РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

10.07.2019Справа № 910/3187/19

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді ДЖАРТИ В. В., за участі секретаря судового засідання Рєпкіної Ю. Є., розглянув у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Даском" в особі ліквідатора Линника Вадима Вадимовича

до Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Експобанк"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб

про визнання грошових вимог погашеними, визнання чинним ліквідаційний баланс, виключення грошових вимог зі складу ліквідаційної маси,

Представники учасників процесу згідно протоколу від 10.07.2019,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Даском" в особі ліквідатора Линника Вадима Вадимовича звернулось до Господарського суду міста Києва із позовом до Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Експобанк" про:

- визнання погашеними грошові вимоги Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Експобанк" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Даском" в розмірі 113 878 664,11 грн;

- визнання чинним ліквідаційний баланс Товариства з обмеженою відповідальністю "Даском" станом на 31.12.2016;

- виключення грошових вимог Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Експобанк" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Даском" за договором кредитної лінії від 19.01.2007 в розмірі 113 878 664,11 грн зі складу ліквідаційної маси Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Експобанк".

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що оскільки відповідачем було заявлено кредиторські вимоги до позивача з пропуском встановленого статтею 105 Цивільного кодексу України строку, враховуючи відсутність у Товариства з обмеженою відповідальністю "Даском" майна згідно ліквідаційного балансу, кредиторські вимоги Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Експобанк" вважаються погашеними на підставі пункту 5 статті 112 Цивільного кодексу України.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.03.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 910/3187/19 для розгляду за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання у справі призначено на 03.04.2019.

02.04.2019 через канцелярію суду від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.04.2019 підготовче судове засідання відкладено на 17.04.2019.

11.04.2019 через канцелярію суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву.

12.04.2019 позивачем подано до канцелярії суду заяву про зміну предмета позову.

За результатами підготовчого засідання 17.04.2019 прийнято заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Даском" в особі ліквідатора Линника Вадима Вадимовича про зміну предмета позову, подальший розгляд справи буде здійснюватися у межах заявлених позовних вимог з урахуванням зміни предмета позову, а саме щодо:

- визнання погашеними грошових вимог Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Експобанк" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Даском" в розмірі 113 878 664,11 грн;

- визнання чинним ліквідаційний баланс Товариства з обмеженою відповідальністю "Даском" станом на 31.12.2016;

- визнання припиненими правовідносин за договором кредитної лінії № 01/07 від 19.01.2007, укладеним між Публічним акціонерним товариством "Комерційний банк "Експобанк" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Даском".

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.04.2019 підготовче засідання у справі відкладено на 10.05.2019.

22.04.2019 через канцелярію суду від позивача надійшла відповідь на відзив.

26.04.2019 до канцелярії суду адвокатом Шкурко Ю.М. було подано повідомлення про припинення його повноважень як представника відповідача у зв`язку з розірванням договору про надання правової допомоги від 08.12.2018.

10.05.2019 через канцелярію суду представником відповідача було подано заяву про залучення до справи третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.05.2019 залучено до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, запропоновано позивачу надати додаткові докази, відповідачу надати відзив на позов з урахуванням заяви про зміну предмета позову, підготовче судове засідання відкладено на 20.05.2019.

11.05.2019 через канцелярію суду від відповідача надійшов відзив на позов, з урахуванням заяви про зміну предмету позову.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.05.2019 було продовжено підготовче провадження у справі на 30 днів до 19.06.2019 (включно), запропоновано сторонам надати додаткові пояснення, докази, заяви, клопотання у строк до 14.06.2019 та відкладено підготовче засідання на 19.06.2019

31.05.2019 через канцелярію суду надійшли пояснення третьої особи.

За наслідками судового засідання 19.06.2019 судом була постановлена ухвала, якою закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті в судовому засіданні 10.07.2019.

У судовому засіданні 10.07.2019 представник позивача надав пояснення по суті заявлених вимог, позов просив задовольнити, посилаючись на обставини та факти, викладені в позовній заяві та відповіді на відзив.

Представник відповідача в призначеному судовому засіданні проти позову заперечував та надав пояснення, аналогічні тим, що викладені у відзиві на позовну заяву та запереченнях на відповідь на відзив.

Представник третьої особи у призначеному судовому засіданні надав пояснення тотожні тим, що наявні в матеріалах справи.

Відповідно статті 233 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) рішення у даній справі прийняте в нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва -

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до рішення загальних зборів учасників ТОВ «Даском», оформленого протоколом загальних зборів від 29.03.2016 № 1, внаслідок незадовільного стану надходження фінансових потоків від здійснення господарських операцій, складного становища на ринку товарі і послуг вирішено припинити ТОВ «Даском» шляхом його ліквідації у добровільному порядку та встановлено двомісячний термін для проведення ліквідаційної процедури.

Для заявлення кредиторами своїх вимог засновниками (учасниками) товариства встановлено строк до 12.06.2016, про що внесено запис до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

У процесі ліквідації ТОВ «Даском» отримано заяву ПАТ «КБ «Експобанк» від 22.04.2016 № 1101/1335 про визнання кредитором та включення до реєстру вимог кредиторів на суму 113878664,11 грн.

За наслідками розгляду вказаної заяви ТОВ «Даском» прийнято рішення від 26.05.2016 про відмову у задоволенні кредиторських вимог внаслідок прийняття Верховним Судом постанови від 02.03.2016 № 6-2307цс15 про скасування судового рішення про стягнення заборгованості за договором кредитної лінії від 19.02.2007 № 01/07.

Рішенням загальних зборів ТОВ «Даском», оформленим протоколом від 15.06.2016 № 2, затверджено проміжний ліквідаційний баланс товариства, а 31.12.2016 за рішенням загальних зборів, оформленим протоколом від 31.12.2016 № 3, затверджено ліквідаційний баланс ТОВ «Даском».

Рішенням Господарського суду міста Києва від 26.08.2016 у справі № 910/12140/16, залишеним без змін постановою Вищого господарського суду України від 31.01.2017, позов задоволено, а саме: визнано грошові вимоги ПАТ «КБ «Експобанк» до ТОВ «Даском» у розмірі 113 878 664,11 грн, зобов`язано ТОВ «Даском» в особі ліквідаційної комісії включити до проміжного ліквідаційного балансу ТОВ «Даском» грошові вимоги ПАТ «КБ «Експобанк» у розмірі 113 878 664,11 грн, зобов`язано ТОВ «Даском» в особі ліквідаційної комісії включити до реєстру вимог кредиторів ТОВ «Даском» грошові вимоги ПАТ «КБ «Експобанк» у розмірі 113 878 664,11 грн, з яких 14 054 000,00 грн - вимоги, забезпечені заставою.

Надалі, 15.02.2017 відповідач надіслав заяву № 1101/274 про визнання кредиторських вимог та включення до проміжного ліквідаційного балансу ТОВ «Даском», за наслідками розгляду якої ліквідатором прийнято рішення від 22.02.2017 про неможливість її задоволення, оскільки на дату набрання рішенням законної сили проміжний ліквідаційний баланс та ліквідаційний баланс за відповідними рішеннями загальних зборів ТОВ «Даском» вже були затверджені.

У зв`язку з неможливістю завершення припинення ТОВ «Даском» внаслідок відсутності майна та неможливістю погасити грошові вимоги відповідача рішеннями загальних зборів неодноразово приймалися рішення про продовження термінів ліквідації товариства, останнім з яких від 31.12.2018 № 6 вирішено продовжити такий строк до 31.07.2019.

Відтак, позивач просив, з урахуванням заяви про зміну предмету позову від 12.04.2019, визнати погашеними грошові вимоги ПАТ "КБ "Експобанк" до ТОВ "Даском" в розмірі 113 878 664,11 грн; визнати чинним ліквідаційний баланс ТОВ "Даском" станом на 31.12.2016; визнання припиненими правовідносин за договором кредитної лінії № 01/07 від 19.01.2007, укладеним між ПАТ "КБ "Експобанк" та ТОВ "Даском".

Відповідач заперечує проти заявлених позовних вимог та зазначає, що судовим рішенням у справі № 910/12140/16 встановлено наявність заборгованості позивача у розмірі 113 878 664,11 грн за договором кредитної лінії від 19.01.2007 № 01/07, яка на даний час не погашена, у зв`язку з чим правові підстави для визнання правовідносин припиненими за вказаним правочином відсутні. Крім того, вказана заборгованість позивача входить до ліквідаційної маси ПАТ "КБ "Експобанк".

Третя особа у письмових поясненнях на позов зауважила, що за рішенням суду у справі № 910/12140/16 позивача зобов`язано включити до проміжного ліквідаційного балансу та до реєстру вимог кредиторів грошові вимоги відповідача. При цьому, зобов`язання припиняється виконанням проведеним належним чином, а за наявності невиконаного позивачем судового рішення такі правовідносини за договором кредитної лінії від 19.01.2007 № 01/07 припиненими бути не можуть.

Оцінюючи наявні в матеріалах справи докази, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про наступне.

Згідно зі статтею 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Завданням суду при здійсненні правосуддя в силу положень статті 2 Закону України «Про судоустрій України» є, зокрема, захист гарантованих Конституцією та законами України, прав і законних інтересів юридичних осіб.

Частинами 1-2 статті 4 ГПК України встановлено, що право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Відповідно до частини 1 статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою цієї статті визначено способи захисту цивільних прав та інтересів, якими можуть бути, зокрема, визнання правочину недійсним.

Відповідно до статті 20 ЦК України, право на захист особа здійснює на свій розсуд.

З огляду на положення зазначеної норми та принцип диспозитивності у господарському судочинстві, позивач має право вільно обирати способи захисту порушеного права чи інтересу.

Вказаними нормами матеріального права визначено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним. Отже, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, судам належить зважати і на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції. Так, у рішенні від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, Європейський суд указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, зокрема у тому сенсі, щоб його застосування не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (пункт 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 05.04. 2005 (заява № 38722/02).

Оцінюючи належність обраного позивачем способу захисту та обґрунтовуючи відповідний висновок, судам слід виходити із його ефективності, і це означає, що вимога на захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту.

При цьому за частиною 2 статті 5 Господарського процесуального кодексу України суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у своєму рішенні спосіб захисту, який не встановлений законом, лише за умови, що законом не встановлено ефективного способу захисту порушеного права чи інтересу. Отже, суд може застосувати не встановлений законом спосіб захисту лише за наявності двох умов одночасно: по-перше, якщо дійде висновку, що жодний установлений законом спосіб захисту не є ефективним саме у спірних правовідносинах, а по-друге, якщо дійде висновку, що задоволення викладеної у позові вимоги позивача призведе до ефективного захисту його прав чи інтересів.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187гс18), від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18).

Вимога щодо встановлення певних фактів не може бути самостійним предметом розгляду в господарському суді, оскільки до повноважень останнього не належить встановлення фактів, що мають юридичне значення. Господарські суди порушують провадження у справах за позовами, в основі яких правова вимога - спір про право, що виникає з матеріальних правовідносин.

Захист майнового чи немайнового права чи законного інтересу відбувається шляхом прийняття судом рішення про примусове виконання відповідачем певних дій або зобов`язання утриматись від їх вчинення. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 21.09.2018 у справі № 905/1926/16.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина 1 статті 236 ГПК України).

Отже. заявлені позивачем у цій справі вимоги про визнання погашеними грошових вимог, визнання чинним ліквідаційного балансу та визнання припиненими правовідносин є встановленням юридичних фактів і не приводять до поновлення порушеного права позивача, а в разі їх задоволення судом не зможуть бути виконані у примусовому порядку через відсутність механізму виконання такого рішення.

Ураховуючи викладене, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

При цьому, суд відзначає, що інші доводи та заперечення сторін не спростовують встановлених судом обставин та не можуть впливати на законність судового рішення. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа "Серявін проти України", § 58, рішення від 10 лютого 2010 року).

Судові витрати з урахуванням положень статті 129 ГПК України покладаються судом на позивача.

Керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236 - 240 Господарського процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Даском" в особі ліквідатора Линника Вадима Вадимовича до Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Експобанк", за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про визнання грошових вимог погашеними, визнання чинним ліквідаційний баланс, виключення грошових вимог зі складу ліквідаційної маси, - відмовити повністю.

2. Судові витрати, пов`язані з розглядом позову, покладаються на Товариство з обмеженою відповідальністю "Даском".

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складене 24.07.2019.

СУДДЯ В. В. ДЖАРТИ