адвокат Замікула Б.С. (за довіреністю № 85/1430 від 13.06.2019),

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу позивача ФОП Данно В . В . (вх. №1751 Х/2) на рішення ухвалене Господарським судом Харківської області у складі судді Новікової Н.О. о 15 годині 07 хвилин 15.04.2019 (дата складення повного тексту судового рішення 26.04.2019) у приміщенні Господарського суду Харківської області м. Харків у справі № 922/89/19

за позовом ФОП Данно Вікторії Валентинівни (ІПН НОМЕР_2 ; місцезнаходження: АДРЕСА_1 )

до Приватного акціонерного товариства "Харківський тракторний завод" (, місцезнаходження : 61007, м. Харків, пр-т Московський, буд. 275)

про визнання недійсним договору оренди нерухомого майна № 35100/13/0002 від 27.02.2013,

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа - підприємець Данно Вікторія Валентинівна звернулась до Господарського суду Харківської області з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства "Харківський тракторний завод ім. С. Орджонікідзе" , в якій просить суд визнати договір оренди нерухомого майна № 35100/13/0002 від 27.02.2013 недійсним.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив про те, що відповідач в порушення умов договору не забезпечив доступу відповідача до об`єкта оренди, обмежував доступ позивача до об`єкту оренди, у зв`язку з чим, позивач вважає, що так як останній фактично не користувався водолікарнею та не отримав послуг згідно договору оренди, договір укладений між сторонами є недійсним в силу ст. 216 ЦК України.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 15.04.2019 в задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

За висновком суду першої інстанції підстави, наведені позивачем в якості обґрунтування позовних вимог, зводяться до неналежного виконання та порушення відповідачем умов договору оренди, однак в силу статті 203 та статті 215 ЦК України не можуть слугувати підставами для визнання недійсним договору оренди нерухомого майна №35100/13/0002 від 27.02.2013; доводи позивача про те, що договір з боку відповідача не направлений на настання реальних правових наслідків - спростовуються матеріалами справи.

Разом з тим, місцевий господарський суд звернув у вагу на те, що п. 9.6. Договору, передбачено, що на вимогу Позивача Договір може бути достроково розірваний судом у зокрема у випадках: Орендодавець (Відповідач) не надає об`єкт оренди в користування Орендарю (Позивачу) або чинить перепони в користуванні об`єктом оренди відповідно до умов договору; Переданий Орендарю (Позивачу) об`єкт оренди має перешкоджаючі для використання недоліки, які не були оговорені Орендодавцем (Відповідачем) при укладені договору, не були заздалегідь відомі Орендарю (Позивачу) та не могли бути виявлені Орендарем (Позивачем) під час огляду об`єкту оренди при його здачі в оренду; Об`єкт оренди в силу обставин, за які Орендар (Позивач) не відповідає, виявиться у стані, не придатному для його цільового використання. Таким чином, суд вважав, що умовами договору передбачений відповідний механізм захисту порушених прав позивача з підстав наведених у позовній заяві, однак, як вбачається з матеріалів справи та визнається позивачем, останній вказаний договір в судовому порядку не розривав, доказів щодо звернення до суду з позовами щодо спонукання відповідача до вчинення дій щодо приведення майна до нормального технічного стану чи в усуненні перешкод у користуванні орендованим майном позивач не звертався, у зв`язку з чим, на думку суду визнання вказаного договору недійсним не є належним способом захисту цивільних прав позивача.

Позивач не погодився з ухваленим у справі рішенням та звернувся з апеляційною скаргою.

В скарзі вважає, що місцевий господарський суд дійшов хибного висновку щодо виконання певний період часу позивачем умов договору, яке полягало, зокрема, в сплаті орендних платежів. Апелянт вказує на те, що позивачем (орендарем) дійсно перші два місяці, коли співпраця з відповідачем (орендодавцем) перебувала в стадії підготовки та погодження документів, сплачувалась орендна плата відповідно до умов договору. Однак, в наступному співпраця погіршилась, договір з боку відповідача (орендодавця) не виконувався. Апелянт вважає, що відповідач не планував реальних наслідків виконання договору оренди, а лише мав намір перекласти відповідальність та тягар щодо утримання об`єкта підвищеної небезпеки (предмета договору оренди) на позивача.

Крім того, апелянт вважає, що місцевим господарським судом не надано належної оцінки обставинам справи та наявним у справі доказам, які подані позивачем в обґрунтування заявлених вимог, що призвело до помилкових висновків, які суперечать обставинам справи.

Апелянт не погоджується з висновком суду про невірно обраний спосіб захисту порушеного права та посилається на статтю 16 ЦК України відповідно до якої спосіб захисту порушених прав обирається безпосередньо особою, права чи інтереси якої були порушені.

Апелянт заперечує проти висновків суду про те, що неможливість використання приміщення у зв`язку з підвищеним іонізуючим випромінюванням є підставою для розірвання договору, а не для визнання його недійсним. На думку апелянта при цьому, суд не дослідив та не застосував норми спеціального законодавства, а саме: Вимоги умов та безпеки (ліцензійні умови) провадження діяльності з використання джерел іонізуючого випромінювання, затверджених Наказом Державного комітету ядерного регулювання України від 02.12.2002 № 125.

Апелянт зазначає про порушення місцевим господарським судом норм процесуального права, які полягають в неналежному зазначенні сторони відповідача. Апелянт звертає увагу на те, що у оскаржуваному рішенні суд зазначив відповідачем Публічне акціонерне товариство Харківський тракторний завод імені С. Орджонікідзе", тоді як необхідно було відповідачем залучити Приватне акціонерне товариство "Харківський тракторний завод".

Апелянт просить: скасувати рішення Господарського суду Харківської області від 15.04.2019 у справі № 922/89/19 та ухвалити нове рішення, яким визнати договір оренди нерухомого майна № 35100/13/0002 недійсним. Судові витрати покласти на відповідача.

Автоматизованою системою розподілу скарг (справ) між суддями визначено склад колегії для розгляду даної справи: головуючий суддя Шутенко І.А., суддя Бородіна Л.І., суддя Геза Т.Д. (витяг з протоколу автоматизованого розподілу 04.06.2019)

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 10.06.2019 у зазначеному вище складі суду відкрито апеляційне провадження та призначено справу до розгляду в судовому засіданні 24.07.2019.

Від відповідача надійшов відзив (вх. 6482 від 11.07.2019) на апеляційну скаргу, в якому він вважає дії апелянта такими, що направлені на ухилення виконання судового рішення, яким з ФОП Данно В.В. стягнуто заборгованість за спірним договором, а доводи апеляційної скарги - необґрунтованими. Просить відмовити у задоволенні вимог скарги та залишити без змін рішення місцевого господарського суду у даній справі.

На підставі розпорядження керівника апарату суду від 23.07.2019 у зв`язку з відпусткою судді Бородіної Л.І. здійснено повторний автоматизований розподіл судової справи та визначено склад колегії суддів для розгляду даної справи: головуючий суддя Шутенко І.А., суддя Плахов О.В., суддя Геза Т.Д. (витяг з протоколу 23.07.2019)

Розгляд даної справи здійснюється у складі апеляційного господарського суду, визначеному автоматизованою системою 23.07.2019.

В судове засідання апеляційного господарського суду прибули особисто позивач та представник відповідача.

Позивач наполягала на задоволенні вимог апеляційної скарги в повному обсязі. Представник відповідача заперечував проти задоволення скарги з підстав, викладених у відзиві.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, перевіривши відповідність оскаржуваного рішення місцевого господарського суду вимогам закону в межах вимог та доводів апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення апеляційної скарги, з урахуванням наступного.

Як встановлено місцевим господарським судом та не заперечується сторонами у справі 27.02.2013 між ПАТ "Харківський тракторний завод ім. Орджонікідзе" орендодавець та ФОП Данно В.В. укладено договір оренди № 35100/13/0002 нежитлового приміщення, яке розташоване у водолікувальниці "Харківський тракторний завод ім. Орджонікідзе" за адресою: м. Харків, пр. Московський, 275. Загальна площа об`єкта оренди складає 200 кв м.

Відповідно до п. 4.1. Договору строк оренди складає 35 місяців та 29 днів з моменту отримання орендодавцем об`єкта оренди.

Сторони погодили, що орендар має право відмовитися від договору, попередивши про це орендодавця за три місяці, при цьому сплачена авансом орендна плата орендарю не повертається (п. 4.2 Договору).

Крім того, сторонами узгоджено, що орендодавець погоджується з тим, що з метою приведення приміщення до стану, який відповідає потребам орендаря, орендар за свій рахунок має право провести ремонтні роботи в орендованому приміщенні.

У зв`язку з неналежним виконанням орендарем взятих на себе обов`язків щодо своєчасної сплати орендної плати за об`єкт оренди орендодавець звернувся до суду з позовом у справі № 922/6676/15, в якому просив стягнути з ФОП Данно В.В. заборгованість з орендної плати з 01.07.2013 по 10.08.2015, а також інфляційні, річні та пеню.

Як встановлено місцевим господарським судом та не заперечується сторонами 11.02.2016 Господарським судом Харківської області у справі № 922/6676/15 ухвалено рішення, яким задоволено позовні вимоги ПАТ "Харківський тракторний завод ім. С. Орджонікідзе" та стягнуто з ФОП Данно В.В. основну заборгованість за договором оренди нежитлового приміщення № 35100/13/0002 від 27.02.2013 в розмірі 79658,76 грн за період з 01.07.2013 по 10.08.2015; пеню 4065,24 грн; 3% річних - 3335,19 грн; інфляційні втрати 40713,29 грн та витрати зі сплати судового збору.

Рішення у справі № 922/6676/15 набрало законної сили, що не заперечується сторонами. ФОП Данно В.В. обізнана щодо наявності судового рішення у справі № 922/6676/15. ФОП Данно В.В. подавалась апеляційна скарга на рішення у справі № 922/6676/15, однак ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 31.08.2017 скарга повернута апелянту.

Під час розгляду справи № 922/6676/15 судом встановлено, що ФОП Данно В.В. за актом приймання передачі орендованого майна від 17.05.2013 прийняла об`єкт оренди за договором нерухомого майна № 35100/13/0002 від 27.02.2013, про визнання недійсним якого заявлені вимоги у справі № 922/89/19. Судом досліджено та зазначено в рішенні, що акт приймання передачі підписаний ФОП Данно В.В. та уповноваженою особою ПАТ "Харківський тракторний завод ім. С. Орджонікідзе", а також скріплений печатками сторін. В рішенні суду не зазначено про те, що акт містить будь-які зауваження під час його підписання. Крім того, в рішенні зазначено про те, що в матеріалах справи № 922/6676/15 містяться акти прийомки - здачі послуг, які під час розгляду справи досліджені судом. Після закінчення строку дії договору на підставі акту прийому-передачі від 10.08.2015 об`єкт оренди нежитлового приміщення, яке розташоване у водолікувальниці "Харківський тракторний завод ім. Орджонікідзе" за адресою: м. Харків, пр. Московський, 275 загальною площею 200 кв м., повернуто ФОП Данно В.В. орендодавцю.

Відповідно до частини 4 статті 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлені ці обставин, якщо інше не встановлено законом.

Отже, зважаючи на те, що під час розгляду справи № 922/6676/15 встановлені обставини щодо прийняття ФОП Данно В.В. , користування ФОП Данно В.В. та передачі ПАТ "Харківському тракторному заводу ім. С. Орджонікідзе" після закінчення строку дії договору № 35100/13/0002 від 27.02.2013 об`єкту оренди нежитлового приміщення, яке розташоване у водолікувальниці "Харківський тракторний завод ім. Орджонікідзе" за адресою: м. Харків, пр. Московський, 275 загальною площею 200 кв м., апеляційний господарський суд на підставі частини 4 статті 75 ГПК України вважає ці обставини преюдиційними та такими, що не підлягають доведенню при розгляді даної справи.

Як вбачається з матеріалів справи ФОП Данно В.В. звернулась з позовом про визнання недійсним договору оренди нерухомого майна № 35100/13/0002 від 27.02.2013 у січні 2019 року після спливу 4-х років після закінчення його дії, та після спливу 3-х років з моменту набрання рішенням у справі № 922/6676/15 про стягнення з ФОП Данно В.В. заборгованості з орендної плати.

Матеріали справи не містять, а ФОП Данно В.В. не надано доказів, які б свідчили про те, що вона ставила питання про недійсність чи розірвання договору під час його дії, або під час розгляду справи № 922/6676/15 щодо стягнення заборгованості з орендної сплати за спірним договором.

Як вбачається з матеріалів справи в обґрунтування заявлених вимог про визнання недійсним договору позивач ФОП Данно В.В. посилається на норми статті 203 ЦК України, статті 216 ЦК України та статті 762 ЦК України.

Позивач посилається на те, що під час перемовин щодо укладення оспорюваного договору оренди сторони склали дефектний акт від 28.01.2013, який є додатком № 4 до договору. Зазначений акт містить перелік робіт, які має провести орендар (ФОП Данно В.В. ) за згодою орендодавця (ПАТ "Харківського тракторного заводу ім. С. Орджонікідзе") з метою приведення об`єкту оренди до стану, який буде задовольняти потреби орендаря.

Позивач посилається на те, що зазначення в акті приймання - передачі об`єкта оренди від 17.05.2013 року про те, що об`єкт оренди знаходиться в нормальному технічному стані не відповідало дійсності.

Однак, апеляційний господарський суд звертає увагу на те, що ФОП Данно В.В. підписала акт приймання передачі та скріпила його своєю печаткою, чим підтвердила та не заперечувала факт знаходження приміщень, які вона приймає в оренду в придатному для використання стані.

Позивач, крім того, в обґрунтування своїх тверджень щодо неналежного стану об`єкту оренди, посилається на постанову Головного санітарного лікаря м. Харкова про застосування адміністративно-запобіжних заходів за порушення санітарного законодавства від 26.07.2007 № 20.

Східний апеляційний господарський суд вважає такі посилання позивача безпідставними, оскільки зазначена постанова винесена у 2007 році, тобто за 5 років до моменту укладення спірного договору оренди від 2013 року. Крім того, позивачка, поставивши свій підпис на акті приймання-передачі об`єкта оренди підтвердила факт знаходження останнього в придатному до використання стані, який її задовольняє. Апеляційний господарський суд звертає увагу на те, що перед підписанням акту, позивач мала можливість та право оглянути приміщення, які має намір брати в оренду. Підписання акту не має носити формальний характер та передбачено саме для того, щоб підтвердити стан об`єкта оренди.

Крім того, апеляційний господарський суд звертає увагу на те, що позивачка зазначає про те, що нею певний проміжок часу дії договору сплачувалась орендна плата, що також свідчить про те, що вона своїми діями погодила умови договору, прийняла їх та підтвердила факт користування приміщенням.

Матеріали справи містять надані позивачкою звернення ФОП Данно В.В. до керівництва ПАТ "Харківського тракторного заводу ім. С. Орджонікідзе" щодо розгляду питання про анулювання нарахованої орендної плати з посиланням на неможливість використання об`єкту оренди. Однак, апеляційний господарський суд звертає увагу на те, що зазначені звернення датовані вереснем та груднем 2015 року, тобто після закінчення строку дії договору. Крім того, матеріали справи не містять як доказів направлення зазначених звернень ПАТ "Харківському тракторному заводу ім. С. Орджонікідзе", так і доказів про те, що ФОП Данно В.В. зверталася до орендодавця з такими зверненнями протягом дії договору або з вимогами про розірвання договору тощо.

Посилання позивача на припис Державної інспекції з ядерної та радіаційної безпеки Державної інспекції ядерного регулювання України № 1-16/106 від 19.06.2013 колегія суддів вважає безпідставним, оскільки зазначений припис стосується джерел іонізуючого випромінювання, а саме: комплексів рентгенівських, флюорографу. Однак, відповідно до матеріалів справи та спірного договору ФОП Данно В.В. приймала в оренду нежитлові приміщення, а не обладнання. Отже, стан зазначеного обладнання не стосується об`єкту оренди. Тобто зазначений припис стосується виключно ПАТ "Харківського тракторного заводу ім. С. Орджонікідзе" щодо приведення у відповідність умов зберігання та стану обладнання. Крім того, матеріали справи містять відповідь Державної інспекції ядерного регулювання України від 01.09.2017, згідно якої ПАТ "ХТЗ ім. С. Орджонікідзе" в повному обсязі виконано припис. Дату виконання зазначеного вище припису матеріали справи не містять. Також позивачем (апелянтом) не доведено, яким чином стан обладнання, вказаний у приписі, впливає на договір оренди приміщення.

Апеляційний господарський суд вважає обґрунтованим висновок місцевого господарського суду щодо безпідставності посилань позивача на відмову відповідача в оформленні позивачеві (орендарю) спеціальних пропусків, як на підставу визнання недійсним оспорюваного договору. Так, в якості доказів відмови позивачем надано листи від 24.07.2013 та вих. №24 від 09.09.2015. Однак, апеляційний господарський суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що матеріали справи не містять доказів направлення вказаних листів відповідачу. Інших доказів щодо підтвердження відмови відповідача оформити спеціальні перепустки або доказів неможливості доступу орендаря ФОП Данно В.В. до об`єкта оренди матеріали справи також не містять.

Відповідно до ч. 1 ст. 759 ЦК України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Відповідно до положень ст. 16 ЦК України, визнання правочину недійсним є одним із передбачених законом способів захисту цивільних прав та інтересів і загальні вимоги щодо недійсності правочину передбачені статтею 215 ЦК України.

Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу.

Частиною 3 ст. 215 ЦК України встановлено, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Статтею 203 ЦК України визначено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, а саме: 1) зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; 2) особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; 3) волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; 4) правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; 5) правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; 6) правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За змістом ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Водночас обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст. 77 ГПК України).

Східний апеляційний господарський суд вважає, що місцевим господарським судом обґрунтовано встановлено та зазначено, що позивачем не доведено належними та допустимим доказами наявність правових підстав, з якими закон пов`язує недійсність правочину.

Натомість, апеляційний господарський суд вважає, що місцевий господарський суд в оскаржуваному рішенні обґрунтовано зазначив про те, що вказані позивачем обставини відповідно до пункту 9.6 Договору передбачені сторонами в якості підстав для розірвання договору. Однак, таких вимог позивачем не заявлялось.

Зважаючи на наведене, апеляційний господарський суд дійшов висновку про те, що оскаржуване рішення місцевого господарського суду законне, обґрунтоване, постановлене при належному, повному та об`єктивному дослідженні обставин справи та вірному застосуванні норм матеріального і процесуального права; доводи апеляційної скарги не знайшли підтвердження в матеріалах справи, тому її вимоги залишаються без задоволення, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду - без змін.

Враховуючи те, що суд дійшов висновку про відмову у задоволенні апеляційної скарги витрати апелянта у вигляді сплаченого судового збору за звернення з апеляційною скаргою покладаються на апелянта відповідно до положень статті 129 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 129, 270, 273, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. ст. 276, 281, 282 ГПК України, Східний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу позивача ФОП Данно В.В. залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Харківської області від 15.04.2019 у справі № 922/89/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок та строки оскарження постанови апеляційного господарського суду передбачені статтями 287-289 ГПК України.

Повний текст постанови складено 01.08.2019

Головуючий суддя І.А. Шутенко

Суддя Т.Д. Геза

Суддя О.В. Плахов