ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"29" липня 2019 р. Справа№ 910/9859/18
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого: Кравчука Г.А.
суддів: Коробенка Г.П.
Хрипуна О.О.

при секретарі судового засідання: Вороніній О.С.
за участю представників сторін:
від позивача: Гусонька В.В. довіреність від 04.03.2019 №1067
від відповідача: не з`явився
розглянувши апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 , м. Калинівка, Вінницька область
на рішення Господарського суду міста Києва від 19.03.2019 (повний текст складено 02.04.2019)
у справі №910/9859/18 (колегія суддів у складі: головуючий суддя Котков О.В., судді Мандриченко О.В., Щербаков С.О. )
за позовом Військової частини НОМЕР_1 , м. Калинівка, Вінницька область
до Корпорації "Співдружність", м. Київ
про розірвання договорів,
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст і підстави позовних вимог.
У липні 2018 року Військова частина НОМЕР_1 (далі позивач) звернулась до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Корпорації "Співдружність" (далі - відповідач) про розірвання Договорів №75/27-11 від 04.07.201 та № 76/27-11/1 від 03.10.2011 на надання послуг по зберіганню майна, укладених між Корпорацією "Співдружність" та Військовою частиною НОМЕР_1 , з зобов`язанням Корпорації "Співдружність" невідкладно прийняти та перемістити все майно, що зберігається на підставі вказаних Договорів, з території Військової частини НОМЕР_1 на інші місця зберігання.
Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов Договорів на надання послуг по зберіганню майна щодо звільнення місць зберігання, що на думку позивача, ставить під загрозу безперервну роботу щодо обслуговування, транспортування та зберігання військового майна, а також в цілому впливає на рівень вибухопожежобезпеки військової частини.
Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 19.03.2019 у справі №910/9859/18 в задоволенні позову відмовлено повністю.
Відмовляючи у позові, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем належним чином не доведено наявність істотної зміни обставин, якими сторони керувались при укладенні спірних договорів та те, що вказані зміни обставин зумовлені причинами, які позивач не міг усунути після їх виникнення. Відсутні в матеріалах справи й докази того, що внаслідок настання надзвичайних подій (вибухів боєприпасів), на які позивач посилається як на істотну зміну обставин, подальше виконання договорів призведе до порушення його майнових інтересів і позбавлення його того, на що він розраховував при їх укладенні.
Також за висновком місцевого господарського суду позивачем належним чином не обґрунтовано, яке саме відношення має ситуація, що сталась у 2017 році у місті Балаклея Харківської області, до правовідносин, які існують між позивачем та відповідачем на даний час. Настання вибухів боєприпасів в інших військових частинах не може слугувати підставою для розірвання спірних договорів, оскільки дані обставини не можуть беззаперечно свідчити про те, що така ситуація може виникнути на території позивача у зв`язку із зберігання боєприпасів, саме відповідача. Жодних доказів того, що на території військової частини НОМЕР_1 були вибухи боєприпасів відповідача матеріали справи не містять.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів.
Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Військова частина НОМЕР_1 звернулася до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 19.03.2019 скасувати, постановити нове, яким позовні вимоги задовольнити повністю.
Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги позивач вказує, що рішення Господарського суду міста Києва від 19.03.2019 у даній справі є незаконним та необґрунтованим внаслідок неправильного встановлення обставин, які мають значення для справи. Апелянт зазначає, що місцевий господарський суд дійшов неправильного висновку про те, що обставини на які посилається позивач, не є істотними в розумінні ч. 2 ст. 652 Цивільного кодексу України, у зв`язку із чим відсутні правові підстави для розірвання спірних договорів.
Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті.
Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу №910/9859/18 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді Кравчука Г.А. (доповідач у справі), суддів Коробенка Г.П. та Козир Т.П.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20.05.2019 поновлено Військовій частині НОМЕР_1 строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 19.03.2019 у справі №910/9859/18, відкрито апеляційне провадження у даній справі, зупинено дію оскаржуваного рішення суду першої інстанції до закінчення апеляційного провадження, справу №910/9859/18 призначено до розгляду на 12 год. 20 хв. 11.07.2019.
Розпорядженням в. о. керівника апарату Північного апеляційного господарського суду від 10.07.2019 призначено повторний автоматизований розподіл справи, в зв`язку з перебуванням судді Козир Т.П. у відпустці.
Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.07.2019, справу №910/9859/18 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді (судді доповідача) Кравчука Г.А., суддів Коробенка Г.П. та Тищенко А.І.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11.07.2019 вищезазначеною колегією суддів прийнято до свого провадження апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Господарського суду міста Києва від 19.03.2019 у справі 910/9859/18, справу призначено до розгляду на 29.07.2019 о 12 год. 00 хв.
Позиції учасників справи.
Через відділ документального забезпечення суду 04.06.2019 від відповідача надійшов письмовий відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просить залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.
Явка представників сторін.
У судове засідання 29.07.2019 з`явився представник позивача, підтримав вимоги апеляційної скарги, просив її задовольнити.
Відповідач явку повноважного представника у судове засідання 29.07.2019 не забезпечив, про час та місце судового засідання повідомлений належним чином.
Заявлені у справі клопотання учасників справи та результати їх розгляду.
У судовому засіданні представник позивача заявив усне клопотання про розгляд справи у закритому судовому засіданні, мотивуючи тим, що під час розгляду справи буде іти мова про збереження боєприпасів і дана інформація не може бути доступна широкому колу осіб, присутніх в даному судовому засіданні, які не є представниками сторін у справі.
Розглянувши вказане клопотання колегія суддів апеляційного господарського суду встановила таке.
Ст. 21 Закону України "Про інформацію" визначено, що інформацією з обмеженим доступом є конфіденційна, таємна та службова інформація.
Відповідно до п. 9.14 "Переліку відомостей Міністерства оборони України, які містять службову інформацію (ПСІ - 2012)", затвредженого Наказом Міністерства оборони України від 26.07.2012 №48 відомості про наявність стрілецької зброї та боєприпасів арсеналів, баз, складів (без розкриття номенклатури) відноситься до службової інформації .
Відповідно до ч. 8 ст. 8 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи у закритому судовому засіданні проводиться у випадках, коли відкритий судовий розгляд може мати наслідком розголошення таємної чи іншої інформації, що охороняється законом, необхідності захисту особистого та сімейного життя людини, а також в інших випадках, установлених законом.
Про розгляд справи у закритому судовому засіданні постановляється ухвала. Суд ухвалою може оголосити судове засідання закритим повністю або закритою його частину (ч. 9 ст. 8 Господарського процесуального кодексу України).
Враховуючи, що в матеріалах справи наявні інформація та документи, які містять службову інформацію, колегія суддів дійшла висновку про необхідність задоволення клопотання представника Військової частини НОМЕР_1 та розгляд справи № 910/9859/18 проводити у закритому судовому засіданні, оскільки під час розгляду даної справи може бути повідомлена інформація доступ до якої обмежений.
Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції.
04.07.2011 та 03.10.2011 між Корпорацією "Співдружність" (замовник) та Військовою частиною НОМЕР_1 (виконавець) укладено договори на надання послуг по зберіганню майна №75/27-11 та № 76/27-11/1 відповідно (далі договір №75/27-11 від 04.07.2011 та договір №76/27-11/1 від 03.10.2011, договори).
Відповідно до п. 1.1. договору № 75/27-11 від 04.07.2011 замовник передає, а виконавець приймає на зберігання майно, вказане в акті приймання-передачі майна (додаток №1, який є невід`ємною частиною даного договору).
Згідно з п. 1.1. договору № 76/27-11/1 від 03.10.2011 замовник передає, а виконавець приймає на зберігання майно.
Пунктом 1.2. договорів передбачено, що виконавець зобов`язується власними силами і засобами забезпечити надійне зберігання майна замовника, а замовник зобов`язується оплатити надані послуги.
Відповідно до п. 2.1. договорів передача майна на зберігання здійснюється одночасно з підписанням повноважними представниками сторін акту приймання-передачі майна.
В п. 7.1. договорів визначено, що вони набирають чинності від дати підписання сторонами і діють до моменту повної передачі майна замовнику.
За умовами п. 7.2. договорів одностороння відмова від виконання договору та внесення змін до нього не допускається.
Розірвання договору можливе за згодою сторін. Розірвання договору здійснюється не раніше ніж через 10 днів після отримання другою стороною письмового повідомлення про намір розірвати договір з обґрунтуванням причин (п. 7.3. договорів).
Пунктом 8.1. договорів передбачено, що усі суперечки та розбіжності, що стосуються цього договору вирішуються сторонами шляхом переговорів, у випадку недосягнення згоди судом.
Позивач посилається на те, що у військовій частині - арсеналі в м. Балаклея Харківської обл. в березні 2017 року сталися вибухи боєприпасів та з метою запобігання можливих негативних наслідків зберігання майна сторонніх організацій на території частини, командуванням частини прийнято рішення про розірвання договорів № 75/27-11 від 04.07.2011 та № 76/27-11/1 від 03.10.2011 на надання послуг по зберіганню майна, про що позивачем було надіслано відповідачу лист № 1563 від 26.05.2017 про наміри розірвати вищезазначені договори. Відповіді на вказаний лист позивачу не надходило.
Позивач вказує, що на території військової частини НОМЕР_1 в м. Калинівка Вінницької області 26.09.2017 сталася надзвичайна ситуація по вибуху боєприпасів, у зв`язку з чим, у позивача виникла необхідність у звільненні місць зберігання від майна відповідача на території позивача для зберігання боєприпасів, що належать Державі. У зв`язку з чим, позивачем було повторно надіслано відповідачу лист-пропозицію № 3263 від 11.10.2017 щодо розірвання договорів № 75/27-11 від 04.07.2011 та № 76/27-11/1 від 03.10.2011 за згодою сторін, у зв`язку з істотною зміною обставин та запропоновано в найкоротші строки вивільнити місця зберігання від майна відповідача.
Відповідач у відповідь на лист-пропозицію № 3263 від 11.10.2017 листом № 149 від 18.11.2017 повідомив позивача, що вилучення майна потребує певного часу, про терміни готовності до вилучення майна позивача буде повідомлено.
За твердженням позивача, невиконання вимог щодо звільнення місць зберігання ставить під загрозу безперервну роботу щодо обслуговування, транспортування та зберігання військового майна, а також в цілому впливає на рівень вибухопожежобезпеки військової частини, тому позивачем повторно було надіслано відповідачу письмову пропозицію № 1168 від 27.03.2018 про розірвання договорів № 75/27-11 від 04.07.2011 та № 76/27-11/1 від 03.10.2011 за згодою сторін у зв`язку з істотною зміною обставин та вивільнення місць зберігання від майна відповідача.
Проте, станом на момент звернення з позовом до суду майно з території військової частини не вивезене та не вчинено дій щодо розірвання договорів № 75/27-11 від 04.07.2011 та № 76/27-11/1 від 03.10.2011.
Спір між сторонами у даній справі виник у зв`язку з розірванням договорів № 75/27-11 від 04.07.2011 та № 76/27-11/1 від 03.10.2011 на підставі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договорів.
Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови.
Статтею 188 Господарського кодексу України (далі ГК України) визначено, що зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або договором. Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.
Як передбачено ч. 1 ст. 651 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ч. 2 ст. 651 ЦК України договір може бути розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених законом або договором. Істотним є таке порушення стороною договору, коли друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладені договору.
Частинами 1, 2 ст. 652 ЦК України передбачено, що у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.
Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: 1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; 2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; 3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; 4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.
Колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується з висновком місцевого господарського суду, що закон пов`язує можливість внесення змін до договору безпосередньо не з наявністю істотної зміни обставин, а з наявністю одночасно чотирьох умов, визначених ч. 2 ст. 652 ЦК України, при істотній зміні обставин.
Частиною 4 ст. 652 ЦК України визначено, що зміна договору у зв`язку з істотною зміною обставин допускається за рішенням суду у виняткових випадках, коли розірвання договору суперечить суспільним інтересам або потягне для сторін шкоду, яка значно перевищує затрати, необхідні для виконання договору на умовах, змінених судом. Існування одночасно умов, що відповідно до ч. 2 ст. 652 ЦК України є необхідними для встановлення ускладнень у виконанні, достатніх для розірвання договору, вимагає з`ясування змісту кожної окремо взятої умови.
Колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає, що настання вибухів боєприпасів у вересні 2017 року на території військової частини НОМЕР_1 та в березні 2017 в інших військових частинах не можуть слугувати підставами для розірвання спірних договорів, оскільки дані обставини вже не існують та не можуть беззаперечно свідчити про те, що така ситуація може виникнути на території позивача у зв`язку із зберігання боєприпасів, саме відповідача.
Враховуючи підстави заявлених позовних вимог, місцевий господарський суд правомірно виходив з того, що зазначені у позовній заяві доводи про істотну зміну обставин після укладення договорів № 75/27-11 від 04.07.2011 та № 76/27-11/1 від 03.10.2011, не є достатніми підставами для їх розірвання, з чим погоджується колегія суддів апеляційного господарського суду. А тому місцевий господарський суд дійшов правильного висновку про необґрунтованість позовних вимог та недоведеність належними доказами підстав для задоволення позовних вимог про розірвання договорів № 75/27-11 від 04.07.2011 та № 76/27-11/1 від 03.10.2011.
Щодо доводів позивача про те, що командир військової частини НОМЕР_1 вийшов за межі своїх повноважень, укладаючі спірні господарські договори з Корпорацією "Співдружність", колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає таке.
Частиною 2 ст. 203 ЦК України встановлено, що особа, яка вчиняє правочин повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Відповідно до ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, п`ятою та шостою ст. 203 ЦК України.
Разом з цим колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає, предметом розгляду у даній справі є розірвання спірних договорів про надання послуг із зберігання майна у зв`язку із істотною зміною обставин, таким чином, твердження позивача про те, що командир військової частини НОМЕР_1 вийшов за межі своїх повноважень при укладенні спірних договорів не входять до предмету доказування у даній справі, а відтак, не можуть слугувати підставами для задоволення апеляційної скарги.
У зв`язку з наведеним, доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, спростовуються встановленими обставинами та застосованими нормами матеріального права, підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.
Враховуючи положення ч.1 ст.9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 №475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів №2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.
Зокрема, Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" у рішенні від 18.07.2006 та у справі "Трофимчук проти України" у рішенні від 28.10.2010 зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент сторін. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноматність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.
З урахуванням усіх фактичних обставин справи, встановлених судами першої та апеляційної інстанцій, інші доводи сторін, викладені в апеляційній скарзі не заслуговують на увагу, оскільки не впливають на вирішення спору у даній справі.
Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги.
Відповідно до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Нормою ст. 276 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про відмову у задоволенні позову Військової частини НОМЕР_1 про розірвання договорів №75/27-11 від 04.07.201 та № 76/27-11/1 від 03.10.2011 на надання послуг по зберіганню майна, укладених між Корпорацією "Співдружність" та Військовою частиною НОМЕР_1 , з зобов`язанням Корпорації "Співдружність" невідкладно прийняти та перемістити все майно, що зберігається на підставі вказаних Договорів, з території Військової частини НОМЕР_1 на інші місця зберігання.
Отже рішення Господарського суду міста Києва від 19.03.2019 у справі №910/9859/18 є таким, що відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи і підстав для його скасування не вбачається.
Судові витрати.
Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на позивача (скаржника).
Керуючись ст.ст. 74, 129, 269, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -
П О С Т А Н О В И В:
1. Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_2 у справі №910/9859/18 залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду міста Києва від 19.03.2019 у справі №910/9859/18 залишити без змін.
3. Матеріали справи №910/9859/18 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст постанови складено 02.08.2019.

Головуючий суддя Г.А. Кравчук

Судді Г.П. Коробенко

О.О. Хрипун