ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

31.07.2019 Справа № 908/1896/19

м.Запоріжжя

Господарський суд Запорізької області у складі судді Федорової Олени Владиславівни розглянувши заяву про видачу судового наказу №2741/07-06 від 25.07.2019:

за заявою Запорізького міського центру зайнятості (69001, м. Запоріжжя, вул. Рекордна, буд. 16-б)

до боржника публічного акціонерного товариства "Запоріжжяобленерго" (69035, місто Запоріжжя, вул. Сталеварів, буд. 14)

про стягнення 29.104,03 грн.

Встановив, що заява про видачу судового наказу не підлягає задоволенню на підставі п. 3 ч. 1 ст. 152 ГПК України, оскільки:

Положеннями ч. 2 ст. 4 ГПК України встановлено, що юридичні особи та фізичні особи-підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених прав, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушення.

Відповідно до ст. 148 ГПК України судовий наказ може бути видано тільки за вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Підставою для звернення з відповідною заявою заявником (стягувачем) зазначено наявність заборгованості у розмірі 29.104,03 грн., яка виникла внаслідок неналежного виконання відповідачем зобов`язань:

- за договором про постачання електричної енергії, яка закуповується за державні кошти від 11.01.2018 №12657/13;

- договором про постачання електричної енергії, яка закуповується за державні кошти від 02.04.2018 №4503/31;

- договором про постачання електричної, яка закуповується за державні кошти від 01.06.2011 №44/1/12170.

В статті 150 ГПК України встановлено вимоги щодо форми і змісту заяви про видачу судового наказу.

Згідно з приписами ч. ч. 2, 3 ст. 150 ГПК України, у заяві повинно бути зазначено: вимоги заявника і обставини, на яких вони ґрунтуються. До заяви про видачу судового наказу, зокрема, додається копія договору, укладеного в письмовій формі, за яким пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості.

Зміст зазначених процесуальних норм слід розуміти буквально, а саме так, що за наслідками розгляду відповідної заяви, поданої в порядку розділу ІІ ГПК України, судом може бути видано один судовий наказ про стягнення грошової заборгованості за одним договором. Розділом ІІ ГПК України, яким встановлено порядок здійснення судочинства в порядку наказного провадження, не передбачено можливості об`єднання в одній заяві про видачу судового наказу вимог до того ж самого боржника, що виникли більш ніж за одним договором, тобто вимог, що виникли з різних підстав та не пов`язані поданими доказами.

Отже, наказне провадження у господарському судочинстві забезпечує можливість стягнення грошової заборгованості, що виникає за певним конкретним договором на підставі доказів, якими заявник обґрунтовує обставини, на яких ґрунтуються його вимоги. В межах одного наказного провадження можуть бути заявлені вимоги тільки за одним договором.

Суд дійшов до висновку, що заявником штучно в одній заяві об`єднано вимоги про видачу трьох судових наказів за вимогами про стягнення грошової заборгованості за трьома окремими договорами, тобто заборгованості, що виникла з різних правових підстав.

З огляду на вище викладене суд дійшов висновку, що поєднання вимог про стягнення заборгованості за різними правочинами, яка виникла в різні періоду часу та щодо різних об`єктів, на які здійснювалося постачання електричної енергії, унеможливлює видачу одного судового наказу.

Пунктом 3 частини 1 ст. 152 ГПК України встановлено, що суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заявлено вимогу, яка не відповідає вимогам статті 148 цього Кодексу;

Враховуючи недотриманням (порушенням) заявником положень ст. 148 ГПК України, суд дійшов висновку, що заява про видачу судового наказу не підлягає задоволенню.

Суд вважає за необхідне роз`яснити заявнику, що у відповідності до ч. 1 ст. 153 Господарського процесуального кодексу України відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 8, 9 частини першої статті 152 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків.

Відповідно до ч. 2 ст. 151 ГПК України у разі відмови у видачі судового наказу або у разі скасування судового наказу внесена сума судового збору стягувачу не повертається.

Керуючись ст. ст. 4, 74, 150-153 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити Запорізькому міському центру зайнятості у видачі судового наказу до боржника публічного акціонерного товариства "Запоріжжяобленерго" про стягнення заборгованості в розмірі 29.104,03 грн.

Судові витрати залишити за заявником.

Ухвала суду набрала законної сили 31.07.2019.

Порядок набрання ухвалою законної сили визначений статтею 235 ГПК України.

Порядок оскарження ухвали суду першої інстанції визначений статтями 254, 255, 256 ГПК України.

Суддя О.В. Федорова