РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

26.06.2019Справа № 910/3912/19

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Мандриченка О.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження

справу № 910/3912/19

За позовом Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі структурного підрозділу "Покровське вагонне депо" регіональної філії "Донецька залізниця";

До Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕЛК Транслогістік Київ;

Про стягнення 28 133,50 грн.

Без повідомлення учасників справи.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі структурного підрозділу "Покровське вагонне депо" регіональної філії "Донецька залізниця" звернулося суду з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕЛК Транслогістік Київ" 25 851,77 грн. заборгованості з оплати послуг відповідального зберігання давальницької сировини за договором від 10.01.2018 № Дон/В-18045/НЮ-П та 2 281,73 грн. пені за час прострочення розрахунку.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань (вивезення залишків давальницької сировини) за укладеним сторонами договором.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.04.2019 відкрито провадження у справі № 910/3912/19, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження у зв`язку з малозначністю в порядку п. 1 ч. 5 ст. 12, ч. 1 ст. 247, ч .1 ст. 250 Господарського процесуального кодексу України, відповідачу визначено строк для подання відзиву на позов та заперечень на відповідь на відзив, позивачу - строк для подання відповіді на відзив.

В установлений процесуальним законодавством та судом в ухвалі від 26.04.2019 строк відповідач відзив на позовну заяву не подав.

Частиною 5 ст. 176 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому ст. 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог ч. 4 ст. 120 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України у випадку розгляду справи за матеріалами в паперовій формі судові рішення надсилаються в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

За приписами ч. 1 ст. 7 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" Єдиний державний реєстр створюється з метою забезпечення державних органів та органів місцевого самоврядування, а також учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних осіб, громадські формування, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців з Єдиного державного реєстру.

Так, з метою повідомлення відповідача про розгляд справи судом та про його право подати відзив на позовну заяву, на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України, ухвала суду про відкриття провадження у справі від була направлена судом рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу місцезнаходження відповідача, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на 26.04.2019.

Однак, конверт з ухвалою суду було повернуто до суду відділенням поштового зв`язку без вручення адресату.

Згідно з ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є: 1) день вручення судового рішення під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Відтак, в силу положення п. 5 ч. 6 ст. 242 Господарського суду міста Києва, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про невручення поштового відправлення за адресою місцезнаходження відповідача, яка зареєстрована у встановленому законом порядку (станом на 26.02.2019), вважається днем вручення відповідачу ухвали суду про відкриття провадження у справі.

Щодо належного повідомлення відповідача про розгляд даної справи суд наголошує, що згідно з ч. 7 ст. 120 Господарського процесуального кодексу України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Судом також враховано, що за приписами ч. 1 ст. 9 Господарського процесуального кодексу України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 3 Закону України "Про доступ до судових рішень" для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч. 1 ст. 4 Закону України "Про доступ до судових рішень").

Враховуючи наведене, господарський суд зазначає, що відповідач не був позбавлений права та можливості ознайомитись, зокрема, з ухвалою про відкриття провадження у справі від 26.04.2019 у Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

Згідно з ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Приймаючи до уваги, що відповідач, який вважається належним чином повідомленим про наявність у провадженні суду справи з позовними вимогами до нього, у строк, встановлений ч. 1 ст. 251 Господарського процесуального кодексу України, не подав до суду відзив на позов, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами, за висновками суду, у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України.

Вимог про розгляд справи в судовому засіданні за участю представників сторін після винесення ухвали про відкриття провадження у справі до суду не надходило.

Повно і всебічно з`ясувавши обставин, на які позивач посилався як на підставу своїх вимог, дослідивши докази, суд

ВСТАНОВИВ:

10.01.2018 Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця" (після зміни найменування - Акціонерне товариство "Українська залізниця") як підрядник та Товариство з обмеженою відповідальністю "ЕЛК Транслогістік Київ" як замовник уклали договір пядряду № Дон/В-18045НЮ-П, за яким позивач зобов`язався на свій ризик і за завданням замовника виконати деповський ремонт вантажних вагонів-напіввагонів замовника силами та на базі Структурного підрозділу підрядника - "Покровське вагонне депо" регіональної філії "Донецька залізниця", а відповідач зобов`язався прийняти та оплатити виконану роботу.

Відповідно до п. 2.11 договору підрядник та замовник вправі погодити надання замовником в якості давальницької сировини матеріалів та деталей вагону, якщо такі деталі або матеріали відсутні у підрядника та для їх придбання необхідний певний час. У такому разі замовник надає на адресу структурного підрозділу підрядника документи для погодження та проведення вхідного контролю якості таких деталей.

Згідно з п. 2.12 договору давальницька сировина надається замовником із розрахунку використання її підрядником протягом 30-ти календарних днів. Залишки давальницької сировини, колісні пари, надресорні балки, бокові рами візків та інші деталі вагонів, що замінені підрядником виконанні ремонту, підлягають поверненню замовнику. Замовник зобов`язується протягом 30-ти календарних днів з часу закінчення ремонту вивезти за власні кошти залишки давальницької сировини та колісні пари, надресорні балки, бокові рами візків чи інші деталі вагонів, що підлягають поверненню замовнику. Підрядник нараховує плату за відповідальне зберігання давальницької сировини, яка виставляється окремим рахунком, що підлягає оплаті у 5-ти денний термін з моменту виставлення. Плата за відповідальне зберігання давальницької сировини, замінених деталей замовника визначається у п. 4.5 договору із розрахунку 1 кв м площі, яку займає відповідна деталь або матеріал.

Строк дії договору сторони погодили у п. 10.1, де вказується, що договір вважається укладеним з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін ьа проставлення печаток і діє до 31.12.2018, а в частині виконання зобов`язань - до повного їх виконання.

Спір у справі виник у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем обов`язку з оплати послуг відповідального зберігання давальницької сировини після проведення підрядником ремонтних робіт.

Як стверджує позивач, ним були виконані за замовленням відповідача ремонтні роботи з напіввагонами відповідача, проте останній не забрав в установлений строк (30 днів) залишки давальницької сировини, вартість послуг зі зберігання не оплатив.

Відповідно до ч. 1 ст. 837 Цивільного кодексу України, за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові (ч. 2 ст. 837 Цивільного кодексу України).

У ч. 1 ст. 936 Цивільного кодексу України унормовано, що за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов`язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності.

За приписами ст. 937 Цивільного кодексу України договір зберігання укладається у письмовій формі у випадках, встановлених ст. 208 цього Кодексу. Письмова форма договору вважається дотриманою, якщо прийняття речі на зберігання посвідчене розпискою, квитанцією або іншим документом, підписаним зберігачем.

З аналізу укладеного сторонами та наведених положень законодавства слідує, що договір № Дон/В-18045/НЮ-П від 10.01.2018 за своєю правовою природою він є договором підряду, який містить елементи договору зберігання, тобто є змішаним правичном.

За твердженнями позивача, після закінчення ремонтних робіт відповідач не вивіз у травні 2019 року колісні пари у кількості 14-ть одиниць та не оплатив послуги з їх зберігання в сумі 25 851,77 грн.

На підтвердження своїх посилань позивач надав договір, специфікацію на роботи по деповському ремонту вантажних вагонів та ремонту колісних пар, акт виконаних робіт від 31.07.2018 на суму 3 699,53 грн. зі зберігання давальницької сировини за липень 2018 року, акт виконаних робіт від 31.10.2018 на суму 9 535,68 грн. зі зберігання давальницької сировини за жовтень 2018 року, акт виконаних робіт від 30.11.2018 на суму 3 154,14 грн. зі зберігання давальницької сировини за листопад 2018 року, акт виконаних робіт від 26.12.2018 на суму 3 154,14 грн. зі зберігання давальницької сировини за грудень 2018 року, рахунок від 28.02.2019 № 727/34 з оплати зберігання давальницької сировини у лютому 2019 року на суму 6 308,28 грн.

Відповідно до ст. 946 Цивільного кодексу України плата за зберігання та строки її внесення встановлюються договором зберігання. Якщо поклажодавець після закінчення строку договору зберігання не забрав річ, він зобов`язаний внести плату за весь фактичний час її зберігання.

Отже, матеріалами справи підтверджується, що позивач надав, а відповідач прийняв послуги зберігання давальницької сировини. Оплата таких послуг відповідачем проведена не була, що зумовило звернення позивача до суду з цим позовом.

Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача 2 281,73 грн. пені, нарахованої за час прострочення по кожному фату відповідно до п. 6.1 договору.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Частина 1 ст. 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором (ч. 2 ст. 193 Цивільного кодексу України).

Положеннями ст. 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Судом встановлено, що позивач проводив відповідальне зберігання давальницької сировини відповідача, вартість такого зберігання становить 25 851,77 грн.

За змістом ст.ст. 598, 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом, зокрема виконанням, проведеним належним чином.

Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Враховуючи вищевикладене, оскільки відповідач не надав суду доказів належного виконання свого зобов`язання щодо оплати наданих послу робіт, суд дійшов висновку, що відповідачем було порушено умови договору № Дон/В-18045/НЮ і положення ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України, а тому вимоги позивача про стягнення з відповідача основного боргу в сумі 25 854,77 грн. підлягають задоволенню.

Частиною 1 ст. 614 Цивільного кодексу України визначено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. При цьому відсутність своєї вини відповідно до ч. 2 ст. 614 Цивільного кодексу України доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; сплата неустойки.

Господарськими санкціями ст. 217 Господарського кодексу України визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки, як-то відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.

Штрафні санкції визначаються ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України як господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідальність за порушення постачальником строків виконання обов`язку з поставки товарів у вигляді пені була встановлена сторонами у п. 6.1 договору, де вказується, що за у разі несвоєчасного проведення платежів, замовник сплачує підряднику пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла протягом строку затримки і яка встановлюється, виходячи із загальної суми несвоєчасно проведених платежів.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Оскільки матеріалами справи підтверджується прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання за договором, то в силу положень ст. 625 Цивільного кодексу України, до стягнення з відповідача підлягають нараховані позивачем суми пені, розрахунок яких перевірено судом.

На підставі викладеного позовні вимоги задовольняються у повному обсязі, а судові витрати покладаються на відповідача в порядку ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Елк Транслогістік Київ" (01034, м. Київ, вул. О. Гончара, 35, ідентифікаційний код 41427859) на користь Акціонерного товариства "Українська залізниця" (03680 м. Київ, вул. Тверська, 5, ідентифікаційний код 40075815) 25 851 (двадцять п`ять тисяч вісімсот п`ятдесят одну) грн. боргу, 2 281 (дві тисяч двісті вісімдесят одну) грн. 73 коп. пені та 1 921 (одну тисячу дев`ятсот двадцять одну) грн. витрат зі сплати судового збору.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду відповідно до п. 17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України подається до Північного апеляційного господарського суду через Господарський суд міста Києва протягом 20 (двадцяти) днів з дня його проголошення. Якщо в судово засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено: 26.07.2019.

Суддя О.В. Мандриченко