ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2019 року

м. Київ

Справа № 916/1419/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Кондратової І.Д. (головуючий), Кролевець О.А., Стратієнко Л.В.,

за участю секретаря судового засідання Півень А.Л.,

представників учасників справи:

позивача - Волько А.І.,

відповідача - Баранова В.Є.,

третьої особи 1 - Асташенкової О.І.,

третьої особи 2 -Погорілко Н.М., Іжаківського А.О.,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Грінстрой"

на постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 04.04.2019 (головуючий суддя Будішевська Л.О., судді: Таран С.В., Філінюк І.Г.)

у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Грінстрой"

до Публічного акціонерного товариства "Машинобудівне виробниче об'єднання "Оріон"

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: 1. Одеська міська рада

2. Фонд державного майна України

3. Регіональне відділення Фонду державного майна України по Одеській області

про визнання незаконним та скасування рішення,

1. Короткий зміст позовних вимог та заперечень.

1.1 У липні 2018 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Грінстрой" (далі - ТОВ "Грінстрой") звернулося до Господарського суду Одеської області з позовом до Публічного акціонерного товариства "Машинобудівне виробниче об'єднання "Оріон" (далі- ПАТ "Оріон") про визнання незаконними та скасування рішень наглядової ради ПАТ "Оріон", оформлених протоколом № 1 від 02.07.2018, про:

1) надання згоди на безоплатну передачу нерухомого майна: дошкільного навчального закладу, розташованого за адресою: м. Одеса, вул. Картамишевська, 10, що обліковується на балансі ПАТ "Оріон" у комунальну власність територіальної громади м. Одеси, без права його відчуження та/або використання не за цільовим призначенням та/або зміни його профілю діяльності;

2) доручення голові наглядової ради товариства Попову Д.С. підписати акт приймання-передачі нерухомого майна дошкільного навчального закладу, розташованого за адресою: м. Одеса, вул. Картамишевська, 10, у комунальну власність територіальної громади м. Одеси.

1.2 В обґрунтування позову позивач посилається на такі обставини:

1.2.1 ТОВ "Грінстрой" є власником частки пакету акцій ПАТ "Оріон" у розмірі 22,3232 %. Відчуження нерухомого майна дошкільного закладу впливає на корпоративні права та законні інтереси позивача, як акціонера, зокрема, права на участь у розподілі прибутку товариства і одержання його частин (дивідендів) від господарської діяльності ПАТ "Оріон", розмір якого безпосередньо залежить від наявності у товариства майна (активів), яке експлуатується ним у власній господарській діяльності для досягнення цілей, передбачених статутом. Окрім того, внаслідок незаконного відчуження майна у випадку ліквідації товариства, як юридичної особи, позивач буде позбавлений можливості на отримання майна (активів) у натурі;

1.2.2 Фонд держаного майна України (надалі - Фонд) є органом управління державними корпоративними правами ПАТ "Оріон" (частка держави) у статутному капіталі ПАТ "Оріон" становить 50%+1 акція;

1.2.3 відповідно до наказу від 25.04.2018 № 555 Фонду прийнято рішення про приватизацію державного пакета акцій розміром 50,0000 % статутного капіталу ПАТ "Оріон";

1.2.4 позивач вважає, що передача спірного нерухомого майна до комунальної власності територіальної громади м. Одеси тягне за собою її вилучення зі статутного капіталу ПАТ "Оріон" і, як наслідок, припинення права власності на таке майно, що призведе до знецінення державного пакету акції, який підлягає приватизації. Окрім того, відповідно до статті 12 Закону України "Про приватизацію державного і комунального майна" з моменту прийняття рішення про приватизацію "забороняється здійснення операцій, внаслідок яких може відбутися відчуження майна чи зменшення його вартості";

1.2.5 відповідно до частини 1 статті 351 Цивільного кодексу України право власності на будівлі може бути припинене за згодою власника у разі викупу земельної ділянки, на якій вони розміщені, для суспільних потреб чи за рішенням суду в разі її примусового відчуження з мотивів суспільної необхідності з обов'язковим попереднім і повним відшкодуванням їх вартості. Отже, на думку позивача, будівля дошкільного закладу може бути передана у комунальну власність виключно на оплатній, а не на безоплатній основі, для чого необхідно визначити її ринкову вартість;

1.2.6 відповідно до статті 52 Закону України "Про акціонерні товариства" до компетенції наглядової ради не належить вирішення питання щодо уповноваження голови правління на підписання будь-яких актів прийому-передачі майна. Відповідно до пунктів 8.2-8.4 статуту управління поточною діяльністю товариства здійснює його виконавчий орган;

1.2.7 на базі нежитлової будівлі не функціонує жодний дошкільний навчальний заклад.

1.3 Відповідач у відзиві на позовну заяву стверджував, що рішення наглядової ради, які оскаржуються, прийняті за участю 5-ти членів - представників Фонду державного майна України, а саме: Поповим Д.С., Баранюком О.М., Стрельніковим П.О., Павлюком Н.В., Андрієнко П.Г. Ці члени наглядової ради були обрані рішенням, прийнятим на позачергових загальних зборах акціонерів 24.12.2017, яке було скасовано в судовому порядку (рішення Господарського суду Одеської області від 12.07.2018 у справі № 916/474/18).

1.4 Одеська міська рада (далі - Міськрада) у письмових поясненнях проти позову заперечувала та пояснила, що радою прийнято рішення №883-VІІ, із подальшими змінами, що внесені рішенням від 06.06.2018 №3321-VІІ, яким надано згоду на передачу дошкільного навчального закладу, що обліковується на балансі ПАТ "Оріон" та розташоване за адресою: м. Одеса, вул. Картамишевська, 10 з державної у комунальну власність територіальної громади м. Одеси. Це рішення прийнято з метою забезпечення потреб населення у доступності здобуття дітьми дошкільної освіти, з огляду на неприпустимість перепрофілювання об'єктів освіти, та беручи до уваги лист Фонду від 15.03.2018 №10-17-5158.

2. Короткий зміст рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції.

2.1 Рішенням Господарського суду Одеської області від 19.11.2018 позов задоволено повністю.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції, керуючись нормами статті 15, 16 Цивільного кодексу України, пункту 18 частини 2 статті 52, частини 1 статті 70 Закону України "Про акціонерні товариства", частини 4 статті 12 Закону України "Про приватизацію державного і комунального майна", дійшов висновку, що позов слід задовольнити, а рішення наглядової ради визнати недійсними з таких підстав:

- позивачем у справі правильно обрано спосіб захисту порушеного права та охоронюваного інтересу, оскільки останній володіє пакетом акцій ПАТ "Оріон" у розмірі 22,3232 %.;

- вартість майна становить приблизно 1% від вартості активів за даними останньої річної фінансової звітності, що свідчить про те, що наглядова рада перебрала на себе повноваження голови правління, що є порушенням положень п. 8.4.9 статуту товариства;

- рішення наглядової ради прийнято з порушенням положень частини 4 ст. 12 Закону України "Про приватизацію державного і комунального майна", оскільки направлено на відчуження господарським товариством нерухомого майна, внаслідок чого відбулося зменшення вартості майна товариства;

- засідання наглядової ради проводилося не за місцезнаходженням товариства у місті Одеса, а у місті Києві, що є порушенням пункту 8.3.28 статуту.

2.2 Постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 04.04.2019 рішення Господарського суду Одеської області від 19.11.2018 скасовано та прийнято нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

Суд апеляційної інстанції виходив з того, що рішення наглядової ради, яким надано згоду на безоплатну передачу нерухомого майна та доручення голові наглядової ради підписати акт приймання-передачі нерухомого майна, не суперечить положенням статуту ПАТ "Оріон", не є таким, що прийнято з перевищенням повноважень, оскільки повноваження голови правління, визначені статутом щодо спірних правовідносин за своїм обсягом не є більшими, ніж повноваження нагядової ради; таке рішення може розцінюватись, як додаткова гарантія захисту прав акціонерів; цим рішенням наглядова рада самостійно не вчиняла правочин, а лише надала згоду на його вчинення; акт приймання-передачі нерухомого майна (дошкільного навчального закладу, розташованого за адресою: м. Одеса вул. Картамишевська, 10) у комунальну власність територіальної громади м. Одеси. був підписаний т.в.о. голови правління ПАТ "Оріон" Барабановим В.Є., який діяв в межах своїх повноважень, визначених статутом акціонерного товариства.

Суд апеляційної інстанції визнав помилковими висновки суду першої інстанції стосовно того, що наглядовою радою ПАТ "Оріон" було порушено вимоги частини 4 статті 12 Закону України "Про приватизацію державного і комунального майна", оскільки встановив, що відчуження нерухомого майна товариством, щодо державного пакета акцій якого прийнято рішення про приватизацію, є можливим і правомірним за умови наявності згоди на це органу приватизації (Фонду).

Стосовно доводів позивача щодо порушення вимог частини 1 статті 351 Цивільного кодексу України, відповідно до якої спірні приміщення можуть бути передані лише на платній основі, суд апеляційної інстанції відхилив, оскільки ця норма регулює порядок припинення права власності на нерухоме майно у зв'язку з викупом для суспільних потреб чи примусовим відчуженням з мотивів суспільної необхідності земельної ділянки, на якій воно розміщене, і не застосовується до спірних правовідносин.

Натомість, відповідно до частини 1 статті 134 Господарського кодексу України акціонерне товариство, як суб'єкт господарювання, який здійснює господарську діяльність на основі права власності, на свій розсуд, одноосібно або спільно з іншими суб'єктами володіє, користується і розпоряджається належним йому (їм) майном, у тому числі має право надати майно іншим суб'єктам для використання його на праві власності, праві господарського відання чи праві оперативного управління, або на основі інших форм правового режиму майна, передбачених цим Кодексом.

Доводи ПАТ «Оріон», зазначені у відзиві на позовну заяву стосовно того, що рішення наглядової ради прийняті нелегітимним складом, з огляду на факти, встановлені рішення Господарського суду Одеської області від 12.07.2018 у справі № 916/474/18, суд апеляційної інстанції відхилив , оскільки рішення суду скасоване постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 27.12.2018, залишеною без постановою Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 06.03.2019.

3. Короткий зміст вимог касаційної скарги. Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу, та виклад позиції інших учасників справи.

3.1 26.04.2019 ТОВ "Грінстрой" звернулося до суду касаційної інстанції з касаційною скаргою на постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 04.04.2019 у справі № 916/1419/18, в якій просить скасувати постанову апеляційної інстанції, а рішення Господарського суду Одеської області від 19.11.2018 залишити в силі.

3.2 В обґрунтування вимог касаційної скарги скаржник посилається на те, що судом апеляційної інстанції порушено норми процесуального права:

3.2.1 пункту 3 частини 1 статті 282 Господарського процесуального кодексу України, оскільки у постанові не зазначив доводи, за якими суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог;

3.2.2 пункту 2 частини 3 статті 2 Господарського процесуального кодексу України щодо дотримання рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом, оскільки розглянуто та задоволено клопотання Фонду державного майна України про долучення до матеріалів справи додаткових доказів (зокрема, лист від 26.07.2018 № 10-17-15042 про надання згоди на передачу спірного майна) не у день його подання, а у день прийняття постанови за відсутності обґрунтування поважності причин неподання цих доказів до суду першої інстанції.

3.3 Окрім того, скаржник зазначає про невідповідність висновків, викладених у рішенні суду апеляційної інстанції, обставинам справи та нормам матеріального права.

3.4 Фонд та Міськрада у відзивах на касаційну скаргу просять постанову суду апеляційної інстанції залишити без змін, як таку, що ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

4. Мотиви, якими керується Верховний Суд, та застосоване законодавство.

4.1 Конституційний Суд України у рішенні від 01.12.2004 року N 18-рп/2004 у справі N 1-10/2004 в частині розуміння визначення права та інтересу зазначив, що поняття "охоронюваний законом інтерес" у логічно-смисловому зв'язку з поняттям "права", треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об'єктивного і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загально правовим засадам.

Акціонер може захищати свої права та охоронювані законом інтереси шляхом звернення до суду у випадку їх порушення, оспорювання чи невизнання самим акціонерним товариством, учасником якого він є, органами чи іншими акціонерами цього товариства.

4.2 Згідно з ч. 1 ст. 51 Закону України "Про акціонерні товариства" наглядова рада акціонерного товариства є органом, що здійснює захист прав акціонерів товариства, і в межах компетенції, визначеної статутом та цим Законом, контролює та регулює діяльність виконавчого органу.

4.3 Отже, акціонери, права та законні інтереси яких порушено рішенням наглядової ради чи виконавчого органу товариства, вправі оскаржити до суду відповідні рішення як акти, оскільки наглядова рада та виконавчий орган товариства є його органами управління. Це відповідає також нормі статті 55 Конституції України. Рішення наглядової ради товариства може бути оскаржено в судовому порядку акціонером товариства шляхом пред'явлення позову про визнання його недійсним, якщо таке рішення не відповідає вимогам законодавства та порушує права чи законні інтереси учасника (акціонера) товариства.

4.4 Водночас, оскільки відповідно до частини 1 статті 2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов'язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави, не всі порушення законодавства, допущені під час скликання та проведення засідання наглядової ради, є підставами для визнання недійсними прийнятих ними рішень, а лише ті, які безпосередньо можуть вплинути на права та законні інтереси акціонера товариства.

4.5 Відповідно до частини 1 статті 52 Закону України "Про акціонерні товариства" до компетенції наглядової ради належить вирішення питань, передбачених цим Законом, статутом.

4.6 Згідно з пунктом 18 частини 2 цієї статті до виключної компетенції прийняття рішення про надання згоди на вчинення значного правочину або про попереднє надання згоди на вчинення такого правочину у випадках, передбачених статтею 70 цього Закону, та про надання згоди на вчинення правочинів із заінтересованістю у випадках, передбачених статтею 71 цього Закону.

4.7 Зокрема, згідно з частиною 1 статті 70 Закону України "Про акціонерні товариства" рішення про надання згоди на вчинення значного правочину, якщо ринкова вартість майна або послуг, що є його предметом, становить від 10 до 25 відсотків вартості активів за даними останньої річної фінансової звітності акціонерного товариства, приймається наглядовою радою. Статутом акціонерного товариства можуть бути визначені додаткові критерії для віднесення правочину до значного правочину. У разі неприйняття наглядовою радою рішення про надання згоди на вчинення значного правочину питання про вчинення такого правочину може виноситися на розгляд загальних зборів.

4.8 Статутом ПАТ "Оріон" не були визначені додаткові критерії для віднесення правочину до значного правочину. У підпункті 8.3.19.16 пункту 8.3 Статуту також передбачено, що до виключної компетенції наглядової ради належить прийняття рішень про вчинення значних правочинів, якщо ринкова вартість майна або послуг, що є його предметом, становить від 10 до 25 відсотків вартості активів за даними останньої річної звітності товариства.

4.9 Слід зазначити, що встановлені частиною 1 статті 70 Закону України "Про акціонерні товариства" додаткові вимоги до порядку щодо відчуження майна, що становить від 10 до 25 відсотків вартості активів акціонерного товариства, шляхом прийняття рішення наглядової ради (загальних зборів акціонерного товариства) про надання згоди на вчинення такого правочину мають завданням захист прав акціонерів товариства від негативних наслідків діяльності керівника (виконавчого органу) у вигляді неправомірного виведення активів товариства. Такі питання є виключною компетенцією наглядової ради.

4.10 Водночас, це не означає, що наглядова рада не має права на вчинення значного правочину, якщо ринкова вартість майна або послуг, що є його предметом, становить менше 10 відсотків вартості активів за даними останньої річної фінансової звітності акціонерного товариства. Оскільки у такому разі наглядова рада здійснює лише додатковий захист прав акціонерного товариства, водночас не втручається у здійснення поточної діяльністі товариства. Отже, у пункті 18 частини 2 статті 52 та частині 1 статті 70 Закону України "Про акціонерні товариства" закріплена правова норма, що виявляється при тлумаченні за допомогою висновку ступеня (a fortiori): якщо наглядова рада приймає рішення про надання згоди на вчинення значного правочину, якщо ринкова вартість майна або послуг, що є його предметом, становить від 10 до 25 відсотків вартості активів за даними останньої річної фінансової звітності акціонерного товариства, то тим більше наглядова рада може приймати рішення про надання згоди на вчинення правочину, якщо ринкова вартість майна або послуг, що є його предметом, становить менше 10 відсотків вартості активів.

4.11 У будь-якому разі рішення наглядової ради про надання згоди на вчинення такого правочину не є автоматично обов'язковим для виконавчого органу акціонерного товариства щодо вчинення такого правочину. Останній, відповідно до частини 2 статті 60 Закону України "Про акціонерне товариство", п. 8.4.7 статуту, може самостійно приймати рішення про вчинення правочинів, якщо ринкова вартість майна або послуг, що є його предметом, становить до 10% вартості активів за даними останньої річної звітності товариства, в тому числі не вчиняти такий правочин, навіть за наявності рішення наглядової ради про надання згоди на його вчинення.

4.12 Беручи до уваги те, що відповідно до рішення наглядової ради, що оскаржується, не вирішувалось питання щодо вчинення правочину (безоплатної передачі майна в комунальну власність) від імені товариства, оскільки було лише надано згоду на вчинення такого правочину, тобто попередньо його схвалено, а сам акт про приймання-передачі нерухомого майна у комунальну власність територіальної громади м. Одеси був підписаний т.в.о. голови правління Барабановим В.Є., який діяв в межах своїх повноважень, визначених статутом ПАТ "Оріон", що визнається і не оспорюється позивачем, Верховний Суд погоджується із судом апеляційної інстанції, що надання наглядовою радою згоди на вчинення відповідного правочину не є перевищенням нею повноважень.

4.13 Таке рішення наглядової ради, з огляду на те, що фактично правочин щодо відчуження цього майна вчинив одноосібний виконавчий орган, підписавши акт про приймання-передачі, який, як стверджує позивач мав такі повноваження, жодним чином не порушує прав та охоронювані законом інтереси позивача.

4.14 У будь-якому разі твердження скаржника щодо недійсності рішення наглядової ради з тих підстав, що його прийнято з питань, віднесених до компетенції виконавчого органу, не ґрунтується на вимогах закону, оскільки ні статутом, ні Законом України "Про акціонерні товариства" не передбачено можливість прийняття рішення про надання згоди на вчинення правочину виконавчим органом. Такі повноваження надані лише органам (загальні збори та наглядова рада), що контролюють та регулюють діяльність виконавчого органу. Водночас, останній, навпаки, приймає рішення про вчинення такого правочину.

4.15 Щодо доводів скаржника та висновків суду першої інстанції стосовно того, що рішення наглядової ради прийнято з порушенням частини 4 статті 12 Закону України "Про приватизацію державного і комунального майна", яка передбачає, що з дня прийняття рішення про приватизацію єдиного майнового комплексу державного або комунального підприємства або пакета акцій (частки) господарського товариства і до переходу права власності до покупця або припинення приватизації об'єкта приватизації відповідно до частини шостої цієї статті без згоди органів приватизації такі підприємства (товариства), їх уповноважені органи управління не мають права щодо, зокрема, вчинення правочинів та/або господарських зобов'язань, предметом яких є відчуження підприємством та/або господарським товариством або набуття ним земельної ділянки та іншого нерухомого майна, та/або майнових прав на зазначені об'єкти та/або внаслідок яких може відбутися зменшення вартості такого майна або зменшення розміру земельної ділянки, що належить такому підприємству та/або господарському товариству або перебуває в його користуванні (абз. 4), то Верховний Суд виходить з наступного.

4.16 Позивач стверджував, що відповідно до статті 12 Закону України "Про приватизацію державного і комунального майна" з моменту прийняття рішення про приватизацію "забороняється здійснення операцій, внаслідок яких може відбутися відчуження майна чи зменшення його вартості", і "припинення права власності на майно призведе до знецінення державного пакету акцій, який підлягає приватизації".

4.17 Суд першої інстанції, оцінивши такі доводи позивача, дійшов висновку, що таке рішення прийнято з порушенням вищенаведеної норми матеріального права, оскільки (дослівно) направлено на відчуження господарським товариством нерухомого майна, внаслідок чого відбулося зменшення вартості майна товариства.

4.18 Верховний Суд звертає увагу, що ні позивач, ні суд першої інстанції не стверджували, що таке рішення було прийнято за відсутності згоди на це органу приватизації (Фонду державного майна України). Таке питання (наявність/відсутність згоди) взагалі не було предметом оцінки в суді першої інстанції.

4.19 Беручи до уваги те, що у частині 4 статті 12 Закону України "Про приватизацію державного і комунального майна" відсутня повна заборона на відчуження господарським товариством нерухомого майна, а навпаки передбачено, що вчинення таких правочинів дозволяється за згодою органів приватизації, Верховний Суд погоджується із судом апеляційної інстанції, що висновок суду першої інстанції щодо порушення наглядовою радою вимог частини 4 статті 12 Закону України "Про приватизацію державного і комунального майна" лише з тих підстав, що відбулося зменшення вартості майна товариства, ґрунтується на неправильному застосування цієї норми матеріального права.

4.20 Стосовно наявності згоди органу приватизації та знецінення пакету акцій, який підлягає приватизації, то Верховний Суд виходить з того, що дана норма закріплена лише з метою захисту інтересів держави. Іншої мети у цієї норми немає. Цей захист здійснює орган державної влади, якому законом надано відповідні повноваження. Зокрема, захист інтересів держави в суді є конституційним повноваженням прокуратури за пунктом 3 частини першої статті 131 - 1 Конституції України, а відповідно до частини 2 статті 7 Закону України "Про приватизацію державного і комунального майна" державні органи приватизації у межах своєї компетенції здійснюють захист майнових прав державних підприємств, а також корпоративних прав держави на території України, що належать до сфери управління Фонду державного майна України.

4.21 Конституція України та чинне законодавство не перешкоджають акціонеру захищати свої безпосередні законні інтереси шляхом звернення до суду. Але такий позов відповідно до законодавства, як правило, подається у випадку порушення власних прав та інтересів акціонера самим товариством, учасником якого він є, наприклад, у разі невизнання чи оспорювання цих індивідуальних інтересів з боку керівництва акціонерного товариства, іншими акціонерами.

4.22 Водночас, позивач, як окремий акціонер товариства, не має право звертатися до суду за захистом порушених прав держави. Поняття "законний інтерес", який відповідно до статті 2 Господарського процесуального кодексу України захищається судом, не включає до себе інтересу акціонера, який не має повноваження представляти інтереси держави у товаристві, акціонером якого він є, та звертатися до суду за відповідним захистом.

4.23 За огляду на цей висновок, Верховний Суд не вважає за необхідне досліджувати аргументи скаржника та вивчати у цій справі питання щодо того, чи порушено судом апеляційної інстанції принцип дотримання рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом, у зв'язку з прийняттям додаткових доказів, що підтверджують наявність згоди органу приватизації. Ця обставина не впливає на правильний висновок щодо відсутності підстав для визнання недійсним рішення наглядової ради за позовом акціонера.

4.24 Окрім того, суд касаційної інстанції виходить з того, що відповідно до частини 2 статті 309 Господарського процесуального кодексу України 910/10364/16 не може бути скасовано правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

4.25 Заявник також скаржився на те, що судом апеляційної інстанції не надано оцінки тієї обставині, що засідання наглядової ради було проведено за адресою: м. Київ, вул. Генерала Алмазова, 18/9, а не за місцезнаходженням товариства у місті Одеса, що є порушенням пункту 8.3.28 статуту.

4.26 Верховний Суд зазначає, що в цій частині скарга є необґрунтованою, оскільки суд апеляційної інстанції оцінював рішення наглядової ради в цілому і правильно зазначив, що таке рішення не порушує корпоративні права позивача. Беручи до уваги доводи та матеріали справи, суд касаційної інстанції не вбачає підстав для іншого висновку у цій справі. Проведення засідання наглядової ради за іншим місцезнаходженням та прийняття рішення про надання згоди на вчинення правочину жодним чином не впливає на права та законні інтереси акціонера та не порушує їх.

5. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги.

5.1 Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 308 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

5.2 Суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права (частина 1 статті 309 Господарського процесуального кодексу України).

5.3 З огляду на надану оцінку висновків судів першої й апеляційної інстанцій, Верховний Суд вважає, що суд апеляційної інстанції, встановивши, що рішення наглядової ради не суперечать чинному законодавству та не порушують корпоративні права позивача, дійшов законного та обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

6. Щодо судових витрат.

6.1 Відповідно до підпунктів "б", "в" пункту 4 частини першої статті 315 Господарського процесуального кодексу України в резолютивній частині постанови суду касаційної інстанції повинні бути зазначені: новий розподіл судових витрат, понесених у зв'язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанцій, - у разі скасування рішення та ухвалення нового рішення; розподіл судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

6.2 З огляду на висновок Верховного Суду про відмову у задоволенні касаційної скарги, підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 129, 300, 308, 309, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Грінстрой" залишити без задоволення.

Постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 04.04.2019 у справі № 916/1419/18 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий І. Кондратова

Судді О. Кролевець

Л. Стратієнко