ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" липня 2019 р. Справа№ 910/122/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Дідиченко М.А.

суддів: Руденко М.А.

Пономаренка Є.Ю.

за участю представників сторін:

від позивача: не з`явились;

від відповідача: Михайленко В. О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Підприємства із 100 % іноземним капіталом "ААЗ Трейдінг КО"

на рішення Господарського суду міста Києва від 01.04.2019

у справі № 910/122/19 (суддя - Паламар П. І.)

за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Колоннейд Україна"

до Підприємства із 100 % іноземним капіталом "ААЗ Трейдінг КО"

про відшкодування шкоди, ціна позову 219 486,96 грн.

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог

Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Колоннейд Україна" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Підприємства із 100 % іноземним капіталом "ААЗ Трейдінг КО" про відшкодування шкоди у розмірі 219 486,96 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач, як страховик виплатив власнику пошкодженого автомобіля "Сканія" відповідно до умов укладеного з ним договору добровільного страхування автотранспорту № CAS0030183 від 12 листопада 2015 р. страхове відшкодування в розмірі 269486,96 грн. Оскільки частина суми у розмірі 50 000,00 грн. йому відшкодована страховиком відповідача за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АЕ/3846379 в межах ліміту за шкоду заподіяну майну, у зв`язку з чим позивач на підставі ст.ст. 1166, 1187, 1194 ЦК України просив стягнувши з відповідача на свою користь 219486,96 грн. шкоди.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду міста Києва від 01.04.2019 у справі № 910/122/19 позов Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Колоннейд Україна" задоволено.

Стягнуто з Підприємства із 100% іноземним капіталом "ААЗ Трейдінг КО" на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Колоннейд Україна" 219486,96 грн. шкоди, 3 292,30 грн. витрат по оплаті судового збору.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції дійшов до висновку, що відповідальним за завдані збитки в іншій частині відповідно до вимог ст.ст. 1172, 1188, 1194 ЦК України є відповідач.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись із вказаним рішенням, відповідач звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва у справі № 910/122/19 від 01.04.2019 скасувати повністю та ухвалити нове у відповідній частині по даній справі.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення було порушено норми процесуального права, оскільки судом помилково було встановлено можливість розгляду даної справи в порядку спрощеного позовного провадження. Також апелянт звернув увагу на те, що позивачем за подачу даного позову було сплачено 1 762,00 грн. судового збору, тоді як він повинен був сплатити 3 292,30 грн. Крім того, апелянт вказав, що у зв`язку з не отриманням ухвали суду про відкриття провадження у справі відповідач не зміг скористатись своїм правом на подачу відзиву. Вказане, на думку апелянта призвело до того, що судом під час винесення оскаржуваного рішення не було враховано, що автомобіль Mitsubishi Canter, державний номер НОМЕР_1 , був додатково застрахований за договором добровільного страхування цивільної відповідальності власників транспортних засобів, а тому позивач мав право звернутися до ПрАТ «Європейський страховий альянс» для отримання додаткового страхового відшкодування у розмірі 100 000,00 грн.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу № 910/122/19 передано на розгляд колегії суддів у складі: Дідиченко М. А. - головуюча суддя; судді - Руденко М. А., Пономаренко Є. Ю.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20.05.2019 відкрито апеляційне провадження у справі № 910/122/19 та призначено до розгляду на 03.07.2019.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 03.07.2019 року відкладено розгляд справи на 22.07.2019.

Явка представників сторін

Представник позивача у судове засідання 22.07.2019 не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Відповідно до ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Оскільки позивач був належним чином повідомлений про час та місце розгляду апеляційної скарги, явка сторін не визнавалася обов`язковою судом апеляційної інстанції, а участь в засіданні суду є правом, а не обов`язком сторони, Північний апеляційний господарський суд дійшов до висновку про можливість розгляду апеляційної скарги по суті в судовому засіданні 22.07.2019 за відсутності представника позивача.

Представник відповідача у судовому засіданні 22.07.2019 апеляційну скаргу підтримав, просив її задовольнити.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

12.11.2015 року між Приватним акціонерним товариством з іноземними інвестиціями «К`Ю БІ І Україна» (згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань найменування змінено на Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Колоннейд Україна»), (страховик, позивач) та ПАТ «Миронівський хлібопродукт» (страхувальник) було укладено договір добровільного страхування автотранспорту, предметом якого відповідно є майнові інтереси страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом марки Sсапіа Р230, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 та згідно якого страховик прийняв на себе зобов`язання, зокрема компенсувати пошкодження транспортного засобу в результаті дорожньо-транспортної пригоди.

13 лютого 2016 р. по вул. Садовій, 23 у с. Косарі Кам`янського району Черкаської області сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів "Сканія", д.н. НОМЕР_2 , який належить Публічному акціонерному товариству "Миронівський хлібопродукт" під керуванням ОСОБА_1 , та "Міцубісі", д.н. НОМЕР_1 , який належить відповідачу під керуванням ОСОБА_2 . Вказані обставини підтверджуються довідкою Кам`янського відділення поліції Смілянського відділу поліції ГУНП у Черкаській області від 13 лютого 2015 р.

Дорожньо-транспортна пригода відбулась в зв`язку з порушенням водієм транспортного засобу марки Mitsubishi Canter, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 Правил дорожнього руху України. Вину останнього в скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 України про адміністративні правопорушення, встановлено постановою Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 17.03.2016 року у справі № 699/155/16-п.

16.02.2016 р. ПАТ «Миронівський хлібопродукт» звернувся до позивача з повідомленням про настання події, що має ознаки страхового випадку.

Згідно Звіту № 139-02-16 від 18.02.2016 року про оцінку вартості матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу марки Scania Р230, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , вартість відновлювального ремонту вказаного транспортного засобу складала 280 048,03 грн.

Згідно попередньої калькуляції від 22.02.2016 року та акту № РН-ГТ/1191 здачі-прийняття робіт, вартість відновлювального склала 275 736,96 грн.

03.01.2017 р. позивачем було складено страховий акт № , відповідно до якого позивач прийняв рішення про виплату суми страхового відшкодування у розмірі 269 486,96 грн. (275 736,96 грн. суми заподіяних збитків - 6 250,00 грн. франшизи)

Позивач на підставі страхового акту здійснив виплату страхового відшкодування у сумі 269 486,96 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 000047542 від 05.01.2017 р.

Як зазначає позивач та не заперечується сторонами, на момент ДТП цивільно-правова відповідальність власника автомобіля марки "Міцубісі", д.н. НОМЕР_1 , була застрахована у ПрАТ «Європейський страховий альянс» згідно з Полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АЕ/3846379.

Як зазначає позивач та не заперечує відповідач, ПрАТ «Європейський страховий альянс» на підставі полісу № АЕ/3846379 відшкодувало відповідачу шкоду, завдану майну третіх осіб внаслідок експлуатації транспортного засобу марки "Міцубісі", д.н. НОМЕР_1 у граничному розмірі ліміту відповідальності - 50 000,00 грн.

Як зазначає позивач, з метою досудового врегулювання спору він звертався до відповідача з претензією, в якій просив компенсувати йому витрати у розмірі 219 486,96 грн. Однак, вказана вимога відповідачем була залишена без відповіді та задоволення, у зв`язку з чим позивач звернувся з зазначеним позовом до відповідача про стягнення з останнього 219 486,96 грн.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Відповідно до ст. 16 Закону України "Про страхування" договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Нормами ст. 979 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно з ст. 980 ЦК України предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані з: життям, здоров`ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням (особисте страхування); володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування); відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності).

Згідно з ч. 2 ст. 8 Закону України «Про страхування» страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України «Про страхування» страхова виплата - грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку.

Статтею 988 Цивільного кодексу України встановлено обов`язок страховика здійснити виплату страхового відшкодування у встановлений договором строк.

Згідно з абзацом 3 частини першої статті 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.

Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу "Сканія", д.н. НОМЕР_2 , була застрахована позивачем за договором добровільного страхування автотранспорту № CAS0030183.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач за договором страхування транспортного засобу у зв`язку із настанням страхового випадку, на виконання умов договору, виплатив страхове відшкодування в розмірі 269 486,96 грн.

Як зазначає позивач та не заперечує відповідач, 50 000,00 грн. було виплачено страховиком відповідача за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АЕ/3846379 в межах ліміту за шкоду заподіяну майну.

За приписами ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України "Про страхування" до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Таким чином позивач, здійснивши виплату страхового відшкодування, набув право вимоги до відповідальної за заподіяні збитки особи.

Частинами першою та другою статті 1187 ЦК України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до пунктів 1, 3 частини 1 статті 1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою, а за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_2 було визнано винним у вчинені ДТП при керуванні автомобілем "Mitsubishi Canter", д.н.з. НОМЕР_1 .

Відповідно до частини першої та пункту 1 частини другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч. 1 ст. 1172 Цивільного кодексу України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Відповідно до пункту 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 № 6 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди", відповідальність юридичної особи настає лише у випадках, коли особа, з вини якої заподіяна шкода, знаходиться з даною організацією в трудових відносинах і шкода, заподіяна нею у зв`язку з виконанням трудових (службових) обов`язків, незалежно від того, постійним, сезонним, тимчасовим за трудовим договором чи на інших умовах вона була працівником цієї організації.

Частиною 1 статті 1172 Цивільного кодексу України встановлено загальні правила відповідальності юридичної або фізичної особи за шкоду, заподіяну їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Для покладення на юридичну або фізичну особу відповідальності необхідною є наявність як загальних умов деліктної відповідальності (протиправної поведінки працівника, завданої шкоди, причинного зв`язку та вини), так і певних спеціальних умов, лише за наявності яких може бути застосована зазначена стаття, зокрема, перебування завдавача шкоди в трудових (службових) відносинах з юридичною або фізичною особою - роботодавцем, незалежно від характеру таких відносин: постійні, тимчасові, сезонні тощо; завдання шкоди під час виконання працівником своїх трудових (службових) обов`язків. Під виконанням працівником своїх трудових (службових) обов`язків треба розуміти виконання роботи, зумовленої трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоча і виходить за межі трудового договору або посадової інструкції, але доручається роботодавцем або викликана невідкладною виробничою необхідністю, як на території роботодавця, так і за її межами, протягом усього робочого часу.

На момент ДТП ОСОБА_2 був працівником відповідача та виконував свої трудові обов`язки. Вказаний факт підтверджується постановою Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 17.03.2016 у справі № 699/155/16-п та не заперечується відповідачем по справі.

Оскільки на момент вчинення ДТП відповідальна за заподіяння збитки особа перебувала у трудових відносинах з відповідачем та виконувала свої службові обов`язки, а тому саме відповідач повинен відшкодовувати шкоду, завдану його працівником під час здійснення ним його службових обов`язків.

Позивачем, з урахуванням вимог Закону України "Про страхування" та укладеного договору, в якості підтвердження своїх позовних вимог були надані, зокрема: звіт про оцінку, страховий акт, платіжне доручення про сплату страхового відшкодування, що є достатніми доказами для визначення фактичного розміру по виплаті страхового відшкодування, які виникли внаслідок ДТП.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами у справі, цивільно-правова відповідальність відповідача на момент ДТП була застрахована у ПрАТ «Європейський страховий альянс» за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АЕ/3846379 (забезпечений транспортний засіб марки Mitsubishi Canter, д.н.з. НОМЕР_1 ).

Ліміт відповідальності ПрАТ «Європейський страховий альянс» за шкоду, заподіяну майну, відповідно до полісу становить 50 000,00 грн.

Як вказав позивач та не заперечує відповідач, ПрАТ «Європейський страховий альянс» здійснив на користь позивача виплату страхового відшкодування у сумі 50 000,00 грн.

Таким чином, враховуючи часткову виплату ПрАТ «Європейський страховий альянс» суми страхового відшкодування, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовна вимога про стягнення з відповідача суми страхового відшкодування у розмірі 219 486,96 грн. є обґрунтованою та підлягає задоволенню шляхом стягнення відповідача, як з особи, яка відповідає за шкоду, завдану її працівником при виконанні ним своїх службових обов`язків.

Посилання апелянта на те, що судом першої інстанції не було враховано, що автомобіль Mitsubishi Canter, державний номер НОМЕР_1 , був додатково застрахований за договором добровільного страхування цивільної відповідальності власників транспортних засобів, а тому позивач мав право звернутися до ПрАТ «Європейський страховий альянс» для отримання додаткового страхового відшкодування у розмірі 100 000,00 грн., колегія суддів відхиляє з огляду на наступне.

Положеннями статті 1192 ЦК України встановлено, що з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Згідно зі статтею 6 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Завдання потерпілому внаслідок ДТП шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, породжує деліктне зобов`язання, в якому право потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується з відповідним обов`язком боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас ДТП слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов`язанні ним є страховик.

Разом з тим зазначені зобов`язання не виключають одне одного. Деліктне зобов`язання - первісне, основне зобов`язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування - виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, внаслідок якої завдано шкоди, буде кваліфікована як страховий випадок.

Також згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана оплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Тобто з метою захисту інтересів потерпілого на страхувальника (зокрема, винуватця ДТП) покладається додаткова (субсидіарна) відповідальність.

Неодержання потерпілим страхового відшкодування за договором (або його одержання, якщо страхового відшкодування недостатньо для повного покриття шкоди) не обов`язково припиняє деліктне зобов`язання, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов`язаною.

Таким чином, потерпілий як кредитор на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права: а) шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди; б) шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування; в) шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1192 Цивільного кодексу України підстав.

Потерпілий має право відмовитись від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в межах деліктного зобов`язання незалежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. У такому випадку особа, яка завдала шкоди і цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором з відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, в розмірах та обсязі згідно з обов`язками страховика як сторони договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. (Аналогічна позиція міститься у постанові Верховного Суду України № 6-954цс16 від 26.10.2016).

Таким чином, страховик, який виплатив страхове відшкодування потерпілому, має право самостійно обирати спосіб захисту свого порушеного права, зокрема право вимоги до винної особи про стягнення коштів у розмірі виплаченого відшкодування.

Такий правовий висновок викладено в постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 21 грудня 2016 року.

Стосовно посилання апелянта на помилковий розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ГПК України спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Для цілей цього Кодексу малозначними справами є:

1) справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до ст. 247 ГПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

У порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції господарського суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

При вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує:

1) ціну позову;

2) значення справи для сторін;

3) обраний позивачем спосіб захисту;

4) категорію та складність справи;

5) обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначити експертизу, викликати свідків тощо;

6) кількість сторін та інших учасників справи;

7) чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес;

8) думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Відповідно до ч. 4 ст. 247 ГПК України у порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи в яких ціна позову перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Оскільки ціна позову у даній справі не перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, не має інших підстав, передбачених ч. 4 ст. 247 ГПК України, для розгляду справи за правилами загального позовного провадження, а тому суд першої інстанції правомірно розглянув дану справу порядку спрощеного провадження без виклику учасників справи.

В той же час, як вірно зазначено апелянтом, при розгляді даного спору судом першої інстанції не було враховано, що за подачу даного позову позивачем було сплачено 1 762,00 грн. на підставі платіжного доручення № 500061856 від 18.12.2018, тоді як відповідно до п.п. 1 п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» позивач повинен був сплатити судовий збір у розмірі 3 292,30 грн. (219 486,96 грн.* 1,5 %).

Таким чином, оскільки позовні вимоги позивача є обґрунтованими правомірно були задоволені судом першої інстанції, однак останнім не було доплачено судового збору за подачу позову у розмірі 1 530,30 грн., а тому дана сума підлягає стягненню з позивача на користь Державного бюджету України.

Відповідно до ч. 2 ст. 277 ГПК України порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Оскільки дане порушення норм процесуального права не призвело до неправильного вирішення справи, а тому це не може бути підставою для скасування вірного по суті судового рішення.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Враховуючи часткову виплату ПрАТ «Європейський страховий альянс» суми страхового відшкодування, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовна вимога про стягнення з відповідача суми страхового відшкодування у розмірі 219 486,96 грн. є обґрунтованою та підлягає задоволенню шляхом стягнення відповідача, як з особи, яка відповідає за шкоду, завдану її працівником при виконанні ним своїх службових обов`язків.

Оскільки позовні вимоги позивача є обґрунтованими правомірно були задоволені судом першої інстанції, однак останнім не було доплачено судового збору за подачу позову у розмірі 1 530,30 грн., а тому дана сума підлягає стягненню з позивача на користь Державного бюджету України.

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин, висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, а тому рішення Господарського суду міста Києва від 01.04.2019 у справі № 910/122/19 в частині задоволених позовних вимог відповідає чинному законодавству.

В той же час, оскільки позивачем не було доплачено суму судового збору за подачу позовної заяви, колегія суддів дійшла до висновку про зміну рішення в частині стягнутих сум судового збору.

Згідно із ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на апелянта.

Керуючись ст.ст. 74, 129, 269, 275, 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В :

1. Апеляційну скаргу Підприємства із 100 % іноземним капіталом "ААЗ Трейдінг КО" на рішення Господарського суду міста Києва від 01.04.2019 у справі № 910/122/19 задовольнити частково.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 01.04.2019 у справі № 910/122/19 змінити в частині стягнутих сум судового збору.

3. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Колоннейд Україна" (04070, м. Київ, вул. Іллінська, 8, код 25395057) в дохід Державного бюджету України 1 530,30 грн. недоплаченого судового збору за подання та розгляд позовної заяви.

4. В решті рішення Господарського суду міста Києва від 01.04.2019 у справі № 910/122/19 залишити без змін.

5. Видачу наказу доручити Господарському суду міста Києва.

6. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на апелянта.

7. Матеріали справи № 910/122/19 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст постанови складено 29.07.2019 р.

Головуючий суддя М.А. Дідиченко

Судді М.А. Руденко

Є.Ю. Пономаренко