РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.07.2019Справа № 910/434/19

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Головіної К.І., при секретарі судового засідання Лук`янчук Д.Ю., розглянувши у порядку загального позовного провадження господарську справу

за позовом Фізичної особи-підприємця Короля Олексія Олександровича

до 1) Дніпровського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві;

2) Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у місті Києві;

3) Головного управління Національної поліції у місті Києві;

4) Державної казначейської служби України

третя особа-1, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів-1, 2 - Міністерство внутрішніх справ України

третя особа-2, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів-1, 2 - ОСОБА_2

про стягнення шкоди, завданої незаконними діями органів державної влади, в сумі 868 694,65 грн.

за участю представників:

від позивача: Сіліна М.Д. - представник за ордером № 762983 від 09.01.2019 ;

від відповідача-1: Кухаревська Н.О. - представник за довіреністю № 272 від 30.11.2017 ;

від відповідача-2: Кухаревська Н.О. - представник за довіреністю № 1596/125/05/13-2018 від 07.03.2018 ;

від відповідача-3: Кухаревська Н.О. - представник за довіреністю № 29/1/125/01/13-2018 від 24.05.2018 ;

від відповідача-4: не з`явився;

від третьої особи-1: Губарєва О.М.;

від третьої особи-2: не з`явився

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець Король Олексій Олександрович (далі - ФОП Король О.О., позивач) звернувся до Господарського суду міста Києва із позовом до Дніпровського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві (далі - Дніпровське РУ ГУМВСУ в місті Києві, відповідач-1), Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у місті Києві (далі - ГУМВСУ у місті Києві, відповідач-2), Головного управління Національної поліції у місті Києві (далі - ГУНП у місті Києві, відповідач-3), Державної казначейської служби України (далі - ДКСУ, відповідач-4) про стягнення шкоди, завданої незаконними діями органів державної влади, в сумі 868 694,65 грн.

Позовні вимоги ФОП Короля О.О . обґрунтовані тим, що в результаті дій слідчого Дніпровського РУ ГУМВСУ в місті Києві у кримінальному провадженні № 13198 відкритому за заявою представника ТОВ "НСК Прометей" Чернишова Є.В . за ознаками правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, у позивача було незаконно вилучене нерухоме майно (обладнання), яке у подальшому було втрачене, у зв`язку із чим позивачу завдано матеріальну та моральну шкоду.

У позові ФОП Король О.О. просить стягнути з Державного бюджету України матеріальну шкоду, завдану діями органів досудового слідства у сумі 818 694,65 грн., яка складається з реальних збитків у сумі 261 431,29 грн. та упущеної вигоди у сумі 557 263,36 грн., а також моральну шкоду у сумі 50 000,00 грн., шляхом списання коштів з рахунку Державної казначейської служби України.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 12.02.2019 р. за вказаним позовом було відкрите провадження, справу вирішено розглядати в порядку загального позовного провадження, сторонам надана можливість реалізувати свої процесуальні права та обов`язки. Цією ж ухвалою до участі у справі була залучена третя особа-1, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів - Міністерство внутрішніх справ України (далі - МВС України, третя особа-1).

Відповідачі та третя особа-1 у строк, встановлений законом, надали свої відзиви на позов та письмові пояснення (відповідно), у яких проти позовних вимог заперечили, вважали їх необгрунтованим.

Під час підготовчого засідання представник третьої особи-1 (МВС України) заявив клопотання про залучення до розгляду даної справи у якості співвідповідача - ОСОБА_2 . Розглянувши вказане клоптання, суд відмовив у його задоволенні ухвалою від 14.03.2019 р., занесеною до протоколу судового засідання, з тих підстав, що залучення другого відповідача можливе лише відповідно до ч. 1 ст. 48 ГПК України за заявою позивача, від якого відповідного клопотання не надходило.

Разом з тим, вказану особу було залучено до розгляду справи у якості третьої особи-2, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів (далі - ОСОБА_2 , третя особа-2) згідно з ухвалою суду від 11.04.2019 р.

Також у підготовчому засіданні представником позивача було заявлене клопотання про витребування з Дніпровського районного суду міста Києва судових рішень (ухвал) у справах № 755/32955/14-к від 29.12.2014 р., № 755/6146/15-к від 14.07.2015 р., № 755/28635/14-к та від Дніпровського управління поліції ГУНП у місті Києві матеріалів кримінальних проваджень № 0013198 від 02.10.2014 р., № 0000141 від 27.08.2015 р., № 0005293 від 31.05.2018 р.

За результатами розгляду вказаного клопотання суд відмовив у його задоволенні, зважаючи на те, що копії матеріалів (витягів) з указаних кримінальних проваджень, що були долучені позивачем до позову, є достатніми для прийняття рішення по справі.

У судовому засіданні представник позивача підтримав та обґрунтував заявлені позовні вимоги, просив їх задовольнити.

Представник відповідачів - 1, 2, 3 проти позову заперечив, вважав, що позовні вимоги повинні бути пред`явлені до зберігача майна - ОСОБА_2 , оскільки спірні обставини заподіяння позивачу шкоди носять цивільно-правовий характер. Також вказав на відсутність складу правопорушення з боку відповідачів, що свідчить про необгрунтованість вимог щодо притягнення до відповідальності органів державної влади та стягнення матеріальної (моральної) шкоди. Просив відмовити у задоволенні позову.

Представник третьої особи-1 - МВС України у судовому засіданні вважав, що позов задоволенню не підлягає з підстав, указаних відповідачами, додатково зазначив про обрання позивачем неналежного способу захисту.

Представники відповідача-4 та третьої особи-2 в судове засідання не з`явилися, належним чином були повідомлені про дату, час та місце розгляду справи.

Представник відповідача-4 подав до суду відзив, у якому проти позову заперечив, зазначив, що Державна казначейська служба України не є учасником спірних відносин та ніякої шкоди позивачу не завдавала. Також вказав на те, що майно ФОП Короля О.О. (втрачене у подальшому) було передане на відповідальне зберігання представнику ТОВ "НСК "Прометей" ОСОБА_2 на підставі договору, тому вимоги даного позову мають бути пред`явлені до сторони господарського договору, яка порушила свої зобов`язання. Законних підстав для відшкодування позивачу як майнової, так і моральної шкоди за рахунок держави немає.

Суд, заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, дійшов висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з урахуванням наступного.

З матеріалів справи вбачається, що 18.04.2007 р. була здійснена державна реєстрація суб`єкта підприємницької діяльності - Фізичної особи-підприємця Короля Олексія Олександровича , запис № 0044478. Основним видом діяльності цього суб`єкта господарювання є технічне обслуговування та ремонт транспортних засобів.

Позивачем, з метою здійснення підприємницьої діяльності, протягом 2013-2014 років було придбане у третіх осіб обладнання для станції технічного обслуговування на загальну суму 115 628,80 грн., що підтверджується договором купівлі-продажу № 05/9 від 05.09.2013 р., договором поставки № 5а від 01.08.2014 р., видатковими накладними № Чуб-32909 від 09.09.2013 р. та № КН-0000083 від 26.08.2014 р. до вказаних договорів (відповідно), видатковими накладними від 21.02.2013 р., № 374 від 25.02.2013 р., № 301 від 12.02.2014 р., № 466 від 05.03.2014 р., товарним чеком від 04.05.2014 р.

01.10.2014 р. позивачем, з метою здійснення своєї господарської діяльності, на підставі договору оренди, укладеного із ПП "ДТР Холдінг", було орендовано нежитлові приміщення за адресою: м. Київ, пр. Визволителів, 3-а, про що свідчить наявний у справі акт прийому-передачі від 01.10.2014 р.

02.10.2014 р. старшим слідчим СВ Дніпровського РУ ГУМВСУ в місті Києві Приходьком І.М., за заявою представника ТОВ "НСК Прометей" Чернишова Є.В. було відкрите кримінальне провадження № 13198 за ознаками правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України. У своїй заяві ОСОБА_2 вказував, що у вересні 2014 р. Королем О.О. було здійснене заволодіння технікою для ремонту автотранспорту, належного ТОВ "НСК Прометей".

24.10.2014 р. за результатами проведеного досудового розслідування у кримінальному провадженні № 13198, старшим слідчим СВ Дніпровського РУ ГУМВСУ в місті Києві Приходьком І.М. була винесена постанова про закриття вказаного кримінального провадження, у зв`язку з відсутністю в діях Короля О.О. складу кримінального правопорушення.

Однак, 20.11.2014 р. прокуратурою Дніпровського району міста Києва постанова слідчого СВ Дніпровського РУ ГУМВСУ в місті Києві від 24.10.2014 р. про закриття кримінального провадження була скасована, а матеріали вказаного кримінального провадження направлені слідчому відділу для подальшого розслідування.

Далі, ухвалою слідчого судді Дніпровського районного суду міста Києва від 29.12.2014 р. у справі № 755/32955/14-к за клопотанням слідчого СВ Дніпровського РУ ГУМВСУ в місті Києві Приходька І.М. був наданий дозвіл на проведення обшуку у приміщеннях автомайстерні "Ангар", розташованої за адресою: м. Київ, проспект Визволителів, 3-а, з метою виявлення належного ТОВ "НСК "Прометей" майна, здобутого Королем О.О. в результаті вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України.

Як вбачається зі змісту протоколу обшуку від 30.12.2014 р., проведеного слідчим СВ Дніпровського РУ ГУМВСУ в місті Києві у приміщенні автомайстерні "Ангар", під час даного обшуку було вилучене наступне майно: світильник VYRTYCH VIPET-I-PC-EP 2x58W (Чехія), в кількості 10 шт.; лампа люмінесцентна 36W, в кількості 235 шт.; сейф 2-х дверний (колір сірий), в кількості 1 шт.; сейф (колір рожевий), в кількості 1 шт.; підйомник 2-х стійковий електрогідравлічний Ritian QJY-4, 5-2C2 380V (колір синій), в кількості 1 шт.; підйомник 4-х стійковий електрогідравлічний з мотором 380V Y90L-2 DL1036759 та траверсою в комплекті (колір сірий), в кількості 1 шт.; підйомник 4-х стійковий 380V з мотором 380V Y90L-2 в комплекті з траверсою (колір синій), в кількості 1 шт.; підйомник Beissbarth Zippo заводський номер P109041418, в кількості 1 шт.; домкрат підкатний 4т, червоний, в кількості 2 шт.; домкрат підкатний 4т сірий, в кількості 1 шт.; станок дископравильний SiriusGrad, в кількості 1 шт.; мийка високого тиску Expert 08, в кількості 1 шт.; пневматична установка для збору відпрацьованого масла, ємністю 90л, Flexbimec (колір червоний), в кількості 1 шт.; стійка трансмісійна, в кількості 1 шт.; гідравлічний прес Fenix 20 т. PL-PS92001 (колір червоний), в кількості 1 шт.; гідравлічна стяжка пружин 2200LB, в кількості 1 шт.; стенд розвалу-сходження Beissbarth в комлекті (з фіксатором керма, педалі, поворотними кругами 2од, датчиками 4од, монітором), в кількості 1 шт.; стенд для чищення форсунок "Спрут форсаж турбо" (колір червоний), в кількості 1 шт.; шиномонтажний стенд Beissbarth MS50, заводський номер 753, в кількості 1 шт.; шиномонтажний стенд Beissbarth MS50 з техноролером, заводський номер 0732, в кількості 1 шт.; стенд балансування, Beissbarth Microtec 850А, заводський номер 23933, в кількості 1 шт.; азотна установка Nitro Profi, в кількості 1 шт.; установка компресорна PM-3129.05, в кількості1 шт.; установка компресорна PM-3128 в кількості 1 шт.; установка універсальна УПС 400/800 (30708) з мотором АИР90LA8 та частотним перетворювачем, в кількості 1 шт.; тарілка віддаюча для УПС 400/800, в кількості 1 шт.; візок інструментальний 6 шафа на колесах (колір синій), в кількості 1 шт.; фен промисловий, в кількості 1 шт.

Того ж дня (30.12.2014 р.) вказане майно (право власності на яке ні позивач, ні ОСОБА_2 не підтвердили у повному обсязі належними доказами) постановою старшого слідчого СВ Дніпровського РУ ГУМВСУ в місті Києві Приходька І.М. від 30.12.2014 р. у кримінальному провадженні № 13198 було визнане речовими доказами та передане представнику ТОВ "НСК "Прометей" ОСОБА_2 , а останнім - прийняте, на відповідальне зберігання у складському приміщенні за адресою: м. Київ, пр. Возз`єднання, 21.

Також встановлено, що вказане майно було переміщене зберігачем ( ОСОБА_2 ) на складське приміщення за іншою адресою - АДРЕСА_1 , що підтверджується зберігальними записками ОСОБА_2 на ім`я старшого слідчого СВ Дніпровського РУ ГУМВСУ в місті Києві Приходька І.М. від 30.12.2014 р. та від 12.01.2015 р. (відповідно).

У подальшому, постановою заступника прокурора Дніпровського району м. Києва від 25.05.2015 р. постанову старшого слідчого СВ Дніпровського РУ ГУМВСУ в місті Києві Приходька І.М. від 30.12.2014 р., винесену у кримінальному провадженні № 13198, скасовано в частині передачі речових доказів на відповідальне зберігання представнику ТОВ "НСК "Прометей" ОСОБА_2 та зобов`язано повернути ці речові докази Королю О.О .

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що ухвалою слідчого судді Дніпровського районного суду м. Києва від 14.07.2015 р. у справі № 755/6146/15-к старшому слідчому СВ Дніпровського РУ ГУМВС України в м. Києві Приходьку І.М. був наданий дозвіл на тимчасовий доступ до речей, вилучених під час обшуку 30.12.2014 року за адресою: м. Київ, проспект Визволителів, 3А, та дозвіл на їх вилучення у представника ТОВ "НСК Прометей" Чернишова Є.В., за адресою: АДРЕСА_1.

На виконання ухвали Дніпровського районного суду м. Києва від 14.07.2015 р. у справі № 755/6146/15-к, слідчим СВ Дніпровського РУ ГУМВС України в м. Києві Сегенем А.Р. був здійснений ви`їзд за адресою: м. Київ, вул . Механізаторів, 5-а . Однак, вилучені під час обшуку від 30.12.2014 р. речі за вказаною адресою були відсутні, що підтверджується доповідною запискою заступника начальника СВ Дніпровського РУ ГУМВС України в м. Києві та рапортом прокурора Дніпровського району м. Києва від 27.08.2015 р.

Також матеріали справи свідчать, що слідчим суддею Дніпровського районного суду міста Києва від 02.04.2018 р. у справі № 755/28635/14-к слідчого Дніпровського управління поліції Національної поліції у місті Києві було зобов`язано повернути Королю О.О. майно, вилучене у кримінальному провадженні №0013198 під час обшуку 30.12.2014 р. за адресою: м. Київ, проспект Визволителів, 3-А

03.08.2018 р. кримінальне провадження №0013198 (відкрите за заявою ОСОБА_2 ) було закрите слідчим Дніпровського управління поліції Національної поліції у місті Києві на підставі ч. 1 п. 2 ст. 284 КПК України у зв`язку із відсутністю у діях Короля О.О. складу кримінального правопорушення.

Позивач зазначає, що вищевказані дії та бездіяльність посадових осіб (слідчих) Дніпровського РУ ГУМВС України в м. Києві та Головного управління Національної поліції у місті Києві, які полягали у:

1) безпідставному вилученні під час обшуку 30.12.2014 р. майна, що належить ФОП Королю О.О. на праві власності;

2) невжитті заходів щодо збереження вилученого у Короля О.О. під час обшуку 30.12.2014 р. майна шляхом накладення арешту на це майно (обладнання) (порушення ч. 5 ст. 171 КПК України);

2) непроведенні перевірок у зберігача майна ( ОСОБА_2 ) щодо стану, умов зберігання та наявності майна (обладнання), вилученого у Короля О.О. під час обшуку 30.12.2014 р. (порушення ч. 4 ст. 168 КПК України);

3) неповерненні Королю О.О. майна (обладнання) після винесення слідчим суддею Дніпровського районного суду міста Києва ухвали від 02.04.2018 р. у справі № 755/28635/14-к про повернення майна, вилученого під час обшуку 30.12.2014 р. у кримінальному провадженні №0013198, та вони

свідчать про невиконання посадовими особами відповідачів-1, 3 покладених на них законом обов`язків, внаслідок чого останньому завдано матеріальну шкоду у вигляді реальних збитків у сумі 261 431,29 грн. та упущеної вигоди у сумі 557 263,36 грн., а також моральну шкоду в розмірі 50 000,00 грн., які він просить стягнути з Державного бюджету України у порядку ст.ст. 1166, 1173 ЦК України.

Перевіряючи такі доводи позивача та вирішуючи спір по суті, суд виходив з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 1166 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Тобто, загальною підставою деліктної відповідальності є протиправне, шкідливе, винне діяння завдавача шкоди (цивільне правопорушення).

Протиправна поведінка особи може виявлятися у прийнятті нею неправомірного рішення або у неправомірній поведінці (діях або бездіяльності). Протиправною у цивільному праві вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи.

Згідно зі ст. 22 ЦК України під шкодою розуміється матеріальна шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права, та (або) применшенні немайнового блага (життя, здоров`я тощо). У відносинах, що розглядаються, шкода - це не тільки обов`язкова умова, але й міра відповідальності, оскільки за загальним правилом зазначеної статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі. Мова йде про реальну шкоду та упущену вигоду.

Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди.

Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за вини заподіювача шкоди. Відсутність у діях особи умислу або необережності звільняє її від відповідальності, крім випадків, коли за нормами Цивільного кодексу України відповідальність настає незалежно від вини.

Відповідно до частини 2 статті 1166 ЦК України особа, яка завдала шкоду, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Тобто відсутність вини у завданні шкоди повинен доводити сам завдавач шкоди.

Приписами статті 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є:

1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Отже, на відміну від загальної норми статті 1166 ЦК України, яка вимагає встановлення усіх чотирьох елементів цивільного правопорушення (протиправна поведінка, наявність шкоди, причинний зв`язок між протиправною поведінкою та завданою шкодою, вина заподіювача шкоди), спеціальні норми статей 1173, 1174 ЦК України допускають можливість відшкодування шкоди незалежно від вини державного органу та його посадової або службової особи.

З урахуванням наведених норм слід зазначити, що необхідною підставою для притягнення державного органу до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є факти неправомірних дій цього органу чи його посадових або службових осіб, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою.

При цьому порядок відшкодування позадоговірної шкоди, завданої юридичній особі внаслідок незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, спеціальним законом не врегульовано, тому така шкода має відшкодовуватися на загальних підставах відповідно до вимог ч. 6 ст. 1176 Цивільного кодексу України.

Так, згідно з ч. 6 ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах.

У даному спорі, обґрунтовуючи наявність такого елементу складу правопорушення, як протиправна поведінка органів досудового розслідування, ФОП Король О.О. посилається на незаконні дії відповідачів, що виявились у безпідставному вилученні під час обшуку 30.12.2014 р. слідчим СВ Дніпровського РУ ГУ МВС України в місті Києві Приходьком І.М. належного позивачу на праві власності майна (обладнання), у подальшому визнаного речовим доказом та переданого на збереження представнику потерпілого ОСОБА_2 , а також у ненакладенні арешту на вказане майно, що потягло втрату ОСОБА_2 переданого майна.

Відповідно до ст. 159 КПК України тимчасовий доступ до речей і документів полягає у наданні стороні кримінального провадження особою, у володінні якої знаходяться такі речі і документи, можливості ознайомитися з ними, зробити їх копії та, у разі прийняття відповідного рішення слідчим суддею, судом, вилучити їх (здійснити їх виїмку). Тимчасовий доступ до речей і документів здійснюється на підставі ухвали слідчого судді, суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 167 КПК України тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення.

За приписами статті 168 КПК України після тимчасового вилучення майна уповноважена службова особа зобов`язана забезпечити схоронність такого майна в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Також згідно зі ст. 100 КПК України речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених статтями 160 - 166,170 - 174 цього Кодексу.

Речовий доказ або документ, наданий добровільно або на підставі судового рішення, зберігається у сторони кримінального провадження, якій він наданий. Сторона кримінального провадження, якій наданий речовий доказ або документ, зобов`язана зберігати їх у стані, придатному для використання у кримінальному провадженні. Речові докази, які отримані або вилучені слідчим, прокурором, оглядаються, фотографуються та докладно описуються в протоколі огляду. Зберігання речових доказів стороною обвинувачення здійснюється в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Як вбачається із матеріалів справи, ухвалою слідчого судді Дніпровського районного суду міста Києва від 29.12.2014 р. у справі № 755/32955/14-к був наданий дозвіл старшому слідчому СВ Дніпровського РУ ГУ МВС України в м. Києві Приходьку І.М. на проведення обшуку в автомайстерні "Ангар", розташованій за адресою: м. Київ, проспект Визволителів, 3-а, з метою виявлення майна, вказаного у цій ухвалі, належного ТОВ "НСК "Прометей" (із зазначенням найменування обладнання, моделі обладнання, його кількості та власних ідентифікуючих ознак такого обладнання, зокрема, заводського номеру).

За результатами вказаного обшуку слідчим СВ Дніпровського РУ ГУ МВС України в м. Києві Приходьком І.М. був складений протокол обшуку від 30.12.2014 р., зі змісту якого вбачається, що у ході проведення вказаної слідчої дії було виявлене майно, яке відповідає майну, зазначеному в ухвалі Дніпровського районного суду міста Києва від 29.12.2014 р. у справі № 755/32955/14-к. У подальшому вказане майно постановою цього слідчого від 30.12.2014 р. визнане речовими доказами та передане на збереження представнику потерпілого Чернишову Є .В .

Отже, дії слідчого СВ Дніпровського РУ ГУ МВС України з вилучення майна у ФОП Короля О.О. були наслідком проведення обшуку згідно з ухвалою слідчого судді у кримінальному провадженні №0013198. При цьому зазначене майно відповідало кількісним та ідентифікуючим характеристикам майна, вказаного в ухвалі Дніпровського районного суду міста Києва від 29.12.2014 р. у справі № 755/32955/14-к.

Слід зазначити, що відповідно до положень ч. 1 ст. 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, тому господарський суд не наділений повноваженнями здійснювати оцінку законності прийнятого слідчим суддею Дніпровського районного суду міста Києва рішення (ухвала від 29.12.2014 р. у справі № 755/32955/14-к) про надання дозволу старшому слідчому СВ Дніпровського РУ ГУ МВС України про проведення обшуку в автомайстерні "Ангар", як і не наділений повноваженнями здійснювати перевірку правомірності дій слідчого у кримінальному провадженні.

На час спірних правовідносин та на час розгляду даної справи ухвала Дніпровського районного суду міста Києва від 29.12.2014 р. у справі № 755/32955/14-к набрала законної сили та у визначеному законом порядку не скасована. Водночас, слід зазначити, що перевірка правомірності відповідних дій чи бездіяльності органів дізнання, досудового слідства чи прокуратури здійснюється у відповідності до положень Кримінального процесуального кодексу України.

Так, згідно з п. 1 частини першої ст. 303 КПК України бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, може бути оскаржена заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, володільцем тимчасово вилученого майна.

Скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора, передбачені частиною першою ст. 303 цього Кодексу, можуть бути подані особою протягом десяти днів з моменту прийняття рішення, вчинення дії або бездіяльності. Якщо рішення слідчого чи прокурора оформлюється постановою, строк подання скарги починається з дня отримання особою її копії (ч. 1 ст. 304 КПК України).

Скарги на інші рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора не розглядаються під час досудового розслідування і можуть бути предметом розгляду під час підготовчого провадження у суді згідно з правилами статей 314-316 цього Кодексу.

Разом з тим, відповідно до вимог п. 1 ч. 2 ст. 305 КПК України слідчий чи прокурор можуть самостійно скасувати рішення, передбачені пунктами 1, 2, 5, 6 частини першої статті 303 цього Кодексу, припинити дію чи бездіяльність, які оскажуються, що тягне за собою закриття провадження за скаргою.

Як вбачається з матеріалів справи, постановою заступника прокурора Дніпровського району міста Києва від 25.05.2015 р. постанова слідчого СВ Дніпровського РУ ГУ МВС України в місті Києві від 30.12.2014 р. про визнання речових доказів та передачу їх на збереження представнику потерпілого Чернишову Є.В., була скасована частково - лише в частині передачі майна, вилученого під час обшуку, на відповідальне зберігання представнику потерпілої особи ( ОСОБА_2 .), і то з тих підстав, що у слідчого не було достатніх даних про належність майна потерпілому, а надані ОСОБА_2 документи слідчим не перевірялись. Щодо визнання слідчим вилученого майна речовими доказами - постанова слідчого залишена прокурором без змін.

Отже, у даному випадку постанова заступника прокурора Дніпровського району міста Києва від 25.05.2015 р. є лише підтвердженням факту безпідставної передачі представнику потерпілого (Чернишову Є.В. ) майна на зберігання, проте, не є доказом неправомірної та протиправної поведінки слідчого СВ Дніпровського РУ ГУ МВС України в місті Києві щодо такої передачі у встановленому законом порядку. У своїй постанові прокурор лише зазначив про передчасність прийняття слідчим рішення про передачу речових доказів ОСОБА_2 .

Стосовно доводів позивача про невжиття слідчим заходів забезпечення у кримінальному провадженні, зокрема, відсутність звернення слідчого СВ Дніпровського РУ ГУ МВС України в місті Києві до слідчого судді про накладення арешту на вилучене майно, яке визнане речовим доказом, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження можливе на підставі ухвали слідчого судді або суду, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом. Клопотання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження на підставі ухвали слідчого судді подається до місцевого загального суду, у межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування. Відповідно до ст. 131 КПК України заходами забезпечення кримінального провадження є, зокрема, арешт майна.

Стаття 170 КК України визначає, що під арештом майна розуміється тимчасове позбавлення підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, можливості відчужувати певне його майно за ухвалою слідчого судді або суду до скасування арешту майна у встановленому цим Кодексом порядку. Відповідно до вимог цього Кодексу арешт майна може також передбачати заборону для особи, на майно якої накладено арешт, іншої особи, у володінні якої перебуває майно, розпоряджатися будь-яким чином таким майном та використовувати його.

Слідчий суддя або суд під час судового провадження накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що вони відповідають критеріям, зазначеним у частині другій статті 167 цього Кодексу. Згідно з ч.ч. 1, 5 ст. 171 КПК України з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову - також цивільний позивач. Клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подане не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено.

Отже, зі змісту зазначених норм вбачається, що звернення до слідчого судді з клопотанням про накладення арешту на вилучене слідчим майно, є правом слідчого, а не його обов`язком, як помилково вважає позивач.

При цьому матеріали справи не містять доказів того, що позивач звертався до уповноважених органів зі скаргою на бездіяльність слідчого у питанні накладення арешту на майно та визнання такої бездіяльності протиправною.

Також суд відхиляє доводи позивача про непроведення органами досудового слідстава перевірок за місцем зберігання майна (у представника потерпілої особи Чернишова Є.В. за адресою: м. Київ, вул. Механізаторів 5-А) щодо стану, умов зберігання та наявності майна, суд зазначає.

Єдині правила вилучення, обліку, зберігання та передачі речових доказів, цінностей та іншого майна на стадії дізнання, досудового слідства і судового розгляду, а також порядок виконання рішень органів досудового слідства, дізнання і суду щодо речових доказів у кримінальних справах, цінностей та іншого майна встановлюються Інструкцією про порядок вилучення, обліку, зберігання та передачі речових доказів у кримінальних справах, цінностей та іншого майна органами дізнання, досудового слідства і суду, затвердженою наказом Генерального прокурору України, Голови Державної податкової адміністрації України, в.о. Голови Верховного Суду України, Міністра внутрішніх справ України, Голови Служби безпеки України, Голови Державної судової адміністрації України від 27 серпня 2010 року №51/401/649/471/23/125.

Пунктом 12 вказаної Інструкції передбачено, що під час зберігання і передачі речових доказів, цінностей, документів та іншого майна вживаються заходи для забезпечення належного зберігання у вилучених об`єктів ознак і якостей, які визначають їх значення як речових доказів у кримінальних справах і які є на них, а також зберігання самих речових доказів, ознак і якостей з метою можливості їх подальшого цільового використання (якщо вони не можуть бути передані на зберігання потерпілим, їх родичам або іншим особам, а також організаціям).

Речові докази зберігаються при справі, за винятком громіздких предметів, які зберігаються в органах дізнання, досудового слідства і в суді або передаються для зберігання відповідному підприємству, установі чи організації, про що складається протокол. Відповідальною за зберігання речових доказів, приєднаних до справи, є особа, яка проводить дізнання, слідчий, в суді - суддя, відповідальний працівник апарату суду або керівник апарату суду, а в експертній установі - співробітник експертної установи, у віданні якого речові докази перебувають у відповідний період, або керівник експертної установи (п. 13 Інструкції).

Згідно з п. 19 Інструкції зберігання транспортних засобів та інших самохідних машин, а також пристроїв і механізмів, які використовувалися як знаряддя для вчинення злочинів і визнані речовими доказами, а також транспортних засобів, на які накладено арешт, якщо вони не можуть бути передані на зберігання власникові, його родичам або іншим особам, а також організаціям, проводиться за постановою слідчого, прокурора, судді, за ухвалою суду протягом досудового слідства або судового розгляду відповідними службами органів внутрішніх справ, служби безпеки, підрозділів податкової міліції (у справах, що перебувають у її провадженні відповідно до компетенції), керівники яких дають про це розписку, яка приєднується до справи. В розписці вказується, хто є персонально відповідальним за зберігання прийнятого транспортного засобу.

Пунктами 82, 83 Інструкції передбачено, що прокурори, начальники слідчих підрозділів, начальники органів дізнання, керівники апаратів судів, за обов`язковою участю особи, відповідальної за збереження речових доказів, зобов`язані не рідше одного разу на рік перевіряти стан та умови зберігання речових доказів, правильність ведення документів по їх прийому, обліку, передачі відповідно до цієї Інструкції.

За результатами перевірки складається акт, що надсилається керівникам вищого рівня прокуратур, слідчих підрозділів, органів дізнання та керівникам апаратів вищестоящих судів, які зобов`язані вживати заходів до обладнання спеціальних приміщень і сховищ для речових доказів, цінностей та іншого майна, вимагати забезпечення належних умов їх зберігання.

Судом встановлено, що вилучене у позивача слідчим СВ Дніпровського РУ ГУ МВС України в м. Києві обладнання під час обшуку 30.12.2014 р. (визнане речовими доказами) було передане на відповідальне зберігання ОСОБА_2 спочатку за адресою: АДРЕСА_2, яку потім було змінено на - АДРЕСА_1, про що останнім були складені зберігальні розписки від 30.12.2014 р. та від 12.01.2015 р. (відповідно).

Тобто, з 30.12.2014 р. розпочався строк в 1 рік, визначений п. 8.2 Інструкції, для перевірки умов збереження майна, переданого на відповідальне зберігання ОСОБА_2 , який відповідно закінчується 30.12.2015 р.

Однак, як свідчать матеріали справи, у липні 2015 р. старший слідчий СВ Дніпровського РУ ГУ МВС України в м. Києві Приходько І.М., за погодженням прокурора Дніпровського району міста Києва, звернувся до слідчого судді Дніпровського районного суду міста Києва із клопотанням про тимчасовий доступ до речей, вилучених під час обшуку 30.12.2014 р. за адресою: м. Київ, проспект Визволителів, 3А, та про надання дозволу на їх вилучення у ОСОБА_2 Ухвалою слідчого судді Дніпровського районного суду м. Києва від 14.07.2015 р. у справі № 755/6146/15-к вказане клопотання слідчого СВ Дніпровського РУ ГУМВС України в м. Києві було задоволене.

На виконання ухвали суду слідчим СВ РУ ГУ МВС був здійсний виїзд за адресою АДРЕСА_1 , за результатами якого і було встановлено, що за вказаною адресою вилучені речові докази відсутні, у зв`язку з чим стосовно ОСОБА_2 було відкрите кримінальне провадження за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України.

За таких обставин, доводи позивача про те, що відповідачами-1, 3 не були вчинені дії з дослідження умов зберігання майна у строк, визначений Інструкцією (з 30.12.2014 р. по 31.12.2015 р.), спростовується вказаними вище обставинами.

З урахуванням викладеного суд вважає, що позивачем не доведено наявність такого елементу складу правопорушення, як неправомірність (протиправність) поведінки органів досудового розслідування під час здійснення досудового розслідування кримінального провадження № 0013198.

Щодо суб`єкта правопорушення суд зазначає наступне. Спірні правовідносини у зв`язку із неповерненням позивачу вилученого 30.12.2014 р. під час обшуку майна, мають цивільно-правовий характер, оскільки, як вже неодноразово вказувалось судом, вилучене у позивача під час кримінального провадження № 0013198 майно, було передане на відповідальне зберігання ОСОБА_2 , а тому обов`язок з повернення даного майна виник саме у даної фізичної особи, як і відповідальність за незбереження такого майна, враховуючи при цьому, що кримінальне провадження № 0013198 стосовно ФОП Короля О.О. на даний час закрите. За таких обставин відсутній такий елемент делікту, визначений ст. 1173 ЦК України, як спеціальний суб`єкт - орган державної влади.

Слід також звернути увагу на недоведеність позивачем наявності заподіяної йому шкоди.

Із матеріалів справи вбачається, що для визначення розміру матеріального збитку у сумі 818 694,65 грн., ФОП Король О.О. звернувся до суб`єкта оціночної діяльності ТОВ "Експертне бюро Шашкова". За результатами проведеної оцінки матеріального збитку по окремо визначеному майну (13 найменувань обладнання) був складений звіт № 22-11-18 від 22.11.2018 р., відповідно до висновку якого вартість матеріального збитку, завданого ФОП Королю О.О. при втраті належного йому майна складає 818 694,65 грн., а саме - реальні збитки у сумі 261 431,29 грн. та упущена вигода у сумі 557 263, 36 грн.

Водночас, суд не приймає до уваги вказаний звіт у якості належного доказу завдання матеріальної шкоди позивачу на суму 818 694,65 грн з огляду на наступне.

З указаного звіту суб`єкта оціночної діяльності вбачається, що в основу дослідження експерта були взяті: договір купівлі-продажу № 05/9 від 05.09.2013 р., договір поставки № 5а від 01.08.2014 р., видаткові накладні № Чуб-32909 від 09.09.2013 р. та № КН-0000083 від 26.08.2014 р. до вказаних договорів (відповідно), видаткові накладні від 21.02.2013 р., № 374 від 25.02.2013 р., № 301 від 12.02.2014 р., № 466 від 05.03.2014 р., товарний чек від 04.05.2014 р. та ухвала слідчого судді Дніпровського районного суду міста Києва від 02.04.2018 р. у справі № 755/28635/14-к.

Разом з тим, зазначені докази не містять ідентифікуючих ознак щодо обладнання (маркувань, заводського номеру), за допомогою яких можливо встановити, що експертом досліджувались саме ті документи, які відносяться до обладнання, вилученого під час обшуку 30.12.2014 р., та вони не свідчать про те, що експертом оцінювалось саме те майно, що було вилучене в якості речових доказів, перелік яких не співпадає з переліком придбаного позивачем обладнання, яке оцінювалось.

Крім того, матеріали справи не містять доказів того, що майно (обладнання), вилучене у ФОП Короля О.О. під час обшуку 30.12.2014 р., на загальну суму 115 628,80 грн. було втрачене та така втрата була зумовлена діями (бездіяльністю) відповідачів. Як вже вказувалось, зберігачем вилученого під час обшуку майна була визначена фізична особа ОСОБА_2 , а за останнім визначеним місцезнаходженням цього майна по АДРЕСА_1 , слідчим була встановлена лише його відсутність (не втрата). Отже, такі обставини не дають суду підстави вважати фактичну втрату майна, що було вилучене під час обшуку 30.12.2014 р., шкодою.

Крім того, обґрунтовучи суму упущеної вигоди, позивач посилається на укладений із ФОП Оселедько С.В. договір оренди обладнання від 22.12.2014 р., відповідно до якого ФОП Король О.О. передав в оренду вказаній особі обладнання загальною вартістю 115 000,00 грн. зі строком оренди у 5 років. Позивач вказує, що у зв`язку із безпідставним вилученням у нього майна він не отримав дохід у сумі 557 263, 36 грн. від здачі в оренду ФОП Оселедько С.В. обладнання.

З цього приводу суд зазначає, що неотриманим доходом (упущеною вигодою) є таке зменшення майнових прав кредитора, яке ґрунтується на точних даних, безспірно підтверджуючих можливість отримання ним коштів у разі, якщо його б право не було порушено. Разом з тим, будь-яких даних, які б свідчили про те, що позивач міг отримати дохід у вигляді оренди в сумі 557 263, 36 грн., останнім суду не надано. При цьому в матеріалах справи відсутні докази фактичної передачі позивачем ФОП Оселедьку С.В . обладнання, вказаного у договорі оренди від 22.12.2014 р. (зокрема, акт прийому-передачі обладнання), а також докази того, що в оренду передавалось саме те обладнання, яке було вилучене у ФОП Короля О.О. під час обшуку від 30.12.2014 р. (відсутні ідентифікуючі ознаки та маркування цього обладнання).

Отже, за висновком суду позивачем не надано суду доказів, що свідчать про наявність факту завдання шкоди ФОП Королю О.О. органами досудового розслідування на загальну суму 818 694,65 грн. (реальних збитків у сумі 261 431,29 грн. та упущеної вигоди у сумі 557 263, 36 грн.), а також причинного зв`язку між діями органів досудового розслідування із спричиненням збитків.

Що стосується вимог позивача про стягнення моральної шкоди на суму 50 000,00 грн., суд зазначає наступне. Так, ФОП Король О.О. вказує, що у зв`язку із безпідставним вилученням у нього майна та незбереженням цього майна органами досудового слідства у кримінальному провадженні № 0013198, позивача фактично було позбавлено права на володіння цим майном, яке гарантується законом, а тому є підстави для відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку зі знищенням чи пошкодженням його майна; 3) у приниженні честі та гідності особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Стаття 1176 ЦК України встановлює особливий режим відшкодувала шкоди, завданої фізичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду.

У Законі України "Про відшкодування шкоди завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" зазначено, що відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянину, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають в нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Окрім того, у п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 р. "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" розяснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

У пункті 9 вказаної постанови Пленуму Верховного Суду України зазначено, що розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат. Зокрема, враховується стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля необхідні для відновлення попереднього стану.

Однак, беручи до уваги встановлені вище обставини у справі та висновки суду, факт наявності у позивача моральної шкоди залишається не доведеним, а тому і в цій частині позов задоволенню не підлягає.

Окремо слід звернути увагу на обраний позивачем спосіб захисту - стягнення шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування в сумі 868 694,65 грн., у зв`язку із втратою майна, яке було вилучене під час обшуку органами досудового слідства.

Статтею 20 Господарського кодексу України передбачено, що кожний суб`єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ст. 16 Цивільного кодексу України).

Перелік основних способів захисту цивільних прав та інтересів визначається ч. 2 ст.16 Цивільного кодексу України, а також ст. 20 Господарського кодексу України.

Так, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Як зазначено у статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Отже, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам (аналогічна позиція викладена у постановах Вищого господарського суду України від 01.06.2016 по справі № 910/268/16, від 10.05.2016 по справі № 920/1837/14).

Однак, позивач, звертаючись до суду із даним позовом про стягнення шкоди, завданої незаконними діями органів державної влади, обрав невірний та неефективний способу захисту, адже майно, що було вилучене під час обшуку у ФОП Короля О.О. , передане на відповідальне зберігання фізичній особі ОСОБА_2 за цивільно-правовою угодою, який має нести відповідальність за його втрату.

З урахуванням викладеного суд приходить до висновку, що позовні вимоги ФОП Короля О.О. задоволенню не підлягають.

Судові витрати зі сплати судового збору у разі відмови у задоволенні позову відповідно до ст. 129 ГПК України покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 73-79, 129, 236-238 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволенні позову Фізичної особи-підприємця Короля Олексія Олександровича до Дніпровського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві, Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у місті Києві, Головного управління Національної поліції у місті Києві, Державної казначейської служби України, третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів - Міністерства внутрішніх справ України, ОСОБА_2 про стягнення шкоди, завданої незаконними діями органів державної влади, в сумі 868 694,65 грн.

Рішення ухвалено в нарадчій кімнаті та проголошено його вступну та резолютивну частини в судовому засіданні 10 липня 2019 року.

Повний текст рішення складений 24 липня 2019 року.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до суду апеляційної інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 20-денний строк з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Головіна К.І.