ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

05.08.2019 Справа № 21/77/09

м. Запоріжжя Запорізької області

Кредитори:

1. АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО "ОТП БАНК" (01033, м. Київ, вул. Жилянська, 43, ; поштова адреса - 69063, м. Запоріжжя, пр. Соборний, 66)

2. Головне управління ДФС у Запорізькій області (69107, м. Запоріжжя, проспект Соборний, 166, )

3. Запорізький міський центр зайнятості (69001, м. Запоріжжя, вул. Рекордна, буд. 16-Б, , поштова адреса: 69001, м. Запоріжжя, вул. Незалежної України, 56-а)

банкрут - Товариство з обмеженою відповідальністю "Усвідомлення" (69035, м. Запоріжжя, пр. Маяковського, 11; )

банки, здійснюючі розрахунково-касове обслуговування боржника -

1. Запорізька філія ТОВ "Укрпромбанк", м. Запоріжжя;

Ліквідатор - Острик Сергій Юрійович (свідоцтво про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого № 300, видане Міністерством юстиції України 28.02.2013; місцезнаходження офісу: 69037 , м. Запоріжжя, вул. Незалежної України, буд. 48 , Україна, реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , поштова адреса: а/с 7813, м. Запоріжжя, 69032 , Україна )

Учасник провадження (заявник) - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_4 )

про банкрутство

Суддя Юлдашев О.О.

Без участі представників сторін та учасників

УСТАНОВИВ:

У провадженні судді господарського суду Запорізької області Черкаського В.І. перебуває справа № 21/77/09 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Усвідомлення".

31.07.2019 року до суду від учасника провадження ОСОБА_1 надійшла заява від 31.07.2019 року (вх. № 08-08/15695/19 від 31.07.2019) про відвід судді Черкаського В.І. від розгляду справи № 21/77/09 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Усвідомлення".

Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 02.08.2019 року провадження у справі № 21/77/09 зупинено до вирішення питання про відвід, заявлений учасником провадження ОСОБА_1 судді Черкаському В.І. Передано заяву учасника провадження ОСОБА_1 про відвід судді Черкаського В.І. на автоматичний розподіл справи між суддями з метою вирішення питання про відвід в іншому складі суду.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.08.2019 року розгляд заяви учасника провадження ОСОБА_1 про відвід призначено судді Юлдашеву О.О.

Згідно частини 7, 11 ст. 39 Господарського процесуального кодексу України питання про відвід має бути розглянуто не пізніше двох днів з дня надходження заяви про відвід. За результатами вирішення заяви про відвід суд постановляє ухвалу.

В обґрунтування поданої заяви ОСОБА_1 зазначає наступне:

"1. В провадженні судді Господарського суду Запорізької області Черкаського Володимира Івановича знаходиться судова справа № 21/77/09 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Усвідомлення". Вважаю, що суддя Черкаський Володимир Іванович не може розглядати зазначену судову справу і підлягає відводу, оскільки мають місце обставини, які викликають сумнів у його неупередженості, об`єктивності та безсторонності.

При створенні цієї заяви я керувався положеннями науково-методичного посібника для суддів «Застосування практики Європейського суду з прав людини при здійсненні правосуддя», рекомендованого для друку рішенням Науково - методичної ради Національної школи суддів України (протокол №2 від 11.06.2015) (автор: Фулей Т . І. , к.ю.н., начальник відділу науково-методичного забезпечення підготовки суддівського корпусу Національної школи суддів України; 2-е видання, випр., допов., К., 2015, 208 с; випуск здійснено у межах проекту "Гарантування дотримання прав людини при здійсненні правосуддя" Координатора проектів ОБСЄ в Україні, який впроваджується спільно з Національною школою суддів України, Верховним Судом України та Вищим адміністративним судом України за фінансової підтримки Уряду Канади; надалі - посібник для суддів "Застосування практики ЄСПЛ при здійсненні правосуддя").

При створенні цієї заяви я також керувався положеннями "Посібника із написання судових рішень" (К.: видавництво "Дрім Арт", 2013, 224 с.; Куйбіда Р. , Сироїд О. ; випуск посібника здійснено в рамках проектів "Справедливе правосуддя" Агентства США з міжнародного розвитку (USAID) та "Підвищення рівня правової обізнаності стосовно прав людини та механізмів їхнього захисту" Координатора проектів Організації з безпеки та співробітництва в Європі (ОБСЄ) в Україні у співпраці з Національною школою суддів України; надалі - Посібник із написання судових рішень).

2. 19.07.2019 о 12 год. 18 хв. я через канцелярію звернувся до Господарського суду Запорізької області із заявою про відвід судді (вх. № 08-08/14882/19 від 19.07.2019; надалі - заява від 19.07.2019), в якій просив суд:

"1. Відвести суддю Господарського суду Запорізької області Черкаського Володимира Івановича від розгляду судової справи № 21/77/09 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Усвідомлення".

2. Цю заяву приєднати до матеріалів судової справи № 21/77/09 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Усвідомлення".

У підпункті 3.3 пункту 3 "Про обставини, що обґрунтовують заявлені мною вимоги, які викладені у цій заяві. Про докази, що підтверджують наявність зазначених обставин" заяви від 19.07.2019 (сторінка 10) мною зазначено:

"3.3. За результатами аналізу мною встановлено, що мотивувальна частина ухвали суду від 17.07.2019 є наступною:

"Розглянувши заяву учасника провадження ОСОБА_1 про порушення права на справедливий суд та порушення принципу недискримінації в провадженні у судовій справі № 21/77/09 про банкрутство ТОВ "Усвідомлення" (вх. № 08-08/14162/19 від 11.07.2019) суд встановив.

Суд лише просто процитував норми законодавства (ст. ст. 223, 224 ГПК України) без аргументації, чому саме вони підлягали застосуванню.

Дослідивши заяву учасника провадження ОСОБА_1 про порушення права на справедливий суд та порушення принципу недискримінації в провадженні у судовій справі № 21/77/09 про банкрутство ТОВ "Усвідомлення" (вх. № 08-08/14162/19 від 11.07.2019) суд дійшов висновку про необґрунтованість вимог учасника провадження ОСОБА_1 , та відмову в їх задоволенні, в зв`язку з недоведеністю".

Про підстави відводу судді Черкаського В.І. від розгляду судової справи № 21/77/09 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Усвідомлення" (надалі - ТОВ "Усвідомлення"), які випливають із змісту мотивувальної частини заяви від 19.07.2019, мною в заяві від 19.07.2019 зазначено:

- у її вступній частині на сторінках 2,3;

- у її пункті 3 "Про обставини, що обґрунтовують заявлені мною вимоги, які викладені у цій заяві. Про докази, що підтверджують наявність зазначених обставин" на сторінках 3-12;

- у її пункті 5 "Висновки" на сторінках 17-21.

Нормативно-правове обґрунтування підстав відводу та заявлених вимог, мною викладено у пункті 4 "Нормативно-правове обґрунтування: відповідні національне та міжнародне законодавство та практика Європейського суду з прав людини" заяви від 19.07.2019 на сторінках 12-17.

На сторінках 2, 3 заяви від 19.07.2019 про підстави відводу судді Черкаського В.І. від розгляду судової справи № 21/77/09 про банкрутство ТОВ "Усвідомлення" мною зазначено наступне:

"Підстави відводу містяться в ухвалі Господарського суду Запорізької області від 17.07.2019 у судовій справі № 21/77/09 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Усвідомлення" (унікальний штрих-код: *9* 1826712*1*0*; надалі - ухвала суду від 17.07.2019), копію якої мною було отримано в канцелярії суду 17.07.2019.

Аналіз мотивувальної частини ухвали суду від 17.07.2019 надає підстави здійснити висновок, що Господарським судом Запорізької області у складі судді Черкаського Володимира Івановича не виконано вимогу, передбачену пунктом 3 частини першої ст. 234 ГПК України щодо зазначення в мотивувальній частині ухвали мотивів, з яких суд дійшов висновків, положень Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів про якість судових рішень, пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року, практики Європейського суду з прав людини, як джерела права, оскільки судом не зазначено:

- фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини;

- докази, відхилені судом, та мотиви їх відхилення;

- мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного мною щодо наявності підстав для задоволення заяви про порушення права на справедливий суд та про порушення принципу недискримінації в провадженні у судовій справі № 21/77/09 про банкрутство ТОВ "Усвідомлення" (вх. № 08-08/14162/19 від 11.07.2019,том 30, а.с. 1 - 32), з якою я 11.07.2019 звернувся до суду;

- мотиви, з яких "суд дійшов до висновку про необґрунтованість вимог учасника провадження ОСОБА_1 та відмову в їх задоволенні, у зв`язку з недоведеністю";

- мотиви застосування норм права, які застосував суд (ст. ст. 223, 224 ГПК України);

- норми права, на які я посилався в заяві про порушення права на справедливий суд та про порушення принципу недискримінації в провадженні у судовій справі № 21/77/09 про банкрутство ТОВ "Усвідомлення" (вх. № 08-08/14162/19 від 11.07.2019, том 30, а.с. 1 - 32), але які суд не застосував, та мотиви їх незастосування" (надалі - перша група підстав).

"Я вважаю, що Господарським судом Запорізької області у складі судді Черкаського Володимира Івановича при постановленні ухвали суду від 17.07.2019 в провадженні у судовій справі № 21/77/09 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Усвідомлення" судом було порушено моє право на справедливий суд, яке забезпечується і конкретизується, зокрема, через право на обґрунтоване та мотивоване судове рішення, що також знайшло пояснення в прецедентах Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ)".

На сторінках 17-21 у п. 5 "Висновки" заяви від 19.07.2019 про підстави відводу судді Черкаського В.І. від розгляду судової справи № 21/77/09 про банкрутство ТОВ "Усвідомлення" мною зазначено наступне:

"5. Висновки:

1. Господарським судом Запорізької області у складі судді Черкаського В.І. при постановленні ухвали суду від 17.07.2019 не виконано обов`язкову вимогу щодо належної вмотивованості судового рішення ,що передбачена п. 35 Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів про якість судових рішень. У зв`язку з цим є підстави вважати ухвалу суду від 17.07.2019 судовим рішенням неналежної якості" (надалі - друга підстава).

"2. Є підстави вважати, що при постановленні ухвали суду від 17.07.2019, Господарським судом Запорізької області у складі судді Черкаського В.І. не було дотримано вимоги, передбачені п. п. 34.35 Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів про якість судових рішень щодо того, що "судові рішення повинні бути вмотивованими, а виклад мотивів зобов`язує суддю дати відповідь на аргументи сторін та вказати на доводи, що лежать в основі рішення й забезпечують його законність".

Є підстави вважати, що при постановленні ухвали суду від 17.07.2019, Господарським судом Запорізької області у складі судді Черкаського В.І. не було дотримано вимоги, передбачені п. 36 Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів про якість судових рішень щодо того, що "мотиви прийняття рішення повинні бути узгодженими, зрозумілими, недвозначними й несуперечливими, вони повинні давати можливість читачеві простежити логіку мотивації, яка привела суддю до ухвалення рішення".

Є підстави вважати, що при постановленні ухвали суду від 17.07.2019, Господарським судом Запорізької області у складі судді Черкаського В.І. не було дотримано вимоги, передбачені п. п. 42,43 Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів про якість судових рішень, а саме:

- "щодо змісту, то судове рішення повинно містити дослідження фактів та питань права, що лежать в основі спору" (п. 42);

- не вирішено питання, "наскільки переконливими є докази щодо фактів, які ймовірно стосуються предмету спору" (п. 43).

Є підстави вважати, що при постановленні ухвали суду від 17.07.2019, Господарським судом Запорізької області у складі судді Черкаського В.І. не було дотримано вимоги, передбачені пунктом 38 Спільного висновку Венеціанської комісії і Директорату з питань правосуддя та людської гідності Генерального директорату з прав людини та правових питань Ради Європи щодо проекту Закону України "Про внесення змін до Закону "Про судоустрій і статус суддів" від 18.10.2011, а саме:

"Не достатньо лише цитувати законодавчі положення, а потім приймати рішення. Суддя повинен послідовно поєднувати закон з фактами у справі і наводити чіткі аргументи, яким чином було вирішено справу у конкретному випадку. Якщо цього не робити, це буде очевидним порушенням права на справедливий суд, яке гарантує стаття 6 Європейської конвенції з прав людини".

За змістом Рішення Другої дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя від 22.10.2018 № 3186/2дп/15-18 "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності судді Ірпінського міського суду Київської області Саранюк Л.П." (див. додаток 3 до цієї заяви): "Вмотивованість - це вимога до суду наводити письмово у рішенні судження, пояснення про наявність чи відсутність фактів, які є основою висновку суду. Це також пояснення суду, чому він виніс саме таке рішення, погодився з одними та відкинув інші доводи. Вимога щодо вмотивованості судового рішення є гарантією від свавілля та зловживань у процесі судочинства" (надалі - третя підстава).

"3. Є підстави вважати, що при постановленні ухвали суду від 17.07.2019, Господарським судом Запорізької області у складі судді Черкаського В.І. не було дотримано вимоги, передбачені пунктом 3 частини першої статті 234 ГПК України, щодо зазначення в мотивувальній частині ухвали мотивів, з яких суд дійшов висновків. У зв`язку з цим, на мою думку, ухвала суду від 17.07.2019 є необґрунтованим, невмотивованим, а значить і незаконним судовим рішенням, оскільки її постановлено з порушенням норм процесуального права (обґрунтованість: "що за обставини ?", вмотивованість: "чому саме ці обставини ?").

В мотивувальній частині ухвали суду від 17.07.2019:

- вказано застосовані норми закону (ст. ст. 223, 224 ГПК України) без аргументації, чому саме вони підлягали застосуванню;

- взагалі не зазначено ані про встановлені судом обставини, ані про докази, на підставі яких судом прийнято рішення, ані про доводи, у зв`язку з якими відхилено наведені мною докази" (надалі - четверта підстава).

"4. Обставина, що є об`єктивні підстави вважати ухвалу суду від 17.07.2019 необґрунтованим, невмотивованим, незаконним судовим рішенням, є такою обставиною, яка викликає сумнів у неупередженості, об`єктивності та безсторонності судді Черкаського В.І." (надалі - п`ята підстава).

"5. Оскільки в ухвалі суду від 17.07.2019 Господарським судом Запорізької області у складі судді Черкаського В.І. не зазначено належним чином підстави, на яких вона ґрунтується, то за змістом п. 58 рішення ЄСПЛ у справі "Серянін та інші проти України" (Seryanin and Others v. Ukraine) від 10.02.2010, заява № 4909/04, - є підстави вважати, що ухвала суду від 17.07.2019 не відповідає усталеній практиці Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя" (надалі - шоста підстава).

"6. За змістом п. 58 рішення ЄСПЛ у справі "Серянін та інші проти України" (Seryanin and Others v. Ukraine) від 10.02.2010, заява № 4909/04, - Господарський суд Запорізької області у складі судді Черкаського В.І. постановляючи ухвалу суду від 17.07.2019, як орган державної судової влади не виконав своїх наступних обов`язків, а саме:

- "виправдати свої дії, навівши обґрунтування свого рішення";

- "не продемонстрував мені, як учаснику провадження у цій судовій справі, який звернувся до суду із заявою, що я судом був "вислуханий" та "почутий", оскільки ухвала суду від 17.07.2019 є необґрунтованим і невмотивованим судовим рішенням.

Таким чином, порушено фундаментальний принцип судочинства: право бути "вислуханим" судом, оскільки вмотивоване рішення суду є гарантією того, що учасник справи судом був "вислуханий" і був судом "почутий" (надалі - сьома підстава).

"7. На мій погляд, є підстави вважати, що Господарським судом Запорізької області у складі судді Черкаського В.І. при постановленні ухвали суду від 17.07.2019 проявлена необ`єктивність при вчиненні процесуальних дій щодо зазначення в мотивувальній частині ухвали мотивів, з яких суд дійшов висновків" (надалі - восьма підстава).

"8. Постановленням необґрунтованого і невмотивованого судового рішення, яким, на мою думку, є ухвала суду від 17.07.2019, Господарський суд Запорізької області у складі судді Черкаського В.І. не виконав свого обов`язку щодо забезпечення достатніх гарантій виключення будь-якого обґрунтованого сумніву в його безсторонності.

За змістом п. п. 24.26 рішення ЄСПЛ у справі "Де Куббер проти Бельгії (De Cubber v Belgium), заява № 9186/80, рішення від 26.10.1984, - на мій погляд, зазначену обставину можна вважати об`єктивно обґрунтованою підставою "побоюватися браку безсторонності"», який і надалі буде мати місце при розгляді цієї судової справи суддею Черкаським Володимиром Івановичем, що є підставою для його відводу.

За змістом п. 26 рішення ЄСПЛ у справі "Де Куббер проти Бельгії (De Cubber v Belgium), заява № 9186/80, рішення від 26.10.1984: "будь-який суддя, щодо якого с обґрунтовані підстави побоюватися браку безсторонності, має бути відведений" (надалі - дев`ята підстава).

"9. Оскільки ухвала суду від 17.07.2019 є невмотивованим судовим Рішенням мене Господарським судом Запорізької області у складі судді Черкаського В.І. позбавлено можливості обґрунтувати свою позицію під час оскарження рішення, а суд вищої інстанції - переглянути його, порушено моє право на апеляційний перегляд справи та на касаційне оскарження судового рішення, передбачене п. п. 8, 9 частини третьої ст. 2 ГПК України (надалі - десята підстава).

"10. Оскільки при постановленні ухвали суду від 17.07.2019 Господарським судом Запорізької області у складі судді Черкаського В.І. не було дотримано вимоги, передбачені пунктом 3 частини першої статті 234 ГПК України, щодо зазначення в мотивувальній частині ухвали мотивів, з яких суд дійшов висновків, то за змістом п. п. 24.28 рішення ЄСПЛ у справі "Сокуренко і Стригун проти України" (Sokurenko and Strygun v. Ukraine) від 20.07.2006, заяви № 29458/04 та № 29465/04), Господарський суд Запорізької області не може вважатися "судом, встановленим законом", у значенні пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року відносно постановленої ним ухвали від 17.07.2019 у цій судовій справі" (надалі - одинадцята підстава).

"11. Господарський суд Запорізької області у складі судді Черкаського В.І. постановивши ухвалу суду від 17.07.2019 поза межами судового засідання фактично відмовив мені у проханні здійснити розгляд заяви про порушення права на справедливий суд та про порушення принципу недискримінації в провадженні у цій судовій справі (вх. № 08-08/14162/19 від 11.07.2019; том 30, а.с. 1-32) в судовому засіданні та при розгляді цієї заяви в судовому засіданні відповідно до п. 4 частини п`ятої ст. 13, частини першої ст. 42 ГПК України, п. п. 1, 2, 4 частини третьої ст. 129 Конституції України, п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод 1950 року сприяти мені у реалізації прав, передбачених законом: надати можливість виступити в судовому засіданні, надати суду усні пояснення, навести свої аргументи, доводи, міркування, реалізувати свободу в наданні суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, взяти участь у дослідженні доказів, чим порушив моє право на справедливий суд (надалі - дванадцята підстава).

"12. За змістом Рішення Другої дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя від 22.10.2018 № 3186/2дп/15-18 "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності судді Ірпінського міського суду Київської області Саранюк Л.П." (див. додаток 3 до цієї заяви),якщо суддя в судовому рішенні не зазначає мотивів прийняття або відхилення аргументів сторін щодо суті спору, то такі дії такого судді можуть бути кваліфіковані, як дисциплінарний проступок і бути підставою для його притягнення до дисциплінарної відповідальності, що передбачено підпунктом "б" пункту 1 частини першої статті 106 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (надалі - тринадцята підстава).

3. 29.07.2019 я у відділенні поштового зв`язку № 69104 м. Запоріжжя отримав

на руки рекомендований лист з повідомленням про вручення № 171 від 24.07.2019, відправлений Господарським судом Запорізької області (м. Запоріжжя, вул. Гетьманська, 4) на ім`я ОСОБА_1 ( АДРЕСА_4 ), в якому містилася засвідчена 23.07.2019 секретарем судового засідання Курочкіною О.О. копія ухвали Господарського суду Запорізької області від 22.07.2019 у судовій справі № 21/77/09 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Усвідомлення" (унікальний штрих-код: *9*1828917*1*0*; надалі - ухвала суду від 22.07.2019). Отже, про підстави відводу судді Черкаського В.І. від розгляду судової справи № 21/77/09 про банкрутство ТОВ "Усвідомлення", які викладені у цій заяві, і які, на мою думку, випливають із змісту ухвали суду від 22.07.2019, мені стало відомо 29.07.2019. Підтверджує викладене письмові докази:

1) відповідні документи відділення поштового зв`язку № 69104 м. Запоріжжя;

2) поштовий конверт, в якому рекомендованим листом з повідомленням про вручення № 171 від 24.07.2019 було відправлено Господарським судом Запорізької області (м. Запоріжжя, вул. Гетьманська, 4) на ім`я ОСОБА_1 ( АДРЕСА_4 ) копію ухвали суду від 22.07.2019.

Резолютивна частина ухвали суду від 22.07.2019 є наступною:

"...суд УХВАЛИВ:

Зупинити провадження у справі № 21/77/09 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Усвідомлення" до вирішення питання про відвід, заявлений учасником провадження ОСОБА_1

Передати заяву учасника провадження ОСОБА_1 (вх. № 08-08/14882/19 від 19.07.2019) про відвід на автоматичний розподіл справи між суддями з метою вирішення питання про відвід в іншому складі суду.

Копії ухвали направити учасникам провадження у справі.

Ця ухвала постановлена судом поза межами судового засідання, набирає законної сили з моменту її підписання суддею - 23.07.2019.

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом 10 днів з дня її проголошення за правилами, визначеними ст. ст. 256-259 ГПК України, шляхом подання наразі апеляційної скарги через господарський суд Запорізької області".

Проаналізувавши зміст резолютивної частини ухвали суду від 22.07.2019, я зробив 2 (два) висновки, які дозволяють стверджувати, що Господарським судом Запорізької області у складі судді Черкаського В.І. створено певні перешкоди щодо здійснення мною апеляційного оскарження ухвали суду від 22.07.2019, чим порушено принцип верховенства права, принцип забезпечення права на апеляційний перегляд справи (питання), порушено засади рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальності сторін, і, таким чином, моє право на справедливий суд, яке гарантовано мені статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Висновок 1:

В резолютивній частині ухвали суду від 22.07.2019 не зазначено висновок суду про необґрунтованість заявленого мною в заяві від 19.07.2019 відводу судді Черкаського В.І. від розгляду судової справи № 21/77/09 про банкрутство ТОВ "Усвідомлення", який судом викладено в мотивувальній частині ухвали суду від 22.07.2019, похідним від якого є висновок суду зупинити провадження у справі № 21/77/09 про банкрутство ТОВ "Усвідомлення" до вирішення питання про відвід, заявлений учасником провадження ОСОБА_1 .

Висновок 2:

В резолютивній частині ухвали суду від 22.07.2019 неправильно визначено терміну якого обчислюється строк на апеляційне оскарження ухвали суду від 22.07.2019,а саме:

- зазначено (неправильно): "Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом 10 днів з дня її проголошення";

- має бути зазначено (правильно): "Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом 10 днів з дня її складення", оскільки ухвала суду від 22.07.2019 постановлена судом поза межами судового засідання.

Обґрунтування висновку 1.

В мотивувальній частині ухвали суду від 22.07.2019 (третій абзац знизу четвертої сторінки ухвали суду від 22.07.2019) зазначено наступне:

"За таких обставин, враховуючи зазначені висновки, безпідставність заяви заявника учасника провадження ОСОБА_1 . (вх. № 08-08/14882/19 від 19.07.2019), суд дійшов висновку про необґрунтованість заявленого відводу".

За змістом пункту 1 частини першої ст. 232 "Види судових рішень" ГПК України, ухвала суду є одним із видів судових рішень.

За змістом підпункту "а" пункту 4 частини першої ст. 234 "Зміст ухвали суду", пункту 1 частини п`ятої ст. 238 "Зміст рішення" ГПК України, в резолютивній частині ухвали суду зазначається висновок про задоволення позову чи про відмову в позові повністю або частково щодо кожної із заявлених вимог.

"У резолютивній частині знаходить відображення присуд суду - тобто відповідь суду на кожну вимогу ініціатора процесу.

Вимога про повноту судового рішення означає, що суд повинен дати вичерпну відповідь на кожне, передане на його вирішення правове питання - вимогу позову чи іншої заяви, скарги, клопотання", (джерело: арк. 172 Посібника із написання судових рішень).

Згідно першого речення частини третьої ст. 39 "Порядок вирішення заявленого відводу та самовідводу" ГПК України, "якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу, він вирішує питання про зупинення провадження у справі". Отже, зазначена правова норма складається із 2(двох) структурних елементів, а саме:

1) визначена гіпотеза: "якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу";

2) диспозиція: "він вирішує питання про зупинення провадження у справі".

Гіпотеза - це частина правової норми, в якій визначаються умови, за яких наступає чинність правил, що встановлені в диспозиції. Вона визначає можливості застосування норм до тих або інших умов, визначає межі чинності диспозиції. Визначена гіпотеза - вичерпно визначає ті умови, за наявності яких набуває чинності правило поведінки, що міститься в диспозиції правової норми.

Диспозиція - це частина правової норми, в якій у вигляді владного припису визначається те або інше правило поведінки (що повинен робити, або, навпаки, від чого необхідно утриматися суб`єкту).

За змістом пункту 12 частини першої статті 255 "Апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції" ГПК України, "окремо від рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції: 12) про зупинення провадження у справі".

Із викладеного випливає, що:

1) в даному випадку суд отримує право зупинити провадження у справі лише за умови, якщо дійде висновку про необґрунтованість заявленого відводу;

2) в даному випадку рішення (висновок) суду про зупинення провадження у справі буде правосудним лише в тому випадку, якщо буде правосудним рішення (висновок) суду про необґрунтованість заявленого відводу;

3) рішення (висновок) суду першої інстанції про зупинення провадження у справі в даному випадку може бути скасовано судом апеляційної інстанції лише у тому випадку, якщо суд апеляційної інстанції дійде висновку про те, що рішення суду про необґрунтованість заявленого відводу є неправосудним (підстави для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, викладені у ст. 280 ГПК України);

4) для того, щоб я отримав можливість реалізувати право на апеляційний перегляд ухвали суду від 22.07.2019, передбачене пунктом 12 частини першої ст. 255 ГПК України, в резолютивній частині ухвали суду від 22.07.2019 судом має бути зазначено висновок суду про необґрунтованість заявленого відводу;

5) за станом на сьогодні я судом фактично позбавлений можливості реалізувати право на апеляційний перегляд ухвали суду від 22.07.2019, передбачене пунктом 12 частини першої ст. 255 ГПК України, оскільки в резолютивній частині ухвали суду від 22.07.2019 судом не зазначено висновок суду про необґрунтованість заявленого відводу;

6) є підстави вважати ухвалу суду від 22.07.2019 неправосудним судовим рішенням.

"Однією із ключових вимог до судового рішення є правосудність.

Це юридичний критерій, дотримання якого перевіряють суди вищих інстанцій. Правосудність - основний критерій якості судового рішення, порушення якого є підставою для скасування чи зміни судового рішення судом вищої інстанції. Правосудність поєднує в собі дві вимоги - обґрунтованість (стосується питань факту) та законність (стосується питань права). Науковці висловлюють думку, що правосудність судового рішення об`єднує усі юридичні вимоги, яким має відповідати судове рішення (легітимність, законність, обґрунтованість, повнота, виконуваність тощо)" (джерело: арк.32 Посібника із написання судових рішень).

Обґрунтування висновку 2.

За змістом частини першої ст. 240 ГПК України, рішення суду проголошується в судовому засіданні.

Відповідно до другого абзацу першої частини статті 256 "Строк на апеляційне оскарження" ГПК України, у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

За змістом вступної частини ухвали суду від 22.07.2019, її постановлено "без участі представників сторін та учасників".

За змістом четвертого абзацу резолютивної частини ухвали суду від 22.07.2019, "ця ухвала постановлена судом поза межами судового засідання, набирає законної сили з моменту її підписання суддею - 23.07.2019".

Ухвалу суду від 22.07.2019 було постановлено "без участі представників сторін та учасників" "поза межами судового засідання", її не було проголошено в судовому засіданні, і тому строк на апеляційне оскарження має обчислюватися з дня складення ухвали суду від 22.07.2019, а не з дня її проголошення, оскільки такої процесуальної дії, як "проголошення ухвали суду від 22.07.2019", судом в провадженні у справі № 21/77/09 про банкрутство ТОВ "Усвідомлення" вчинено не було.

4. Зміст вимог, з якими я звертаюсь до суду, мною викладено у прохальній частині цієї заяви після слова "ПРОШУ:".

5. Про обставини, що обґрунтовують заявлені мною вимоги, які викладені у цьому клопотанні. Про докази, що підтверджують наявність зазначених обставин.

Проаналізувавши зміст ухвали суду від 22.07.2019, я звернув увагу на наступні обставини:

1. В описовій частині ухвали суду від 22.07.2019 зазначено лише про першу групу підстав відводу судді Черкаського В.І. від розгляду судової справи № 21/77/09 про банкрутство ТОВ "Усвідомлення", які мною викладені у вступній частині заяви від 19.07.2019 на її сторінках 2, 3.

2. В описовій частині ухвали суду від 22.07.2019 не зазначено про підстави відводу судді Черкаського В.І. від розгляду судової справи № 21/77/09 про банкрутство ТОВ "Усвідомлення" з другої по тринадцяту, які викладені мною у пункті 5 "Висновки" на сторінках 17-21 заяви від 19.07.2019.

3. Суд не зазначив в ухвалі суду від 22.07.2019 мотивів відхилення аргументів, викладених мною у першій групі підставу підставах з другої по одинадцяту також у тринадцятій підставі (усього 12 підстав),зазначені мною у заяві від 19.07.2019, які складають 92% заявлених мною підстав. Розрахунок: 13(тринадцять) підстав - 100 %, 12(дванадцять) підстав - 92%, 1(одна) підстава - 8 %.

Щодо підстав відводу судді Черкаського В.І. від розгляду судової справи № 21/77/09 про банкрутство ТОВ "Усвідомлення", які випливають із змісту описової, мотивувальної та резолютивної частин ухвали суду від 22.07.2019, вважаю за необхідне звернути увагу суду на наступне: суд не зазначив в ухвалі суду від 22.07.2019 мотивів відхилення аргументів, викладених мною у першій групі підставу підставах з другої по одинадцяту також у тринадцятій підставі, що зазначені мною у заяві від 19.07.2019,у зв`язку з чим, на мою думку, мають місце наступні обставини, які у мене викликають сумнів у неупередженості, об`єктивності та безсторонності судді Черкаського В.І.

Перша обставина:

Господарським судом Запорізької області у складі судді Черкаського В.І. при постановленій ухвали суду від 22.07.2019 не виконано обов`язкову вимогу щодо належної вмотивованості судового рішення, що передбачена п. 35 Висновку № 11(2008) Консультативної ради європейських суддів про якість судових рішень. У зв`язку з цим є підстави вважати ухвалу суду від 22.07.2019 судовим рішенням неналежної якості. Підтверджує викладене письмовий доказ: мотивувальна частина ухвали суду від 22.07.2019.

Друга обставина:

Є підстави вважати, що при постановленні ухвали суду від 22.07.2019, Господарським судом Запорізької області у складі судді Черкаського В.І. не було дотримано вимоги, передбачені п. п. 34,35 Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів про якість судових рішень щодо того, що "судові рішення повинні бути вмотивованими, а виклад мотивів зобов`язує суддю дати відповідь на аргументи сторін та вказати на доводи, що лежать в основі рішення й забезпечують його законність". Підтверджує викладене письмовий доказ: мотивувальна частина ухвали суду від 22.07.2019.

Третя обставина:

Є підстави вважати, що при постановленні ухвали суду від 22.07.2019, Господарським судом Запорізької області у складі судді Черкаського В.І. не було дотримано вимоги, передбачені п. 36 Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів про якість судових рішень щодо того, що "мотиви прийняття рішення повинні бути узгодженими, зрозумілими, недвозначними й несуперечливими, вони повинні давати можливість читачеві простежити логіку мотивації, яка привела суддю до ухвалення рішення". Підтверджує викладене письмовий доказ: мотивувальна частина ухвали суду від 22.07.2019.

Четверта обставина:

Є підстави вважати, що при постановленні ухвали суду від 22.07.2019, Господарським судом Запорізької області у складі судді Черкаського В.І. не було дотримано вимоги, передбачені п. п. 42, 43 Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів про якість судових рішень, а саме:

- "щодо змісту, то судове рішення повинно містити дослідження фактів та питань права, що лежать в основі спору" (п. 42);

- не вирішено питання, "наскільки переконливими є докази щодо фактів, які ймовірно стосуються предмету спору" (п. 43).

Підтверджує викладене письмовий доказ: мотивувальна частина ухвали суду від 22.07.2019.

П`ята обставина:

Є підстави вважати, що при постановленні ухвали суду від 22.07.2019, Господарським судом Запорізької області у складі судді Черкаського В.І. не було дотримано вимоги, передбачені пунктом 38 Спільного висновку Венеціанської комісії і Директорату з питань правосуддя та людської гідності Генерального директорату з прав людини та правових питань Ради Європи щодо проекту Закону України "Про внесення змін до Закону "Про судоустрій і статус суддів" від 18.10.2011, а саме:

"Не достатньо лише цитувати законодавчі положення, а потім приймати рішення. Суддя повинен послідовно поєднувати закон з фактами у справі і наводити чіткі аргументи, яким чином було вирішено справу у конкретному випадку. Якщо цього не робити, це буде очевидним порушенням права на справедливий суд, яке гарантує стаття 6 Європейської конвенції з прав людини".

Підтверджує викладене письмовий доказ: мотивувальна частина ухвали суду від 22.07.2019.

За змістом Рішення Другої дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя від 22.10.2018 № 3186/2дп/15-18 "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності судді Ірпінського міського суду Київської області Саранюк Л.П." (див. додаток 3 до цієї заяви): "Вмотивованість - це вимога до суду наводити письмово у рішенні судження, пояснення про наявність чи відсутність фактів, які є основою висновку суду. Це також пояснення суду, чому він виніс саме таке рішення, погодився з одними та відкинув інші доводи.

Вимога щодо вмотивованості судового рішення є гарантією від свавілля та зловживань у процесі судочинства".

Шоста обставина:

Є підстави вважати, що при постановленні ухвали суду від 22.07.2019, Господарським судом Запорізької області у складі судді Черкаського В.І. на 92% не було дотримано вимоги, передбачені пунктом 3 частини першої статті 234 ГПК України, щодо зазначення в мотивувальній частині ухвали мотивів, з яких суд дійшов висновків. У зв`язку з цим, на мою думку, ухвала суду від 22.07.2019 є необґрунтованим, невмотивованим, а значить і незаконним, неправосудним судовим рішенням, оскільки її постановлено з порушенням норм процесуального права (обґрунтованість: "що за обставини ?", вмотивованість: "чому саме ці обставини ?").

В мотивувальній частині ухвали суду від 22.07.2019 не зазначено ані про встановлені судом обставини, ані про докази, на підставі яких судом прийнято рішення, ані про доводи, у зв`язку з якими відхилено наведені мною докази стосовно аргументів, викладених мною у першій групі підставу підставах з другої по одинадцяту також у тринадцятій підставі, зазначені мною у заяві від 19.07.2019. Підтверджує викладене письмовий доказ: мотивувальна частина ухвали суду від 22.07.2019.

Сьома обставина:

Той факт, що суд не зазначив в ухвалі суду від 22.07.2019 мотивів відхилення 92 % аргументів, а саме, викладених мною у першій групі підстав, у підставах з другої по одинадцяту також у тринадцятій підставі, що зазначені мною у заяві від 19.07.2019, надає підстави здійснити висновок, що Господарським судом Запорізької області у складі судді Черкаського Володимира Івановича на 92 % не виконано вимоги, передбачені пунктом 3 частини першої ст. 234 ГПК України щодо зазначення в мотивувальній частині ухвали суду від 22.07.2019 мотивів, з яких суд дійшов висновків, положень Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів про якість судових рішень, пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року, практики Європейського суду з прав людини, як джерела права оскільки судом не зазначено:

1) фактичні обставини встановлені судом, та зміст спірних правовідносин з посиланням на доказ на підставі яких встановлені відповідні обставини;

2) докази, відхилені судом та мотиви їх відхилення;

3) мотивовану оцінку 92 % аргументів, а саме, викладених мною у першій групі підстав, у підставах з другої по одинадцяту також у тринадцятій підставі, що зазначені мною у заяві від 19.07.2019, щодо наявності підстав для задоволення заяви про відвід судді в провадженні у судовій справі № 21/77/09 про банкрутство ТОВ "Усвідомлення" (вх. № 08-08/14882/19 від 19.07.2019), з якою я 19.07.2019 звернувся до суду;

4) мотиви, з яких суд дійшов висновків:

- про те, що заява учасника провадження не узгоджується з положеннями п. 5 частини першої ст. 35 ГПК України;

- про безпідставність заяви учасника провадження ОСОБА_1 про відвід судді в провадженні у судовій справі № 21/77/09 про банкрутство ТОВ "Усвідомлення" (вх. № 08-08/14882/19 від 19.07.2019);

- про необґрунтованість заявленого відводу судді Черкаського В.І. від розгляду судової справи № 21/77/09 про банкрутство ТОВ "Усвідомлення";

5) норми права, на які я посилався в заяві про відвід судді в провадженні у судовій справі № 21/77/09 про банкрутство ТОВ "Усвідомлення" (вх. № 08-08/14882/19 від 19.07.2019), з якою я 19.07.2019 звернувся до суду, але які суд не застосував, та мотиви їх незастосування. Підтверджує викладене письмовий доказ: мотивувальна частина ухвали суду від 22.07.2019.

Восьма обставина:

В резолютивній частині ухвали суду від 22.07.2019 не зазначено висновок суду про необґрунтованість заявленого мною в заяві від 19.07.2019 відводу судді Черкаського В.І. від розгляду судової справи № 21/77/09 про банкрутство ТОВ "Усвідомлення", який судом викладено в мотивувальній частині ухвали суду від 22.07.2019, похідним від якого є висновок суду зупинити провадження у справі № 21/77/09 про банкрутство ТОВ "Усвідомлення" до вирішення питання про відвід, заявлений учасником провадження ОСОБА_1 .

Рішення (висновок) суду першої інстанції про зупинення провадження у справі в даному випадку може бути скасовано судом апеляційної інстанції лише у тому випадку, якщо суд апеляційної інстанції дійде висновку про те, що рішення суду про необґрунтованість заявленого відводу є неправосудним (підстави для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, викладені у ст. 280 ГПК України).

Для того, щоб я отримав можливість реалізувати право на апеляційний перегляд ухвали суду від 22.07.2019, передбачене пунктом 12 частини першої ст. 255 ГПК України, в резолютивній частині ухвали суду від 22.07.2019 судом має бути зазначено висновок суду про необґрунтованість заявленого відводу.

За станом на сьогодні я судом фактично позбавлений можливості реалізувати право на апеляційний перегляд ухвали суду від 22.07.2019, передбачене пунктом 12 частини першої ст. 255 ГПК України, оскільки в резолютивній частині ухвали суду від 22.07.2019 судом не зазначено висновок суду про необґрунтованість заявленого відводу.

Є підстави вважати ухвалу суду від 22.07.2019 неправосудним, судовим рішенням.

В резолютивній частині ухвали суду від 22.07.2019 неправильно визначено термін, з якого обчислюється строк на апеляційне оскарження ухвали суду від 22.07.2019,а саме:

- зазначено (неправильно): "Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом 10 днів з дня її проголошення";

- має бути зазначено (правильно): "Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом 10 днів з дня її складення", оскільки ухвала суду від 22.07.2019 постановлена судом поза межами судового засідання.

Наявність "восьмої обставини" дозволяє здійснити висновок, що Господарським судом Запорізької області у складі судді Черкаського В.І. створено певні перешкоди щодо здійснення мною апеляційного оскарження ухвали суду від 22.07.2019, чим порушено принцип верховенства права, принцип забезпечення права на апеляційний перегляд справи (питання), порушено засади рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальності сторін, порушено моє право на справедливий суд, яке мені гарантовано статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Дев`ята обставина:

Оскільки в ухвалі суду від 22.07.2019 Господарським судом Запорізької області у складі судді Черкаського В.І. не зазначено належним чином підстави, на яких вона ґрунтується в частині надання мотивованої оцінки 92% аргументів, а саме, викладених мною у першій групі підстав, у підставах з другої по одинадцяту також у тринадцятій підставі, що зазначені мною у заяві від 19.07.2019, то цей факт можна вважати об`єктивною підставою, що ухвала суду від 22.07.2019 є необґрунтованим, невмотивованим, незаконним судовим рішенням, що, в свою чергу, є такою обставиною, яка викликає сумнів у неупередженості, об`єктивності та безсторонності судді Черкаського В.І. Підтверджує викладене письмовий доказ: мотивувальна частина ухвали суду від 22.07.2019.

Десята обставина:

Оскільки в ухвалі суду від 22.07.2019 Господарським судом Запорізької області у складі судді Черкаського В.І. не зазначено належним чином підстави, на яких вона ґрунтується в частині надання мотивованої оцінки 92 % аргументів, а саме, викладених мною у першій групі підстав, у підставах з другої по одинадцяту також у тринадцятій підставі, що зазначені мною у заяві від 19.07.2019, то за змістом п. 58 рішення ЄСПЛ у справі "Серянін та інші проти України" (Seryanin and Others v. Ukraine) від 10.02.2010, заява № 4909/04, - є підстави вважати, що ухвала суду від 22.07.2019 не відповідає усталеній практиці Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя. Підтверджує викладене письмовий доказ: мотивувальна частина ухвали суду від 22.07.2019.

Одинадцята обставина:

За змістом п. 58 рішення ЄСПЛ у справі "Серянін та інші проти України" (Seryanin and Others v. Ukraine) від 10.02.2010, заява № 4909/04,- Господарський суд Запорізької області у складі судді Черкаського В.І. постановляючи ухвалу суду від 22.07.2019, як орган державної судової влади, на мій погляд, на 92 % не виконав своїх наступних обов`язків, а саме:

- "виправдати свої дії, навівши обґрунтування свого рішення";

- "не продемонстрував мені, як учаснику провадження у цій судовій справі, який звернувся до суду із заявою, що я судом був "вислуханий" та "почутий", оскільки, на мій погляд, ухвала суду від 22.07.2019 є необґрунтованим, невмотивованим, неправосудним судовим рішенням.

Таким чином, на мою думку, є підстави вважати, що при постановленні ухвали суду від 22.07.2019 Господарським судом Запорізької області у складі судді Черкаського В.І. порушено фундаментальний принцип судочинства: право бути "вислуханим" судом, оскільки вмотивоване рішення суду є гарантією того, що учасник справи судом був "вислуханий" і був судом "почутий". Підтверджує викладене письмовий доказ: мотивувальна частина ухвали суду від 22.07.2019.

Дванадцята обставина:

На мій погляд є підстави вважати, що Господарським судом: Запорізької області у складі судді Черкаського В.І. при постановленні ухвали суду від 22.07.2019 проявлена необ`єктивність при вчиненні процесуальних дій щодо зазначення в мотивувальній частині ухвали мотивів, з яких суд дійшов висновків, оскільки суд не зазначив в ухвалі суду від 22.07.2019 мотивів відхилення 92 % аргументів, а саме, викладених мною у першій групі підстав, у підставах з другої по одинадцяту також у тринадцятій підставі, що зазначені мною у заяві від 19.07.2019. Підтверджує викладене письмовий доказ: мотивувальна частина ухвали суду від 22.07.2019.

Тринадцята обставина:

Постановленням необґрунтованого і невмотивованого судового рішення, яким на мою думку, є ухвала суду від 22.07.2019, Господарський суд Запорізької області у складі судді Черкаського В.І. на 92 % не виконав свого обов`язку щодо забезпечення достатніх гарантій виключення будь-якого обґрунтованого сумніву в його безсторонності.

За змістом п. п. 24, 26 рішення ЄСПЛ у справі "Де Куббер проти Бельгії (De Cubber v Belgium), заява № 9186/80, рішення від 26.10.1984, на мій погляд, зазначену обставину можна вважати об`єктивно обґрунтованою підставою "побоюватися браку безсторонності", який і надалі буде мати місце при розгляді цієї судової справи суддею Черкаським Володимиром Івановичем, що є підставою для його відводу.

За змістом п. 26 рішення ЄСПЛ у справі "Де Куббер проти Бельгії (De Cubber v Belgium), заява № 9186/80, рішення від 26.10.1984: "будь-який суддя, щодо якого є обґрунтовані підстави побоюватися браку безсторонності, має бути відведений". Підтверджує викладене письмовий доказ: мотивувальна частина ухвали суду від 22.07.2019.

Чотирнадцята обставина:

Оскільки, на мій погляд, ухвала суду від 22.07.2019 є невмотивованим судовим рішенням, оскільки суд не зазначив в ухвалі суду від 22.07.2019 мотивів відхилення 92 % аргументів, а саме, викладених мною у першій групі підстав, у підставах з другої по одинадцяту також у тринадцятій підставі, що зазначені мною у заяві від 19.07.2019, мене Господарським судом Запорізької області у складі судді Черкаського В.І. позбавлено можливості обґрунтувати свою позицію під час оскарження рішення, суд вищої інстанції - переглянути його, порушено моє право на апеляційний перегляд справи (питання) та на касаційне оскарження судового рішення, передбачене п. п. 8, 9 частини третьої ст. 2 ПІК України. Підтверджує викладене письмовий доказ: мотивувальна частина ухвали суду від 22.07.2019.

П`ятнадцята обставина:

Оскільки при постановленні ухвали суду від 22.07.2019 Господарським судом Запорізької області у складі судді Черкаського В.І. на 92% не було дотримано вимоги, передбачені пунктом 3 частини першої статті 234 ГПК України, щодо зазначення в мотивувальній частині ухвали мотивів, з яких суд дійшов висновків, то за змістом п. п. 24, 28 рішення ЄСПЛ у справі "Сокуренко і Стригун проти України" (Sokurenko and Strygun v. Ukraine) від 20.07.2006, заяви № 29458/04 та № 29465/04), Господарський суд Запорізької області не може вважатися "судом, встановленим законом", у значенні пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року відносно постановленої ним ухвали від 22.07.2019 у цій судовій справі. Підтверджує викладене письмовий доказ: мотивувальна частина ухвали суду від 22.07.2019.

Шістнадцята обставина:

За змістом Рішення Другої дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя від 22.10.2018 № 3186/2дп/15-18 "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності судді Ірпінського міського суду Київської області Саранюк Л.П." (див. додаток 3 до цієї заяви), якщо суддя в судовому рішенні не зазначає мотивів прийняття або відхилення аргументів сторін щодо суті спору, то такі дії такого судді можуть бути кваліфіковані, як дисциплінарний проступок і бути підставою для його притягнення до дисциплінарної відповідальності, що передбачено підпунктом "б" пункту 1 частини першої статті 106 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", ознаки чого, на мою думку, містяться при постановленні судом ухвали суду від 22.07.2019. Підтверджує викладене письмовий доказ: мотивувальна частина ухвали суду від 22.07.2019.

6. Нормативно-правове обґрунтування: відповідні національне та міжнародне законодавство та практика Європейського суду з прав людини.

Відповідно до частини другої ст. 3 Конституції України:

"Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави".

Згідно частини першої ст. 9 Конституції України:

"Чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України".

Відповідно до частини першої ст. 24 Конституції України:

"Громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом".

Згідно частини п`ятої ст. 55 Конституції України:

"Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань".

Відповідно до частини першої ст. 64 Конституції України:

"Конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України".

6.1. Обґрунтованість рішень суду.

Згідно пункту 3 частини першої ст. 234 ГПК України, ухвала, що викладається окремим документом складається з мотивувальної частини із зазначенням мотивів, з яких суд дійшов висновків і закону, яким керувався суд, постановляючи ухвалу.

Відповідно до частини першої ст. 236 ГПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права бути законним і обґрунтованим.

Згідно частини другої ст. 236 ГПК України, законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Відповідно до частини п`ятої ст. 236 ГПК У країни, обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовомузасіданні знаданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно частини третьої ст. 86 ГПК України, суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

В п. п. 58, 61, 62 рішення ЄСПЛ у справі "Серянін та інші проти України" (Seryanin and Others v. Ukraine) від 10.02.2010, заява № 4909/04 встановлено:

"58. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються ...Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominеn v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 01.07.2003. Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті" (джерело: арк. 61 посібника для суддів "Застосування практики ЄСПЛ при здійсненні правосуддя"),

6.2. Суд, встановлений законом.

"Конвенція гарантує не теоретичні та ілюзорні права, а права, що мають практичний вплив і є ефективними" (рішення ЄСПЛ у справі "Ейрі проти Ірландії (Аігеу v. Ireland) від 09.10.1979, заява № 6289/73).

В п. п. 24,28,29 рішення ЄСПЛ у справі "Сокуренко і Стригун проти України" (Sokurenko and Strygun v. Ukraine) від 20.07.2006, заяви № 29458/04 та № 29465/04) встановлено:

"24. Суд повторює, що, як було раніше визначено, фраза "встановленого законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, (джерело: арк. 49 посібника для суддів "Застосування практики ЄСПЛ при здійсненні правосуддя").

28. На думку суду, перевищивши свої повноваження, які були чітко викладені у Господарському процесуальному кодексі, Верховний Суд не може вважатися "судом, встановленим законом" у значенні пункту 1 статті 6 Конвенції відносно оскаржуваного провадження.

29. Відповідно було порушення пункту 1 статті 6 Конвенції" (джерело: арк. 50 посібника для суддів "Застосування практики ЄСПЛ при здійсненні правосуддя").

В п. 141 рішення ЄСПЛ у справі "Олександр Волков проти України" (Оleksandr Volkov v. Ukraine) від 09.01.2013, заява № 21722/11) встановлено:

"141.Суд уже констатував, що процесуальні норми створюються для забезпечення належного відправлення правосуддя та дотримання принципу юридичної визначеності та що сторони провадження повинні мати право очікувати застосування вищезазначених норм. Принцип юридичної визначеності застосовується не тільки щодо сторін провадження, а й до національних судів (див. рішення ЄСПЛ від 21.10.2010 у справі "Дія-97" проти України» ("Diya 97 v. Ukraine), заява № 19164/04, п. 47 з подальшими посиланнями" (джерело: арк. 63 посібника для суддів "Застосування практики ЄСПЛ при здійсненні правосуддя").

6.3. Стосовно відводу судді.

Відповідно до п. 5 частини першої ст. 35 ГПК України, суддя не може розглядати справу і підлягає відводу, якщо є інші обставини, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді.

Згідно п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 8 від 13.06.2007 "Про незалежність судової влади", відповідно до закону суддя не може брати участь у розгляді справи і підлягає відводу, якщо він заінтересований у результаті розгляду справи або є інші обставини, які викликають сумнів в об`єктивності та неупередженості судді".

За змістом Бангалорських принципів поведінки суддів від 19.05.2006, схвалених Резолюцією Економічної та Соціальної Ради від 27.07.2006 № 2006/23:

"Об`єктивність судді є необхідною умовою для належного виконання ним своїх обов`язків. Вона проявляється не тільки у змісті винесеного рішення, а й в усіх процесуальних діях, що супроводжують його прийняття".

У п. 30 рішення ЄСПЛ у справі "П`єрсак проти Бельгії" (Ріеrsack v Belgium) від 01.10.1982, заява № 8692/79 встановлено:

"Не дивлячись на те, що безсторонність зазвичай означає відсутність упередження чи схильності, її відсутність чи, навпаки, наявність може бути перевірена різними способами відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції. У даному контексті можна провести розмежування між суб`єктивним підходом, що відображає особисті переконання конкретного судді з конкретної справи, і об`єктивним підходом, який визначає чи були достатні гарантії, щоб виключити будь-який сумнів з цього приводу" (джерело: арк. 51 посібника для суддів "Застосування практики ЄСПЛ при здійсненні правосуддя").

Рішення ЄСПЛ у справі " П`єрсак проти Бельгії" (Ріеrsack v Belgium) від 01.10.1982, заява № 8692/79, мало визначальний вплив на формування усієї практики ЄСПЛ у цій сфері, оскільки в ньому ЄСПЛ вперше розмежував суб`єктивний та об`єктивний підходи до безсторонності та вказав на можливість її перевірки різними способами. Вже через два роки в іншому рішенні, яке також стало не менш відомим - у справі "Де Куббер проти Бельгії (De Cubber v Belgium), заява № 9186/80, рішення від 26.10.1984, ЄСПЛ, зробивши у п. 24 рішення посилання на справу " П`єрсак проти Бельгії", далі зазначив, що "навіть видимість може бути важливою". Далі ЄСПЛ відтворив англійську максиму, що «правосуддя повинно не тільки чинитися, повинно бути також видно, як воно чиниться (п. 26),тому будь який суддя, щодо якого є обґрунтовані підстави побоюватися браку безсторонності, має бути відведений" (В оригіналі: "juctice must not only be done: it must also be seen to be done) (джерело: арк. 51 посібника для суддів "Застосування практики ЄСПЛ при здійсненні правосуддя").

Положеннями п. 44 рішення ЄСПЛ у справі "Ветштайн проти Швейцарії" (Wettstein v. Switzerland), заява № 33958/96 та п. 58 рішення ЄСПЛ у справі "Ферантелі та Сантанжело проти Італії" (Ferrantelli and Santangelo v. Italy) від 07.08.1996 встановлено:

"...при вирішенні того, чи є у цій справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезстороннім, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним же є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими"

(джерело: арк. 52 посібника для суддів "Застосування практики ЄСПЛ при здійсненні правосуддя").

У п. п. 126, 127, 128 рішення ЄСПЛ у справі "Агрокомплекс проти України" (Аgrokompleks v. Ukraine) від 06.10.2011, заява № 23465/03 встановлено:

"126. Що стосується питання "незалежності" для цілей п. 1 статті 6, то судовою практикою Суду вже давно було встановленого у цієї вимоги є два аспекти - суб`єктивний та об`єктивний... Згідно з об`єктивним критерієм, особливо необхідно визначити, поза межами особистої поведінки суддів, чи немає підтверджених фактів, які могли б спричинити сумніви щодо неупередженості суддів (див. рішення у справі "Клейн та інші проти Нідерландів (Кlеуn and Others v. Nedtherlands (GC), заяви № № 39343/98 ЕСНR 2003-VІ)

127. При вирішенні питання про те, чи існують обґрунтовані причини вважати, що цих вимог не було дотримано, точка зору сторони є важливою, але не є вирішальною. Вирішальним є те, чи таке побоювання може бути об`єктивно виправданим.

128. Суд зазначає, що концепції незалежності та об`єктивної неупередженості є тісно пов`язаними. Ці дві концепції надзвичайно важко відокремити, коли, як і в цій справі, аргументи заявника щодо відсутності незалежності та неупередженості суду базуються на одних і тих же самих фактичних обставинах... Тому Суд буде розглядати ці два питання одночасно" (джерело: арк. 53, 54 посібника для суддів "Застосування практики ЄСПЛ при здійсненні правосуддя").

Положеннями п. п. 49, 52, 53 рішення ЄСПЛ у справі "Білуха проти України" (п`ята секція) від 09.11.2006, заява № 33949/02 встановлено:

49. Відповідно до усталеної практики Суду наявність безсторонності відповідно до п. 1 ст. 6 повинна визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями. Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності (див., серед іншого (inter alia), рішення у справі "Фей проти Австрії" (Fey v. Autria) від 24 лютого 1993 року, пп. 27, 28 and 30; рішення у справі "Ветштайн проти Швейцарії" (Wettstein v. Switzerland), № 33958/96, п. 42, ЄСПП 2000-ХІІ). У кожній окремій справі слід вирішувати, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про небезсторонність суду (див. рішення у справі "Пуллар проти Сполученого Королівства" (Pullar v. United Kinqdom), від 10 червня 1996 року, п. 38).

52. Стосовнооб`єктивного критерію слід визначити, окремо від поведінки голови В .Л.Г , чи існували переконливі факти, які б могли свідчити про його безсторонність. Це означає, що при вирішенні того, чи є у цій справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезсторонній, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним же є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими (див. вищевказане рішення у справі "Ветштайн проти Швейцарії" (Wettstein v. Switzerland), п. 44; та рішення у справі "Ферантелі та Сантанжело проти Італії" (Ferrantelli and Santangelo v. Italy), від 7 серпня 1996 року, п. 58).

53. З огляду на це, навіть зовнішні прояви можуть мати певну важливість або, іншими словами, "правосуддя повинно не тільки чинитися, повинно бути також видно, що воно чиниться" (див. рішення у справі "Де Куббер проти Бельгії (De Cubber v Belgium), від 26 жовтня 1984 року, п. 26). Важливим питанням є довіра, яку суди повинні вселяти в громадськість у демократичному суспільстві (див. вищевказане рішення у справі "Ветштайн проти Швейцарії" (Wettstein v. Switzerland) та рішення у справі "Кастілло Альгар проти Іспанії" (Castillo Alqar v. Spain), від 28 жовтня 1998 року, п. 45)".

Розглянувши заяву учасника провадження ОСОБА_1 від 31.07.2019 року (вх. № 08-08/15695/19 від 31.07.2019) про відвід судді Черкаського В.І., суд вважає її такою, що не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Право подавати заяву про відвід судді є однією з гарантій законності здійснення правосуддя і об`єктивності та неупередженості розгляду справи. Статтею 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованою Верховною Радою України, закріплені основні процесуальні гарантії, якими може скористатися особа при розгляді її цивільного позову в національному суді, серед яких - розгляд справи незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Відвід - це процесуальний інститут, що містить умови, за яких особа не може брати участі у конкретній справі. Відвід судді в господарському процесі як правова категорія - це висловлена в письмовій формі недовіра судді (колегії) господарського суду на підставі особистих переконань та поведінки конкретного судді у конкретній справі внаслідок виявлення будь-якої особистої прихильності чи упередженості, заявлена учасником розгляду конкретної справи.

Пунктом 5 частини 1 статті 228 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі у випадках надходження заяви про відвід судді.

Ухвалою від 02.08.2019 року зупинено провадження у справі № 21/77/09 про банкрутство ТОВ "Усвідомлення" до вирішення суддею, визначеного у порядку, встановленому частиною першою статті 32 Господарського процесуального кодексу України, заяви учасника провадження ОСОБА_1 про відвід судді Черкаського В.І.

Згідно зі статтею 35 Господарського процесуального кодексу України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо:

1) він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу;

2) він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання, або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі;

3) він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи;

4) було порушено порядок визначення судді для розгляду справи;

5) є інші обставини, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді.

Суддя підлягає відводу (самовідводу) також за наявності обставин, встановлених статтею 36 цього Кодексу.

До складу суду не можуть входити особи, які є членами сім`ї, родичами між собою чи родичами подружжя.

Незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу (частина 4 статті 35 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до частини першої статті 7 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним законом.

Згідно ч. 1 ст. 23 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" суддя місцевого суду здійснює правосуддя в порядку, встановленому процесуальним законом, а також інші повноваження, визначені законом.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України № 8 від 13.06.2007 "Про незалежність судової влади" судді при здійсненні правосуддя незалежні й підкоряються лише закону, а вплив на них у будь-який спосіб забороняється. Незалежність і недоторканність суддів гарантуються Конституцією та законами України. Гарантії незалежності і недоторканності суддів як носіїв судової влади та самостійності судів як судових органів визначено Конституцією та законами України, зокрема Законом України "Про судоустрій та статус суддів".

Частинами 1, 3 ст. 6 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (далі - Закон) суди здійснюють правосуддя самостійно. Здійснюючи правосуддя, суди є незалежними від будь-якого незаконного впливу. Суди здійснюють правосуддя на основі Конституції і законів України, забезпечуючи при цьому верховенство права.

Втручання у здійснення правосуддя, вплив на суд або суддів у будь-який спосіб, неповага до суду чи суддів, збирання, зберігання, використання і поширення інформації усно, письмово або в інший спосіб з метою впливу на безсторонність суду забороняється і тягне за собою відповідальність, установлену законом.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 15 Закону справи в судах розглядаються суддею одноособово, а у випадках, визначених процесуальним законом, - колегією суддів, а також за участю народних засідателів і присяжних. Суддя, який розглядає справу одноособово, діє як суд.

Відповідно до ст. 48 Закону суддя у своїй діяльності щодо здійснення правосуддя є незалежним від будь-якого незаконного впливу, тиску або втручання. Суддя здійснює правосуддя на основі Конституції і законів України, керуючись при цьому принципом верховенства права. Втручання в діяльність судді щодо здійснення правосуддя забороняється і тягне за собою відповідальність, установлену законом. Суддя не зобов`язаний давати жодних пояснень щодо суті справ, які перебувають у його провадженні, крім випадків, установлених законом.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Білуха проти України" від 09.11.2006 року, яке є джерелом права, зазначено наступне: "стосовно суб`єктивного критерію, особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного".

Право на подання заяви про відвід судді є однією з гарантій законності здійснення правосуддя і об`єктивності та неупередженості розгляду справи, оскільки статтею 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини закріплено основні процесуальні гарантії, якими може скористатися особа при розгляді її позову в національному суді і до яких належить розгляд справи незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Водночас, згідно з частиною 1 статті 43 ГПК України учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Особиста думка учасника провадження ОСОБА_1 стосовно процесуальних дій судді у судовому провадженні, особисте бачення їх спрямованості є суб`єктивними факторами, які не означають неупередженість судді.

Доводи заявника зводяться до надання свого бачення стосовно вчинення суддею процесуальних дій, тлумачення та сприйняття обставин щодо того на власний розсуд.

Суд дійшов висновку про необґрунтованість відводу, заявленого учасником провадження ОСОБА_1 , доводи якого зводяться до надання власного тлумачення процесуальним діям та рішенням судді, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для його відводу.

Згідно із ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Враховуючи вищевикладене, суд, розглянувши заяву учасника провадження ОСОБА_1 від 31.07.2019 року (вх. № 08-08/15695/19 від 31.07.2019) не вбачає підстав для її задоволення, оскільки наведені заявником доводи в її обґрунтування в розумінні статті 35 ГПК України не можуть бути підставою для відводу судді Черкаського В.І., та не містять даних про наявність обставин, які викликають сумнів у його неупередженості або об`єктивності.

Керуючись ст. 2 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", ст. ст. 35, 39, 234 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви учасника провадження ОСОБА_1 від 31.07.2019 року (вх. № 08-08/15695/19 від 31.07.2019) про відвід судді Черкаського В.І., у справі № 21/77/09 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Усвідомлення" відмовити.

Копії ухвали направити учасникам провадження у справі.

Ця ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання, набирає законної сили з моменту її підписання суддею - 05.08.2019 року та оскарженню не підлягає.

Суддя О.О. Юлдашев