ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 липня 2019 року Справа № 906/994/16

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Грязнов В.В., суддя Мельник О.В. , суддя Розізнана І.В.

секретар судового засідання Першко А.А.,

представники учасників справи:

позивача- Губерт О.М. ;

відповідачі - не з`явився;

третьої особи 2- Шахрай О .А., Беседін В.І .;

третьої особи 1, 3- не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Позивача-Закритого акціонерного товариства «Житомирські ласощі» на ухвалу господарського суду Житомирської області від 13.05. 2018р., повний текст якої складено 22.05.2019р., у справі №906/994/16 (суддя Машевська О.П.)

за позовом Закритого акціонерного товариства «Житомирські ласощі» м.Житомир

до Виконавчого комітету Житомирської міської ради м.Житомир

Виконавчого комітету Коростенської міської ради Житомирської області

м.Коростень

Виконавчого комітету Бердичівської міської ради Житомирської області

м.Бердичів

Олевської міської ради Житомирської області м.Олевськ

Ружинської селищної ради Житомирської області смт.Ружин

Високівської сільської ради Житомирської області с.Високе Черняхівський р-н

Виконавчого комітету Новоград-Волинської міської ради Житомирської

області м.Новоград-Волинський

треті особи на стороні позивача та відповідачів 1 та 2

1. Delta Capital S.A. (Дельта Кепітал С.А.) Женева Швейцарія/м.Боярка

2. ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» м.Київ

3. Фізична особа ОСОБА_4 м.Київ

про скасування рішень виконавчих комітетів,

визнання недійсними свідоцтв про право власності на майно та державних актів

на право власності на земельні ділянки,-

Ухвалою господарського суду Житомирської області від 13.05.2019р. у справі №906/994/16 закрито провадження за позовними вимогами Закритого акціонерного товариства «Житомирські ласощі» (надалі в тексті - ЗАТ «Житомирські ласощі») до Виконавчого комітету Житомирської міської ради, Виконавчого комітету Коростенської міської ради Житомирської області, Виконавчого комітету Бердичівської міської ради Житомирської області, Олевської міської ради Житомирської області, Ружинської селищної ради Житомирської області, Високівської сільської ради Житомирсь-кої області, Виконавчого комітету Новоград-Волинської міської ради Житомирської області за учас-тю третьої особи без самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача Delta Capital S.A. про скасування рішень виконавчих комітетів, визнання недійсними свідоцтв про право влас-ності на майно та державних актів на право власності на земельні ділянки.(т.14, арк.справи 205-213).

Не погоджуючись із постановленою ухвалою, Позивач подав скаргу до апеляційного господ-дарського суду, в якій просить скасувати ухвалу господарського суду Житомирської від 13.05.2019 року у даній справі і направити справу №906/994/16 для продовження розгляду до господарського суду Житомирської області.(т.15, арк.справи 8-11).

Обґрунтовуючи скаргу, Позивач зазначає, що господарський суд першої інстанції постано-вив ухвалу з порушенням норм процесуального права і неповно з`ясувавши всі обставини справи дійшов помилкового висновку про необхідність закриття провадження, оскільки позов обґрунтова-ний тим, що ТДВ «ЖЛ» неправомірно набуло майно, яке вибуло із приватної власності поза волею ЗАТ «Житомирські ласощі» за відсутності рішення власника майна, тому у ТДВ «ЖЛ» були відсут-ні підстави для звернення до відповідних органів місцевого самоврядування з заявами про прий-няття оспорюваних рішень та видачею свідоцтв. Таким чином, Виконавчі комітети міських, сіль-ської (селищної) рад за відсутності відповідного рішення власника не мали законних підстав для прийняття оспорюваних рішень в частині оформлення права власності на об`єкти нерухомого май-на за ТДВ «ЖЛ», так як вони не відповідали підпункту «а» пункту п.8.1 Тимчасового положення, ст.106 ЦК України (відсутність дозволу Антимонопольного комітету України на припинення ЗАТ «Житомирські ласощі» шляхом злиття), ст.108 ЦК України (перетворення ЗАТ «Житомирські ла-сощі» не відбулось), а також статтям 316, 319 ЦК України. У свою чергу оспорювані свідоцтва про право власності на нерухоме майно видані на підставі рішень, які прийняті з порушенням вимог законодавства, оскільки відсутні правові підстави набуття ТДВ «ЖЛ» права власності на об`єкти нерухомого майна. Оспорювані рішення органів місцевого самоврядування про оформлення прав власності на ТДВ «ЖЛ» з видачею свідоцтва на об`єкти нерухомого майна, в розумінні норми ст. 393 ЦК України, порушують права ЗАТ «Житомирські ласощі», а тому для відновлення того стано-вища, яке існувало до видання цих актів, підлягають скасуванню. Скаржник наголошує, що закри-ваючи провадження у справі №906/994/16 в частині скасування рішень виконкомів на підставі п.1 ч.1 ст.231 ГПК України (спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства) суд першої інстанції порушив вимоги Європейської конвенції про захист прав і основоположних сво-бод, Конституцію України, ЦК України та ГПК України. Закриваючи провадження у даній справі в частині визнання недійсними свідоцтв про право власності та про визнання недійсними держав-них актів на право власності на земельні ділянки на підставі п.6 ч.1 ст.231 ГПК України (припинено юридичну особу, яка була однією із сторін у справі, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва) так як відповідач за такими позов-ними вимогами відсутній, - суд порушив ч.4 ст.91, ч.2 ст.104 ЦК України, ст.44 ГПК України, позаяк ТДВ «ЖЛ» відсутнє в Єдиному державно-му реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а тому не могло бути залученим до участі у справі в якості відповідача за відсутності право- та дієздатності, в т.ч. процесуальної. Більше того, закриття провадження у справі на підставі п.6 ч.1 ст.231 ГПК України передбачає, що ТДВ «ЖЛ» мало б бути однією із сторін у справі №906/994/16, що не відповідає фактичним обставинам справи.(т.15, арк.справи 9-11).

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 18.06.2019р. відкрито апеляційне провадження за скаргою Позивача.(т.15, арк.справи 3-7).

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 04.07.2019р. за наслід-ками повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, колегія суддів прий-няла до свого провадження апеляційну скаргу у справі №906/994/16. Судове засідання призначено на 17.07.2019р.(т.15, арк.справи 38-44).

08.05.2019р. від ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» надійшов відзив, у якому він просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги та залишити рішення суду першої інстанції без змін.(т.15, арк.справи 53-57).

Ухвалою від 17.07.2019р. розгляд справи відкладався на 31.07.2019р.(т.15, арк.справи 99-100).

У судових засіданнях апеляційної інстанції 17 та 31 липня 2019 року представник Позивача підтримав апеляційну скаргу в повному обсязі та надав пояснення в обґрунтування своєї позиції. Представники ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» надали свої пояснення.

Інші учасники справи не забезпечили явку своїх представників у призначене на 17.07.2019 року судове засідання, хоч про час та місце розгляду скарги були повідомлені у встановленому по-рядку.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, заслухавши представників, вивчивши матеріали оскарження, наявні в ній докази, перевіривши правильність додержання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, Північно-західний апеляційний господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів оскарження, Закрите акціонерне товариство «Житомирські ласо-щі» звернулося до господарського суду Житомирської області із позовом про визнання за товарис-твом право власності на об`єкти нерухомого майна за переліком та земельні ділянки за переліком, визначивши співвідповідачами за цими позовними вимогами Товариство з обмеженою відповіда-льністю «Ренесанс Траст» та учасника Товариства з додатковою відповідальністю «ЖЛ» ОСОБА_7 за правилом ст.392 ЦК України.

Ухвалою господарського суду Житомирської області 10.10.2016р. порушено провадження у справі №906/994/16, а також залучено до участі у справі ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні Відповідачів - ТзОВ «Ренесанс Траст» та ОСОБА_7 .

Ухвалою від 14.11.2016р. прийнято до провадження господарським судом Житомирської області справу №906/994/16 в новому складі.

05.12.2016р. надійшла заява про доповнення предмету позову, у якій Позивач просив залу-чити до участі у справі відповідачів - Виконавчі комітети Житомирської міської ради, Коростенсь-кої міської ради, Бердичівської міської ради, Олевської міської ради, Ружинської селищної ради, Високівської сільської ради та Новоград-Волинської міської ради, заявивши до них вимоги про скасування рішень щодо оформлення права власності на об`єкти нерухомого майна ТДВ «ЖЛ», про визнання недійсними виданих на їх підставі свідоцтв про право власності ТДВ «ЖЛ» на ці об`єкти нерухомого майна згідно переліку, а також про визнання недійсними державних актів на право власності на земельні ділянки згідно переліку, виданих ТДВ «ЖЛ».

Ухвалою від 08.12.2016р. суд першої інстанції прийняв заяву Позивача до розгляду, а також залучив в якості Відповідачів виконавчі комітети Житомирської міської ради, Коростенської місь-кої ради, Бердичівської міської ради та Новоград-Волинської міської ради, а також Олевську міську раду, Ружинську селищну раду та Високівську сільську раду, а також Delta Capital S.A.(Дельта Кепітал С.А., Женева, Швейцарія) як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні Позивача.

Ухвалою від 12.05.2017р. залучено до участі у справі фізичну особу ОСОБА_4 в якос-ті третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні Відповідача ОСОБА_7

02.01.2019р. до суду першої інстанції надійшла заява Позивача про відмову від частини по-зовних вимог. В обґрунтування заяви, Позивач посилався на ч.2 п.2 ст.46 ГПК України та ч.1 ст.191 ГПК України, відповідно до яких має право відмовитися від позову (всіх або частини позовних ви-мог) на будь-якій стадії судового процесу. Крім того, заявою від 12.03.2019р. Позивач підтверджує, що йдеться про відмову від частини позовних вимог, пред`явлених до Відповідачів - Товариства з обмеженою відповідальністю «Ренесанс Траст» та учасника Товариства з додатковою відповідаль-ністю «ЖЛ» ОСОБА_7 і Позивач просив закрити провадження у справі за цими позовними вимогами на підставі п.4 ч.1 ст.231 ГПК України.

Ухвалою від 25.03.2019р. господарський суд Житомирської області заяву ЗАТ «Житомирські ласощі» про відмову від частини позовних вимог на підставі п.4 ч.1 ст.231 ГПК задоволив. Прийняв відмову ЗАТ «Житомирські ласощі» від позовних вимог щодо визнання за ним право власності на об`єкти нерухомого майна, відповідачами за якими визначено Товариство з обмеженою відповіда-льністю «Ренесанс Траст» та учасника ТДВ «ЖЛ» ОСОБА_7 , а третіми особами їх стороні визначе-но ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» і закрито провадження у справі №906/ 994/16 за цими позовними вимогами.

Крім того, як вже зазначалося, ухвалою від 13.05.2019р. господарський суд Житомирської області закрив провадження у справі №906/994/16 за позовними вимогами ЗАТ «Житомирські ла-сощі» до Виконавчого комітету Житомирської міської ради, Виконавчого комітету Коростенської міської ради Житомирської області, Виконавчого комітету Бердичівської міської ради Житомирсь-кої області, Олевської міської ради Житомирської області, Ружинської селищної ради Житомирсь-кої області, Високівської сільської ради Житомирської області, Виконавчого комітету Новоград-Волинської міської ради Житомирської області за участю третьої особи без самостійних вимог що-до предмету спору на стороні позивача Delta Capital S.A. про скасування рішень виконавчих комі-тетів, визнання недійсними свідоцтв про право власності на майно та державних актів на право власності на земельні ділянки.(т.14, арк.справи 205-213).

Постановляючи вказану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги По-зивача до Відповідачів - Виконкомів та Рад за предметним та суб`єктним критеріями віднесені ГПК України до юрисдикції господарських судів та мають самостійний характер. Похідними позов-ними вимогами у спорах щодо права власності на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю) є виключно вимоги щодо реєстрації майна, інших реєстраційних дій. Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження. Так, застосування п.1 ч.1 ст.231 Кодексу пов`язано також з необхідністю вилучати з процесу господарського судочинства справи, порушені за позовами, що подані вгаслі-док помилкового уявлення особи про її право на звернення до господарського суду у випадках, коли предмет спору чи суб`єктний склад його учасників не охоплюється юрисдикцією господарсь-ких судів, чи право або інтерес не підлягають судовому захисту.

Таким чином, суд першої інстанції зауважив - Позивач визнає, що позовні вимоги до Відпо-відачів про скасування рішень виконкомів відповідних місцевих рад в частині оформлення права власності ТДВ «ЖЛ» на об`єкти нерухомого майна, власником яких він себе вважає після віднов-лення право- та дієздатності юридичної особи - обґрунтовані не їх невідповідністю вимогам закону на дату їх прийняття в проміжку часу з квітня по травень 2011року, а необхідністю відновити своє правове становище відносно цих об`єктів нерухомого майна.

Суд першої інстанції, виходив з того, що метою здійснення правосуддя є відновлення або захист порушеного права, а не спростування юридичних фактів, що мали місце у вищенаведений проміжок часу та за відсутності Позивача як суб`єкта права. Додатковим аргументом викладеному є подані учасниками судового процесу клопотання про застосування строку позовної давності до цих позовних вимог, тоді як за загальним правилом ч.1 ст.261 ЦК України, застосування інституту позовної давності безпосередньо пов`язане з особою, право якої порушується управлінськими дія-ми, рішеннями чи бездіяльністю органів місцевого самоврядування, а також із необхідністю вста-новлення початку перебігу строку для «права на позов».

Із зазначених мотивів, суд першої інстанції закрив провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст.231 ГПК України за позовними вимогами Позивача до Відповідачів в частині скасування рішень виконкомів, а на підставі п.6 ч.1 ст.231 ГПК України за позовними вимогами про визнання недійс-ними свідоцтв про право власності та про визнання недійсними державних актів на право власноті на земельні ділянки, відповідач за якими відсутній. При цьому, суд зауважив, що належним відпо-відачем за такими позовними вимогами має бути особа, на користь якої видані правовстановлю-ючі документи. Участь органів місцевого самоврядування як співвідповідачів (якщо позивач вва-жає їх винними у порушенні своїх прав) у такому спорі не змінює його приватноправового характе-ру.(т.14, арк.справи 210-зворот, 211-зворот)

Перевіривши додержання судом першої інстанції норм процесуального права, апеляційний суд вважає, що скарга обґрунтована та підлягає задоволенню з огляду на наступне:

Відповідно до п.п.1,2,4 ст.269 Господарського процесуального кодексу України (надалі в тек-сті - ГПК України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково по-даними доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено пору-шення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або не-правильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до п.13 ч.1 ст.255 ГПК України, окремо від рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції, зокрема, про закриття про-вадження у справі. Апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.(ст.271 ГПК України).

Звертаючись із апеляційною скаргою, Позивач вважає порушеним його право на судовий розгляд справи.

Переглядаючи оскаржувану ухвалу, колегія суддів зауважує, що сучасна система права Ук-раїни значною мірою сприйняла концепцію поділу права на приватне і публічне, поклавши в осно-ву такого поділу зміст інтересу. Там, де відносини ґрунтуються на владно-розпорядчих засадах, йдеться про загальний, публічний, а не приватний інтерес.

Однак слід зазначити, що поділ права на приватне та публічне тільки за критерієм інтересу (матеріальний критерій) в сучасних умовах можливий, але навряд чи є універсальним, в деяких ви-падках неможливо чітко визначити: чий інтерес має перевагу - приватний чи публічний. У зв`язку з цим до критеріїв поділу можна віднести метод регулювання приватних та публічних відносин, властивий сфері приватного та сфері публічного права.

Таким чином, публічне право - це сукупність правових норм, які регулюють відносини, що побудовані на засадах влади та підпорядкування їх учасників владним інституціям, і пов`язані з державними або суспільними інтересами.

Приватне право - це сукупність правових норм, які за допомогою диспозитивного методу, забезпечують і регулюють відносини, засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні і майновій незалежності їх учасників.

При цьому, між приватним і публічним правом немає і не може бути «різкої демаркаційної лінії». Так, у приватному (цивільному) праві застосовуються суто публічні інститути (наприклад, державна реєстрація юридичних осіб, обмеження права власності, публічний договір, договір при-єднання тощо). Навпаки, у публічному праві можна знайти приклади регулювання відносин на за-гальних засадах цивільного права.

Отже, право регулює відносини, в яких суб`єкти здійснюють свої права та обов`язки, які в свою чергу, також можна поділити на приватноправові та публічно-правові.

Приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового, особисто-го інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення, як правило, майнового приватного права чи інтересу, що підлягає захис-ту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, або такий, що йому не суперечить. Спір є приватноправовим, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Визначальними ознаками приватноправових відносин є юридична рівність та майнова само-стійність їх учасників, наявність майнового чи немайнового, особистого інтересу суб`єкта. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення при-ватного права чи інтересу, як правило, майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спо-сіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин. Спір є приватноправо-вим також у тому випадку, якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Публічно-правовий спір є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Публічно-правовим вважається також спір, який виник з позовних вимог, що ґрунтуються на нормах публічного права, де держава в особі відповідних органів виступає щодо громадянина не як рівноправна сторона у правовідносинах, а як носій суверенної влади, який може вказувати або забороняти особі певну поведінку, давати дозвіл на передбачену законом діяльність тощо.

Характерною ознакою публічно-правових спорів є сфера їх виникнення - публічно-правові відносини, тобто передбачені нормами публічного права суспільні відносини, що виражаються у взаємних правах та обов`язках їх учасників у різних сферах діяльності суспільства, зокрема пов`я-заних з реалізацією публічної влади.

Публічний порядок - це публічно-правові відносини, які мають імперативний характер і виз-начають основи суспільного ладу держави. Так, наприклад положеннями ст.228 ЦК України визна-чено перелік правочинів, які є нікчемними, як такі, що порушують публічний порядок.

Узагальнюючи наведене вище, колегія суддів вважає необхідним вказати, що суд кожної юрисдикції захищає суспільний порядок у межах власної предметної юрисдикції.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне об-винувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Відповідно до статті 6 Конвенції, кожен має право на справедливий і публічний розгляд йо-го справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Поняття «суд, встановлений законом» включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних та юридичних осіб, державних і суспільних інтересів.

Термін «юрисдикція» вживається саме для визначення повноважень і предмета діяльності судів загальної юрисдикції.

Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати компетенцію як різ-них ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господар-ського та адміністративного.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається виз-начена категорія справ.

Розмежування юрисдикцій прийнято вирішувати за допомогою критеріїв, тобто передбаче-них законом умов, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судо-чинства.

Важливість визначення юрисдикції підтверджується як закріпленням у Конституції України принципу верховенства права, окремими елементами якого є законність, правова визначеність та доступ до правосуддя, так і прецедентною практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ). У статті 6 Конвенції, яка в силу положень статті 9 Конституції України є частиною націо-нального законодавства, закріплено принцип доступу до правосуддя.

Під доступом до правосуддя згідно зі стандартами ЄСПЛ розуміють здатність особи безпе-решкодно отримати судовий захист як доступ до незалежного і безстороннього вирішення спорів за встановленою процедурою на засадах верховенства права.

Предметна юрисдикція - це розмежування компетенції цивільних, кримінальних, господар-ських та адміністративних судів. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до їх відання законодавчими актами, тобто діяти в межах встановленої ком-петенції.

Відповідно до частини другої статті 4 ГПК України, юридичні особи та фізичні особи-підп-риємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарсько-го суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопору-шенням.

Господарські суди розглядають справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спо-рів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фі-зичні особи-підприємці. Вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, визнання недійсними актів, що порушують права на майно (майнові права), якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав чи спору, що виник з корпоративних відносин, якщо цей спір підлягає розгляду в господарському суді і переданий на його розгляд ра-зом з такими вимогами (пункти 6, 13 частини першої статті 20 ГПК України).

Закриваючи провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст.231 ГПК України, суд першої інс-танції не врахував, що питання - чи підвідомча господарському суду справа у спорі, що повинно ви-рішуватись залежно від того, який характер мають спірні правовідносини, тобто чи є вони приват-ноправовими чи публічно-правовими, та чи відповідає склад сторін у справі статті 1 Господарського процесуального кодексу України у редакції, чинній на момент звернення з цим позовом та розгляду справи місцевим господарським судом.

Реалізуючи відповідні повноваження, державні органи або органи місцевого самоврядування вступають з юридичними та фізичними особами у цивільні та господарські правовідносини. У таких відносинах держава або територіальні громади є рівними учасниками цивільних відносин з іншими юридичними та фізичними особами, у тому числі з суб`єктами підприємницької діяльності.

Індивідуальні акти органів держави або місцевого самоврядування, якими реалізовуються волевиявлення держави або територіальної громади як учасника цивільно-правових відносин і з яких виникають, змінюються, припиняються цивільні права й обов`язки, не належать до правових актів управління, а спори щодо їх оскарження мають приватноправовий характер, тобто справи у них підвідомчі господарським судам з урахуванням відповідності суб`єктного складу сторін таких правовідносин.

Таким чином, справи у спорах за участю державних органів та органів місцевого самовря-дування, що виникають з правовідносин, в яких державні органи й органи місцевого самоврядуван-ня реалізують повноваження, які виникають з відносин приватноправового характеру, за відповід-ності складу сторін спору статті 1 Господарського процесуального кодексу України у редакції, чин-ній на момент звернення з цим позовом підвідомчі господарським судам.

Суд першої інстанції підставою для закриття провадження визначив, що метою здійснення правосуддя є відновлення або захист порушеного права, а не спростування юридичних фактів, що мали місце у певний проміжок часу та за відсутності Позивача як суб`єкта права.

Разом з тим, закриття провадження у справі - це форма закінчення розгляду господарської справи без прийняття судового рішення у зв`язку з виявленням після порушення провадження у справі обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи й у порядку іншого (ніж господарське) судочинства.

Нормами Цивільного та Господарського кодексів України визначено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним. Отже, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Застосування конкретного способу за-хисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Оцінюючи належність обраного позивачем способу захисту та обґрунтовуючи відповідний висновок, судам слід виходити із його ефективності, і це означає, що вимога на захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечити понов-лення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Встановивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального пра-ва або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і, відповідно, ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу у захисті, встановивши безпідставність та необґрунтованість заявле-них вимог.

Предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - по-силання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та пра-вове обґрунтування необхідності його захисту.

Відтак підставою для звернення до суду є наявність порушеного права, а таке звернення здійснюється особою, котрій це право належить, і саме з метою його захисту. Відсутність обставин, які підтверджували б наявність порушення права особи, за захистом якого вона звернулася, є під-ставою для відмови у задоволенні такого позову, що не було враховано судом першої інстанції при постановленні ухвали від 13.05.2019р. про закриття провадження на підставі п.1 ч.1 ст.231 ГПК України.

Тобто провадження у справі підлягає закриттю, якщо при її розгляді буде встановлена непід-відомчість справи господарському суду. Разом з тим, вимоги про скасування рішень виконавчих ко-мітетів, визнання недійсними свідоцтв про право власності на майно та державних актів на право власності на земельні ділянки є такими, що виникають із приватно-правових відносин та може бу-ти самостійним предметом спору.

Крім того, згідно з приписами частин другої-четвертої статті 231 ГПК України, якщо провад-ження у справі закривається з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої цієї статті, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи. У разі закрит-тя провадження у справі повторне звернення до суду із спору між тими самим сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається. Про закриття провадження у справі суд пос-тановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернен-ня судового збору з бюджету.

У даному випадку, закриваючи провадження у справі суд першої інстанції дійшов помилко-вого висновку, що такий спір не лише не може розглядати в порядку господарського судочинства, а взагалі не підлягає розгляду в судах будь-якої юрисдикції чим порушим норми процесуального права, а тому в цій частині ухвалу суду першої інстанції від 13.05.2019р. належить скасувати.

При цьому, колегія суддів також не погоджується із закриттям провадження на підставі п.6 ч.1 ст.231 ГПК України в частині вимог про скасування свідоцтв на право власності та державних актів на право власності на землю.

Відповідно до пункту 6 статті 231 ГПК України, господарський суд закриває провадження у справі, якщо настала смерть фізичної особи або оголошено її померлою чи припинено юридичну особу, які були однією із сторін у справі, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступ-ництва.

Тобто, за положеннями наведених норм суд припиняє (закриває) провадження у справі за наступних умов: 1) припинено діяльність суб`єкта господарювання чи настала смерть фізичної осо-би або оголошено її померлою, які були однією з сторін у справі; 2) відсутність правонаступництва.

Згідно з частиною 4 статті 91 ЦК України, цивільна правоздатність юридичної особи виникає з моменту її створення і припиняється з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення. Відповідно до частини 1 статті 59 ГК України, припинення діяльності суб`єкта господ-дарювання здійснюється відповідно до закону.

Юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перет-ворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників.(ч.1 ст.104 ЦК України).

Таким чином, колегія суддів погоджується із доводами апеляційної скарги, що ТДВ «ЖЛ» який міг би бути відповідачем відсутній в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а тому не міг бути залучений до участі у справі як відповідач за відсутності право- та дієздатності, в т.ч. процесуальної.

Тому у даній справі помилковим є закриття провадження на підставі п.6 ч.1 ст.231 ГПК Ук-раїни, оскільки одного з належних відповідачів станом на дату звернення не існувало, він не був залучений до участі у справі, а тому і не припиняв свою діяльність під час провадження в суді першої інстанції, що не було враховано господарським судом Житомирської області.

Натомість учасниками справи є інші співвідповідачі, відносно яких позовні вимоги зали-шились не розглянутими.

Колегія суддів також зауважує, що помилкове зазначення у вступних частинах процесуаль-них документів суду Товариства з обмеженою відповідальністю «Ренесанс Траст» та учасника ТДВ «ЖЛ» ОСОБА_7 як відповідачів після закриття провадження щодо них та вимог про визнання права власності на нерухоме майно ухвалою господарського суду Житомирської об-ласті від 25.03.2019р.(яка набрала законної сили) не наділяє зазначених осіб повторно будь-якими правами учасників справи та не відновлює їх процесуального статусу.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що закриваючи проваджен-ня у справі на підставі пунктів 1 та 6 частини 1 статті 231 ГПК України, суд першої інстанції при-пустився порушення норм процесуального права, а висновки, що право або інтерес не підлягають судовому захисту та про неможливість подальшого розгляду справи через припинення відповідача є помилковими і такими, що зумовлюють скасування ухвали від 13.05.2019р.

Відповідно до ч.3 ст.271 ГПК України, у випадках скасування судом апеляційної інстанції, зокрема, ухвали про закриття провадження у справі - справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.

Відтак, справу №906/994/16 необхідно передати на розгляд господарського суду Житомир-ської області.

З мотивів зазначених вище, колегія суддів вважає, що наявні всі підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування ухвали суду першої інстанції з підстав ст.277 ГПК України через неправильне застосування норм процесуального права та невідповідність обставинам справи вис-новків, викладених в ухвалі, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення.

Керуючись ст.ст.34,86,129,232,233,240,275,271,277,282,284 Господарського процесуаль-ного кодексу України, Північно-західний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Закритого акціонерного товариства «Житомирські ласощі» на ухвалу господарського суду Житомирської області від 13.05.2019р. у справі №906/994/16 задоволити.

2. Ухвалу суду першої інстанції скасувати.

3. Справу №906/994/16 передати на розгляд до господарського суду Житомирської області.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 20 днів з моменту виготовлення повного тексту постанови.

Головуючий суддя Грязнов В.В.

Суддя Мельник О.В.

Суддя Розізнана І.В.