ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

30 липня 2019 р. Справа № 903/227/19

Господарський суд Волинської області у складі судді Войціховського Віталія Антоновича, за участі секретаря судового засідання Сердюкової Аліни Олегівни

за відсутності представників сторін у зв`язку з їх неявкою в судове засідання

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Луцьку у приміщенні Господарського суду Волинської області в порядку загального позовного провадження матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Мотронівський Гірничо - Збагачувальний Комбінат", м. Вільногірськ

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Вог Трейд", м. Луцьк

про визнання недійсним п. 3.2. генерального договору поставки нафтопродуктів № 06-ДГ/133 від 16.01.2018р.

Суть спору: Товариство з обмеженою відповідальністю "Мотронівський Гірничо - Збагачувальний Комбінат" звернувся до господарського суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Вог Трейд" про визнання недійсним п. 3.2. генерального договору поставки нафтопродуктів № 06-ДГ/133 від 16.01.2018р.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається, на порушення порядку укладення спірного правочину, який передбачено ЗУ "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю", а саме на відсутність згоди Загальних зборів учасників товариства відповідача на вчинення значного правочину, яким є оспорюваний договір, що на думку позивача, є підставою для визнання п. 3.2. договору недійсним.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.03.2019р. справу було розподілено на розгляд судді Дем`як В.М.

Ухвалою суду від 27.03.2019р. за вказаним позовом було відкрито провадження у справі; справу постановлено розглядати за правилами загального позовного провадження; підготовче засідання у справі призначено на 22.04.2019р.

Ухвалою суду від 22.04.2019р. було оголошено перерву в підготовчому засіданні до 27.05.2019р.

24.05.2019р. на адресу суду від відповідача надійшли письмові пояснення на позовну заяву від 24.05.2019р., з обгрунтовуючими вказані пояснення документами, в котрих позивач позов заперечує та просить суд відмовити позивачу в задоволенні останнього з огляду на наступне:

16 січня 2018 року між ТОВ "Вог Трейд" та ТОВ "Мотронівський Гірничо - Збагачувальний Комбінат" було укладено генеральний договір поставки нафтопродуктів № 06-ДГ/133, відповідно до п. 1.1. котрого передбачено, що продавець зобов`язується поставити та передати у власність покупця нафтопродукти в кількості та асортименті, що передбачені в накладних на відпуск товару, виписаних продавцем, а покупець зобов`язується прийняти товар від продавця та оплатити його загальну вартість на умовах даного договору.

У період червень-вересень 2018 року між позивачем та відповідачем було підписано додатки № 1-5 до договору згідно котрих сторонами спору було погоджено кількість, ціну, загальну вартість, строки поставки та оплати нафтопродуктів по спірному договору поставки.

На виконання умов договору та додатків до нього позивачем було поставлено, а відповідачем - прийнято дизельне паливо на суму 1 391 450, 30грн., що підтверджується: видатковими накладними № 15729 від 15.06.2018 р., № 16892 від 26.06.2018 р., № 20258 від 25.07.2018 р., № 24778 від 23.08.2018 р., № 29232 від 21.09.2018 р.

Згідно п. п. 4.1., 4.2. цього договору поставки сторонами погоджено, що розрахунки між сторонами здійснюються в Українській національній валюті - гривнях. Вид розрахунків-безготівковий. Форма розрахунків - платіжним дорученням. Розрахунки за товар здійснюються покупцем на умовах 100% попередньої оплати, протягом робочого (банківського) дня виставлення продавцем рахунку на оплату товару покупцю.

При цьому, відповідач повідомляє, що в порушення умов вищевказаного договору поставки, зобов`язання щодо оплати отриманого товару ТОВ "Мотронівський Гірничо - Збагачувальний Комбінат" виконано несвоєчасно та лише частково, а саме, проведено оплату в розмірі 824 880, 10 грн., що підтверджується довідкою банку № 02-5/8-4/384 від 25.10.2018 року.

Таким чином, основна сума заборгованості ТОВ "Мотронівський Гірничо - Збагачувальний Комбінат" перед ТОВ "Вог Трейд" згідно умов договору поставки становить 566 570,20 грн.

У зв`язку з існуванням боргу, ТОВ "Вог Трейд" звернувся до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою про стягнення з ТОВ "Мотронівський Гірничо - Збагачувальний Комбінат" коштів.

В процесі розгляду справи №904/5233/18 ТОВ "Мотронівський Гірничо - Збагачувальний Комбінат" також заявив зустрічний позов до ТОВ "Вог Трейд" з вимогою визнання договору поставки нафтопродуктів № 06-ДГ/133 від 16.01.2018р. недійсним з тих, підстав, що підписант договору поставки є неналежним та у договорі відсутні всі істотні умови.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 04.03.2019р. позов ТОВ "Вог Трейд" було задоволено та вирішено стягнути з ТОВ "Мотронівський Гірничо - Збагачувальний Комбінат" 566 570,20 грн. суми основного боргу, 1 629,86 грн. - 3% річних, 10 764,83-інфляційних витрат, 8 684,47 грн. - судового збору. У задоволенні зустрічного позову про визнання правочину недійсним було відмовлено.

Крім того, відповідач засвідчує, що обґрунтовуючи дану позовну заяву, ТОВ "Мотронівський Гірничо - Збагачувальний Комбінат" підставою для визнання правочину недійсним визначає наявність обмеження у Статуті ТОВ "Вог Трейд" у вчиненні даного правочину, оскільки останній підписаний на суму десять мільйонів гривень без відповідних погоджень із Загальними зборами. Проте, додані до матеріалів справи документи свідчать про відсутність доказів на такі посилання, адже у додатках до позову є лише витяг із Статуту позивача.

Отже, на думку відповідача, позивачем не доведено які ж були обмеження на підписання спірного договору та у чому саме вони полягають.

Водночас, представник ТОВ "Вог Трейд" у взаємовідносинах з даним контрагентом діяв добросовісно та у межах повноважень, що надані йому підприємством, що стверджується довіреністю.

При цьому, посилаючись на положення ст. ст. 203, 215, 237, 241, 627, 655 ЦК України відповідач засвідчує, що оспорюваний правочин прийнятий сторонами до виконання, а матеріали справи, зокрема, належним чином підписаний договір поставки, додатки до нього, докази в підтвердження проведення позивачем часткової оплати, підтверджують даний факт.

27.05.2019р. на адресу суду від відповідача у справі надійшла заява від 25.05.2019р. про відвід судді Дем`як В.М.

Ухвалою суду від 27.05.2019р. заяву ТОВ "Вог Трейд" про відвід судді Дем`як В.М. по справі 903/227/19 було задоволено, справу №903/227/19 передано для здійснення повторного автоматизованого розподілу.

Відповідно до ч.1 ст. 40 ГПК України у разі задоволення заяви про відвід судді, який розглядає справу одноособово, справа розглядається в тому самому суді іншим суддею, який визначається у порядку, встановленому статтею 32 цього Кодексу.

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.05.2019р. справу було розподілено на розгляд судді Войціховському В.А.

Ухвалою суду від 29.05.2019р. (суддя Войціховський В.А.) справу №903/227/19 за позовом ТОВ "Мотронівський Гірничо - Збагачувальний Комбінат" до відповідача ТОВ "Вог Трейд" про визнання недійсним п. 3.2. генерального договору поставки нафтопродуктів № 06-ДГ/133 від 16.01.2018р. було прийнято до свого провадження, підготовче засідання у справі призначено на 27.06.2019р., запропоновано учасникам судового процесу вчинити певні дії та надати суду відповідні додаткові матеріали.

В судовому засіданні 27.06.2019р. господарським судом було постановлено протокольну ухвалу про оголошення в судовому засіданні перерви до 11 липня 2019 року.

Ухвалою суду від 27.06.2019р. повідомлено Товариство з обмеженою відповідальністю "Вог Трейд" про оголошення в судовому засіданні перерви до 11.07.2019р.

В судовому засіданні 11.07.2019р. було постановлено протокольну ухвалу про закриття підготовчого провадження у справі та призначення справи до розгляду по суті на 24 липня 2019 р.

22.07.2019р. на адресу суду від представника позивача - адвоката Рашко В.Г. надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у з зв`язку неможливістю прибуття в судове засідання представників позивача- адвокатів Поляк І.В. та Рашко В.Г. з огляду на їх перебування у відпустках.

Ухвалою суду від 24.07.2019р. було відкладено розгляд справи на 30.07.2019р.

З метою належного повідомлення сторін про день та час розгляду справи господарським судом, було здійснено направлення даної ухвали поштовим зв`язком за визначеними у позовній заяві адресами сторін, відправлення ухвали на електронну адресу позивача (), на електронні адреси адвокатів - представника позивача Рашко В.Г. (ІНФОРМАЦІЯ_1), Поляк І.В. (ІНФОРМАЦІЯ_2), шляхом повідомлення сторін телефонограмами, а також шляхом опублікування відповідного оголошення на офіційному веб - сайті Господарського суду Волинської області (http://vl.arbitr.gov.ua).

Позивач свого уповноваженого представника в засідання суду 30.07.2019р. не направив, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце судового розгляду справи.

Водночас, 30.07.2019р. засобами електронного зв`язку на адресу суду надійшло клопотання представника позивача, адвоката Поляк І.В. (довіреність №122 від 12.04.2019р., Свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серія РН№1552 від 31.01.2019р.) про розгляд справи за відсутності уповноваженого представника позивача за наявними у справі матеріалами.

При цьому, суд засвідчує, що у статті 42 ГПК України закріплені права та обов`язки учасників справи, в тому числі обов`язок учасника справи сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи. Ці права та обов`язки виникають з моменту набуття учасником відповідного процесуального статусу. При цьому права позивача виникають з моменту подання позову до господарського суду. Тому з моменту подання позову до суду позивач зобов`язаний вживати заходів до всебічного, повного та об`єктивного встановлення всіх обставин справи.

Відповідач свого уповноваженого представника в засідання суду 30.07.2019р. не направив, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце судового розгляду справи, що стверджується підписом представника відповідача про отримання ухвали від 24.07.2019р. про відкладення розгляду справи на примірнику ухвали суду від 24.07.2019р.

Відповідно до ст. 2 Господарського процесуального кодексу України, одним із основних завдань господарського судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Проаналізувавши подані сторонами на обґрунтування позовних вимог та заперечень докази, господарський суд вважає за можливе в даному судовому засіданні розглянути справу по суті, за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, господарський суд, оцінюючи подані сторонами докази за своїм переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному й об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, дійшов до висновку, що пред`явлений позивачем до відповідача позов безпідставний та не підлягає до задоволення.

Викладена позиція суду пов`язана з наступними встановленими в судовому засіданні обставинами:

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, 16 січня 2018 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Вог Трейд", в особі представника Єртасова Максима Львовича, який діяв на підставі Довіреності №205 від 30.12.2017р. (продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Мотронівський Гірничо - Збагачувальний Комбінат", в особі Директора ОСОБА_3 (покупець) був укладений генеральний договір поставки нафтопродуктів №06-ДГ/133, згідно з п.п. 1.1., 1.2. котрого продавець зобов`язується поставити та передати у власність покупця нафтопродукти в кількості та асортименті, що передбачені в накладних на відпуск товару, виписаних продавцем, а покупець зобов`язується прийняти товар від продавця та оплатити його загальну вартість на умовах даного договору. Одиниця виміру кількості товару та кількість поставки кожної партії товару підтверджується накладними на відпуск товару, виписаними продавцем.

Відповідно до п. 2.1 договору, товар постачається покупцю автомобільним транспортом на умовах - FСА (Інкотермс - 2010) - завантажено в автомобільний транспорт покупця з резервуарів нафтобаз, узгоджених сторонами додатково, згідно заявок, наданих покупцем. Товар за даним договором може постачатись на умовах СРТ (Інкотермс - 2010) - перевезення оплачене за реквізитами вказаними покупцем у відповідних заявках на поставку товару. Поставка товару здійснюється продавцем протягом 1-2 робочих днів з дати отримання від покупця заявки та попередньої оплати за товар. Датою поставки вважається дата видаткової накладної на товар. Розмір мінімальної товарної партії - 1 бензовоз (автоцистерна).

Згідно з п.п. 3.1., 3.2. договору, ціна за одиницю виміру кількості товару визначається в рахунках на оплату товару, наданих продавцем та підтверджується прийнятим до виконання покупцем рахунком на оплату товару. Ціна товару включає податки та обов`язкові платежі, передбачені чинним законодавством України. Оплата покупцем товару згідно рахунку на оплату, наданого продавцем, свідчить про погодження сторонами істотних умов договору в частині поставки партії товару в кількості, асортименті та по ціні, визначеній в рахунку на оплату, наданого продавцем. Покупець зобов`язаний вчинити всі необхідні дії для забезпечення прийняття оплаченого у формі 100% попередньої оплати товару в кількості, асортименті та по ціні, визначеній в рахунку на оплату, наданого продавцем, згідно умов даного договору. Загальна сума договору становить суму вартості товару, поставленого протягом терміну дії даного договору, згідно накладних на відпуск товару, але у будь-якому разі не перевищує 10 000 000,00грн. з урахуванням ПДВ.

У відповідності до п. п 4.1., 4.2. договору, розрахунки між сторонами здійснюються в Українській національній валюті - гривнях. Вид розрахунків - безготівковий. Форма розрахунків платіжним дорученням. Розрахунки за товар здійснюються покупцем на умовах 100% попередньої оплати, протягом робочого (банківського) дня виставлення продавцем рахунку на оплату товару покупцю.

Згідно п. 9.15. цього договору даний договір набуває сили з моменту його підписання і діє до 31.12.2018р., але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань.

Дана угода підписана сторонами та скріплена відтисками печаток господарюючих суб`єктів (а.с. 10-14).

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, між Товариством з обмеженою відповідальністю "Вог Трейд" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Мотронівський Гірничо - Збагачувальний Комбінат" було укладено додатки до генерального договору поставки нафтопродуктів №06-ДГ/133 від 16.01.2018р. №1 від 15.06.2018р. (а.с. 15), №2 від 25.06.2018р. (а.с. 16), №3 від 23.07.2018р. (а.с. 17), №4 від 23.08.2018р. (а.с. 18), №5 від 20.09.2018р. (а.с. 19).

Згідно з п. 1 додатку № 1 від 15.06.2018р. до генерального договору поставки нафтопродуктів №06-ДГ/133 від 16.01.2018р., на виконання умов Генерального договору поставки нафтопродуктів № 06-ДГ/133 від 16.01.2018р. продавець зобов`язується поставити, а покупець прийняти партію товару наступного асортименту, кількості та по наступних цінах: дизельне паливо у кількості 8427л за ціною 24,25грн за одиницю на суму 204 354,75грн.

Відповідно до п. 1 додатку № 2 від 25.06.2018р. до генерального договору поставки нафтопродуктів №06-ДГ/133 від 16.01.2018р., на виконання умов Генерального договору поставки нафтопродуктів № 06-ДГ/133 від 16.01.2018р. продавець зобов`язується поставити, а покупець прийняти партію товару наступного асортименту, кількості та по наступних цінах: дизельне паливо у кількості 8360л за ціною 24,15грн за одиницю на суму 201 894грн.

За умовами п. 1 додатку № 3 від 23.07.2018р. до генерального договору поставки нафтопродуктів №06-ДГ/133 від 16.01.2018р., на виконання умов Генерального договору поставки нафтопродуктів № 06-ДГ/133 від 16.01.2018р. продавець зобов`язується поставити, а покупець прийняти партію товару наступного асортименту, кількості та по наступних цінах: дизельне паливо у кількості 8543л за ціною 23,95грн за одиницю на суму 204 604,85грн.

Згідно з п. 1 додатку № 4 від 23.08.2018р. до генерального договору поставки нафтопродуктів №06-ДГ/133 від 16.01.2018р., на виконання умов Генерального договору поставки нафтопродуктів № 06-ДГ/133 від 16.01.2018р. продавець зобов`язується поставити, а покупець прийняти партію товару наступного асортименту, кількості та по наступних цінах: дизельне паливо у кількості 8370л за ціною 25,15грн за одиницю на суму 210 505,50грн (п.1 додатка №4 від 23.08.2018 до договору).

За положеннями п. 1 додатку № 5 від 20.09.2018р. до договору, на виконання умов Генерального договору поставки нафтопродуктів № 06-ДГ/133 від 16.01.2018р. продавець зобов`язується поставити, а покупець прийняти партію товару наступного асортименту, кількості та по наступних цінах: дизельне паливо у кількості 21432л за ціною 26,60грн. за одиницю на суму 570 091,20грн.

Дані додатки до генерального договору поставки нафтопродуктів №06-ДГ/133 від 16.01.2018р. підписані сторонами та скріплені відтисками печаток господарюючих суб`єктів.

На виконання умов генерального договору поставки нафтопродуктів №06-ДГ/133 від 16.01.2018р. (з врахуванням укладених в подальшому додатків №1 від 15.06.2018р., №2 від 25.06.2018р., №3 від 23.07.2018р., №4 від 23.08.2018р., №5 від 20.09.2018р. до нього) відповідач-ТОВ "Вог Трейд" поставив позивачу-ТОВ "Мотронівський Гірничо - Збагачувальний Комбінат", а останній прийняв товар на загальну суму 1 391 450,30грн., що стверджується видатковими накладними №15729 від 15.06.2018р. на суму 204 354,75грн., №16892 від 26.06.2018р. на суму 201 894,00грн., №20258 від 25.07.2018р. на суму 204 604,85грн., №24778 від 23.08.2018р. на суму 210 505,50грн., №29232 від 21.09.2018р. на суму 570 091,20грн. (а.с. 42-76), які підписано сторонами без зауважень та скріплено відтисками печаток господарюючих суб`єктів.

Відповідно до вищевказаних видаткових накладних постачальник передав, а покупець прийняв товар на загальну суму 1 391 450,30грн.

В матеріалах справи наявна довідка ПАТ "Банк інвестицій та заощаджень" №02-5/8-4/384 від 25.10.2018р. (а.с. 47) з якої вбачається здійснення покупцем в період з 04.07.2018р. по 23.08.2018р. часткової оплати отриманого на підставі генерального договору поставки нафтопродуктів №06-ДГ/133 від 16.01.2018р. товару на загальну суму 824 880,10грн.

В даному випадку, звертаючись з позовом до Господарського суду Волинської області, позивач просить суд визнати недійсним пункт 3.2. генерального договору поставки нафтопродуктів № 06/ДГ/133 від 16.01.2018р., посилаючись при цьому, на порушення відповідачем порядку укладення спірного правочину, який передбачено ЗУ "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю", а саме на відсутність згоди загальних зборів учасників товариства відповідача на вчинення значного правочину, яким є оспорюваний договір, що на думку позивача, є підставою для визнання п. 3.2. договору недійсним.

За умовами статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно зі ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

В силу положень ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання правочину недійсним.

Згідно зі ст. ст. 202, 203 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Частиною 1 статті 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Судом встановлено, що в даному випадку генеральний договір поставки нафтопродуктів № 06/ДГ/133 від 16.01.2018р. за своєю правовою природою є договором поставки.

Статтею 712 ЦК України визначено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

В силу приписів ч. 1 ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

У відповідності до ст. 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

В силу припису статті 204 Цивільного кодексу України правомірність правочину презюмується.

Отже, заявляючи позов про визнання недійсним договору, позивач має довести наявність тих обставин, з якими закон пов`язує визнання угод недійсними і настанням відповідних наслідків.

Водночас, згідно ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Приписами ч. 1 ст. 207 Господарського кодексу України (в редакції, чинній на момент укладення договору поставки від 16.01.2018р.) передбачено, що господарське зобов`язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб`єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

У п. 1 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України від 01.12.2004р. № 18-рп/2004 по справі за конституційним поданням 50 народних депутатів України щодо офіційного тлумачення окремих положень частини першої статті 4 Цивільного процесуального кодексу України (справа про охоронюваний законом інтерес) визначено, що поняття "охоронюваний законом інтерес", що вживається в частині першій статті 4 Цивільного процесуального кодексу України та інших законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям "права", треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загально правовим засадам.

Недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини (стаття 217 ЦК України).

З урахуванням викладеного, недійсність правочину зумовлюється наявністю дефектів його елементів: дефекти (незаконність) змісту правочину; дефекти (недотримання) форми; дефекти суб`єктного складу; дефекти волі - невідповідність волі та волевиявлення.

За загальним правилом статті 217 Цивільного кодексу України правочин не може бути визнаний недійсним, якщо законові не відповідають лише окремі його частини і обставини справи свідчать про те, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної його частини. У такому разі господарський суд може визнати недійсною частину правочину. Недійсними частини правочину визнаються за загальними правилами визнання правочинів недійсними із застосуванням передбачених законом наслідків такого визнання. Якщо недійсна частина правочину виконана будь-якою із сторін, господарський суд визначає наслідки такої недійсності залежно від підстави, з якої вона визнана недійсною (п.2.11 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» №11 від 29.05.2013р.).

Відповідно до п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 №9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" згідно зі ст.217 Цивільного кодексу України правочин не може бути визнаний недійсним у цілому, якщо закону не відповідають лише його окремі частини й обставини справи свідчать про те, що він був би вчинений і без включення недійсної частини. У цьому разі відповідно до ст. 217 Цивільного кодексу України суд може визнати недійсною частину правочину.

Статтею 236 ЦК України встановлено, що нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

Згідно із статтею 1 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю" цей Закон визначає правовий статус товариств з обмеженою відповідальністю та товариств з додатковою відповідальністю (далі - товариство), порядок їх створення, діяльності та припинення, права та обов`язки їх учасників.

Відповідно до статті 44 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю" (на яку посилається позивач у позовній заяві) Статут товариства може встановлювати особливий порядок надання згоди уповноваженими на те органами товариства на вчинення певних правочинів залежно від вартості предмета правочину чи інших критеріїв (значні правочини). Рішення про надання згоди на вчинення правочину, якщо вартість майна, робіт або послуг, що є предметом такого правочину, перевищує 50 відсотків вартості чистих активів товариства станом на кінець попереднього кварталу, приймаються виключно загальними зборами учасників. Рішення про надання згоди на вчинення інших значних правочинів, крім зазначених у частині другій цієї статті, приймаються загальними збори учасників, якщо інше не встановлено статутом товариства. Якщо замість кількох правочинів товариство могло вчинити один значний правочин, то кожен із таких правочинів вважається значним. Посадові особи товариства, винні у порушенні порядку вчинення значних правочинів, солідарно відповідають за збитки, заподіяні товариству.

Водночас, у матеріалах справи наявна копія Статуту Товариства з обмеженою відповідальністю "Вог Трейд" (у новій редакції, яка чинна станом на час розгляду даної справи та була чинною на момент підписання сторонами спірного договору, затверджена Загальними зборами учасників ТОВ "Вог Трейд" Протокол №05/16 від 23.12.2016 року) (а.с. 80-97), згідно п.п. 13.1.-13.11. котрого Управління Товариством здійснюється: Загальними Зборами учасників (Збори учасників); Виконавчим органом - Директором Товариства. Вищим органом товариства є Загальні збори учасників. Вони складаються із учасників або призначених ними представників. Представники Учасників можуть бути постійними або призначатися на певний строк. Учасник має право в будь який час замінити свого представника, сповістивши про це інших Учасників. Учасники вправі передавати свої повноваження на зборах іншому Учаснику або його представнику. Загальні збори учасників обирають Голову та секретаря Зборів учасників. Загальні збори учасників можуть приймати рішення з будь-яких питань діяльності товариства. Компетенцією Загальних зборів учасників є: визначення основних напрямків діяльності Товариства, затвердження його планів та звітів про їх виконання; внесення змін до Статуту Товариства, в тому числі зміна розміру його статутного капіталу; утворення та відкликання виконавчого органу Товариства, Ревізійної комісії; затвердження річних результатів діяльності Товариства, включаючи його дочірні підприємства, затвердження звітів і висновки ревізійної комісії, порядку розподілу прибутку, строку та порядку виплати частки прибутку (дивідендів), визначення порядку покриття збитків; створення, реорганізація і ліквідація дочірніх підприємств, філій та представництв, затвердження їх Статутів та положень про них; винесення рішень про притягнення до майнової відповідальності посадових осіб органів управління товариства; затвердження правил процедури та інших внутрішніх документів товариства, визначення організаційної структури товариства; визначення форм контрою за діяльністю виконавчого органу, створення та повноваження відповідних контрольних органів; прийняття рішення про припинення діяльності Товариства, призначення ліквідаційної комісії, затвердження ліквідаційного балансу; прийняття рішення про злиття, приєднання, поділ, перетворення, виділ товариства, призначення відповідних комісій та затвердження балансів; встановлення розміру, форми і порядку внесення Учасниками додаткових вкладів; вирішення питання про придбання Товариством частки Учасника; виключення Учасника з Товариства; затвердження проекту колективного договору; прийняття рішення та надання дозволу (повноважень) директору Товариства на укладення, зміну чи розірвання Товариством будь-яких правочинів одноразово або декількох правочинів з одним контрагентом протягом одного календарного року поспіль на суму, яка перевищує 50 000 000,00 (п`ятдесят мільйонів) гривень або її еквіваленту в іноземній валюті за курсом НБУ за винятком правочинів, зазначених у п.п. 16 п. 13.6 та п.13.7, цього Статуту; прийняття рішення та надання дозволу (повноважень) Директору Товариства на укладення договорів (угод, контрактів), незалежно від їх суми, щодо: розпорядження будь-яким нерухомим майном Товариства, включаючи земельні ділянки, в тому числі, але не виключно - щодо іпотеки та будь-якого відчуження або придбання нерухомого майна Товариства (в тому числі передачі нерухомого майна як внеску до статутного капіталу іншого підприємства), відмови від права користування чи права власності на земельну ділянку тощо; передачі в оренду, платне/безоплатне користування рухомого і нерухомого майна на строк більше 3 (трьох) років; відчуження або розпорядження в будь-який спосіб корпоративними правами (часткам акціями), що належать Товариству в інших товариствах, підприємствах та об`єднаннях; відчуження або розпорядження в будь-який спосіб об`єктами права інтелектуальної власності; надання будь-якої позики, поручительства, гарантії, отримання кредиту, а також передачі довірче управління майна Товариства; випуск Товариством облігацій, боргових розписок, векселів, будь-яких інших фінансові інструментів. Повноваження, передбачені пунктами 1, 2, 3, 4, 5, 8, 9, 10, 11, 13 належать до виключної компетенції загальних зборів учасників і не можуть бути передані до компетенції іншого органу управління Товариства. Рішення з питань зазначених у пунктах "1", "2", а також при вирішенні питань про виключення Учасника з Товариства приймаються, якщо за них проголосують Учасники, що володіють в сукупності більш як 50 відсотків загальної кількості голосів Учасників Товариства у вищому органі.

З решти питання рішення приймаються простою більшістю голосів. Не відноситься до компетенції Загальних зборів учасників, прийняття рішення щодо укладення правочинів (договорів, угод) незалежно від їх суми щодо: надання або отримання позики, фінансової допомоги, надання/отримання поручительства, відчуження та придбання цінних паперів з товариствами, учасником (акціонером) яких прямо або опосередковано є Приватна компанія з обмеженою відповідальністю ВЕСТ ОІЛ ГРУП ХОЛДІНГ Б.В. (WEST OIL GROUP HOLDING B.V. Private Limited Liability Company). Прийняття рішення про укладення правочинів, зазначених у п. 13.7 відноситься до компетенції Директора Товариства. Виконавчим органом товариства є Директор товариства, який здійснює керівництво усією поточною діяльністю товариства. Директор має право, зокрема, без довіреності здійснювати дії від імені товариства, представляти інтереси товариства перед третіми особами, самостійно приймати рішення про укладення, зміну, розірвання будь-яких правочинів (угод, договорів) одноразово або декількох правочинів з одним контрагентом протягом одного календарного року поспіль на суму, що не перевищує 50 000 000,00грн., за винятком тих правочинів, прийняття рішення про укладення, яких відноситься до компетенції Вищого органу управління, згідно з п.п. 16 п. 13.6 цього Статуту, укладати від імені товариства правочини (договори) право на прийняття рішення про укладення яких належить директору, згідно п. 13.11., 13.7 цього Статуту, видавати від імені товариства довіреності.

Отже, розглянувши матеріали справи, дослідивши умови укладеного між сторонами генерального договору поставки нафтопродуктів № 06/ДГ/133 від 16.01.2018р. та положення Статуту Товариства з обмеженою відповідальністю "Вог Трейд" (у новій редакції, яка чинна станом на час розгляду даної справи та була чинною на момент підписання сторонами спірного договору, затверджена Загальними зборами учасників ТОВ "Вог Трейд" Протокол №05/16 від 23.12.2016 року), судом не встановлено, а позивачем не доведено наявність будь-яких обмежень чи застережень у Статуті товариства - відповідача стосовно необхідності погодження Загальними зборами учасників ТОВ "Вог Трейд" укладення договору поставки нафтопродуктів, в т.ч. на суму договору, що не перевищує 10 000 000,00грн. (в даному випадку загальна сума договору поставки з врахуванням укладених в подальшому додатків до договору становить 1 391 450,30грн.), а отже, суд не вбачає підстав для визнання п. 3.2. договору поставки недійсним з підстави підписання даного договору з порушенням виключної компетенції Загальних зборів ТОВ "Вог Трейд".

Разом із тим, суд вважає за необхідне засвідчити, що відповідно до статті 239 ЦК України правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє.

Статтею 241 ЦК України визначено, що правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання. Наступне схвалення правочину особою, яку представляють, створює, змінює і припиняє цивільні права та обов`язки з моменту вчинення цього правочину.

Згідно пункту 3.4. постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" від 29.05.2013р. №11, наступне схвалення юридичною особою правочину, вчиненого від її імені представником, з перевищенням повноважень, унеможливлює визнання такого правочину недійсним (стаття 241 ЦК України). Настання передбачених цією статтею наслідків ставиться в залежність від того, чи було в подальшому схвалено правочин особою, від імені якої його вчинено; тому господарський суд повинен у розгляді відповідної справи з`ясовувати пов`язані з цим обставини. Доказами такого схвалення можуть бути відповідне письмове звернення уповноваженого органу (посадової особи) такої юридичної особи до другої сторони правочину чи до її представника (лист, телефонограма, телеграма, телетайпограма тощо) або вчинення зазначеним органом (посадовою особою) дій, які свідчать про схвалення правочину (прийняття його виконання, здійснення платежу другій стороні, підписання товаророзпорядчих документів і т. ін.). Наведене стосується й тих випадків, коли правочин вчинений не представником юридичної особи з перевищенням повноважень, а особою, яка взагалі не мала повноважень щодо вчинення даного правочину.

Суд констатує, що наданими до справи документами підтверджується факт вчинення спірного правочину сторонами і наступне його прийняття до виконання та схвалення позивачем.

Зокрема, вчинення правочину між сторонами підтверджується наявністю не лише підписів на спірному договорі, але і наявністю відтисків печаток як юридичної особи позивача, так і відповідача.

Так, сторонами було надано ряд документів та пояснень, що засвідчують наступне схвалення спірного генерального договору поставки нафтопродуктів № 06/ДГ/133 від 16.01.2018р. з укладеними в подальшому додатками №1 від 15.06.2018р., №2 від 25.06.2018р., №3 від 23.07.2018р., №4 від 23.08.2018р., №5 від 20.09.2018р. до нього позивачем.

Так, на виконання умов договору поставки №06-ДГ/133 від 16.01.2018р. (з врахуванням додатків №1 від 15.06.2018р., №2 від 25.06.2018р., №3 від 23.07.2018р., №4 від 23.08.2018р., №5 від 20.09.2018р. до нього) відповідач-ТОВ "Вог Трейд" поставив позивачу-ТОВ "Мотронівський Гірничо - Збагачувальний Комбінат", а останній прийняв товар на загальну суму 1 391 450,30грн., що стверджується видатковими накладними №15729 від 15.06.2018р. на суму 204 354,75грн., №16892 від 26.06.2018р. на суму 201 894,00грн., №20258 від 25.07.2018р. на суму 204 604,85грн., №24778 від 23.08.2018р. на суму 210 505,50грн., №29232 від 21.09.2018р. на суму 570 091,20грн. (а.с. 42-76), які підписано сторонами без зауважень та скріплено відтисками печаток господарюючих суб`єктів.

Відповідно до вищевказаних видаткових накладних постачальник передав, а покупець прийняв товар на загальну суму 1 391 450,30грн.

Крім того, в матеріалах справи наявна довідка ПАТ "Банк інвестицій та заощаджень" №02-5/8-4/384 від 25.10.2018р. (а.с. 47) з якої вбачається здійснення покупцем в період з 04.07.2018р. по 23.08.2018р. часткової оплати отриманого на підставі генерального договору поставки нафтопродуктів №06-ДГ/133 від 16.01.2018р. товару на загальну суму 824 880,10грн.

Отримання товару згідно договору №06-ДГ/133 від 16.01.2018р. на суму 1 391 450,30грн., проведення часткових розрахунків на суму 824 880,10грн. не заперечується сторонами, зокрема, позивачем- ТОВ "Мотронівський Гірничо - Збагачувальний Комбінат".

Усі наведені документи містять відомості про те, що вони складені у процесі виконання сторонами договору поставки №06-ДГ/133 від 16.01.2018р. Таким чином судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що, як позивач, так і відповідач, вчиняли дії, спрямовані на прийняття до виконання оспорюваного договору.

При цьому, позивач у справі не подав доказів того, що сторона позивача зверталася до відповідача з приводу повернення останньому коштів, як помилково перерахованих, тощо.

При цьому, судом приймається до уваги й та обставина, що рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 04.03.2019р. у справі №904/5233/18 за позовом ТОВ "Вог Трейд" до ТОВ "Мотронівський Гірничо - Збагачувальний Комбінат" про стягнення заборгованості та за зустрічним позовом ТОВ "Мотронівський Гірничо - Збагачувальний Комбінат" до ТОВ "Вог Трейд" про визнання генерального договору поставки нафтопродуктів №06-ДГ/133 від 16.01.2018р. недійсним (а.с. 48-49), яке було залишено без змін постановою Центрального апеляційного господарського суду від 24.06.2019р. та набрало законної сили, було задоволено первісний позов ТОВ "Вог Трейд" до ТОВ "Мотронівський Гірничо - Збагачувальний Комбінат" про стягнення заборгованості у сумі 578 964,89грн., стягнуто з ТОВ "Мотронівський Гірничо - Збагачувальний Комбінат" на ТОВ "Вог Трейд" 566 570,20грн. основного боргу, 1 629,86грн. - 3% річних, 10 764,83грн. - інфляційних втрат, 8 684,47грн. - судового збору, стягнуто з ТОВ "Вог Трейд" в дохід Державного бюджету України 185,92грн - судового збору, у зустрічному позові ТОВ "Мотронівський Гірничо - Збагачувальний Комбінат" до ТОВ "Вог Трейд" про визнання недійсним генерального договору поставки № 06/ДГ/133 від 16.01.2018р. було відмовлено.

При цьому, в процесі розгляду справи, Господарським судом Дніпропетровської області було встановлено наступне:

"Генеральний договір поставки нафтопродуктів №06-ДГ/133 від 16.01.2018р. з боку ТОВ "Вог Трейд" був підписаний представником товариства Єрастовим Максимом Львовичем на підставі довіреності №205 від 30.12.2017. Вказана довіреність видана директором ТОВ "Вог Трейд" ОСОБА_5 .

Згідно з випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадський формувань від 29.07.2016р. директором ТОВ "Вог Трейд" був ОСОБА_5 . Відповідно до протоколу №23/01/18 від 23.01.2018р. загальних зборів учасників ТОВ "Вог Трейд" було звільнено з посади директора товариства ОСОБА_5 та призначено директором цього товариства ОСОБА_6 .

Таким чином, ОСОБА_5 , як директор ТОВ "Вог Трейд", мав право видавати довіреність № 205 від 30.12.2017р..

В свою чергу, представник ТОВ "Вог Трейд" Єрастов Максим Львович діяв в межах повноважень при укладенні генерального договору поставки нафтопродуктів №06-ДГ/133 від 16.01.2018р. на підставі довіреності № 205 від 30.12.2017р., виданої директором (на той час) вказаного товариства ОСОБА_5 .

Навіть якщо погодитись з твердженням ТОВ "Мотронівський Гірничо - Збагачувальний Комбінат" про перевищення повноважень представником ТОВ "Вог Трейд", то в подальшому мало місце наступне схвалення правочину, оскільки спірний договір виконувався сторонами.

Зокрема, здійснювалась поставка палива, його приймання та часткова оплата".

Таким чином, факт виконання та схвалення сторонами генерального договору поставки нафтопродуктів №06-ДГ/133 від 16.01.2018р. (з укладеними в подальшому додатками №1 від 15.06.2018р., №2 від 25.06.2018р., №3 від 23.07.2018р., №4 від 23.08.2018р., №5 від 20.09.2018р. до нього) та його вчинення з боку ТОВ "Вог Трейд" уповноваженим представником, в межах повноважень визначених довіреністю № 205 від 30.12.2017р., має преюдиційне значення та не підлягає доказуванню в силу положень ч. 4 ст. 75 ГПК України.

За змістом ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення є обов`язковими до виконання на всій території України і тому вважаються законними, доки вони не скасовані в апеляційному чи касаційному порядку або не переглянуті компетентним судом в іншому порядку, визначеному процесуальним законом, в межах провадження справи, в якій вони ухвалені.

Відповідно до п. 9 ч. 2 ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства, зокрема, є обов`язковість судового рішення.

Відповідно до п. п. 33, 34 рішення Європейського суду з прав людини від 19.02.2009 у справі "Христов проти України" одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їх рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів (справа "Брумареску проти Румунії" п. 61)

Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до принципу res judicata, тобто поваги до остаточного рішення суду.

Відповідно до ч. 4. ст. 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Преюдиційність - це обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набуло законної сили, в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиційно встановлені факти не підлягають доказуванню, адже їх істину вже встановлено у рішенні чи вироку, і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акту, який вступив в законну силу.

Відтак, на переконання суду, відповідачем в даному випадку не надано суду належних та допустимих в розумінні ст. ст. 73-77 ГПК України доказів в підтвердження необхідності надання згоди Загальних зборів учасників товариства відповідача на вчинення даного правочину, оскільки Статут товариства відповідача не містить будь-яких обмежень для вчинення товариством правочинів щодо поставки нафтопродуктів, в т.ч. на суму договору, що не перевищує 10 000 000,00грн. (в даному випадку загальна сума договору поставки з врахуванням укладених в подальшому додатків до договору становить 1 391 450,30грн.).

Крім цього, суд констатує, що умови, на яких договір укладається, мають істотне значення, оскільки від них залежать особливості договірних прав і обов`язків сторін договору, а також належне виконання зобов`язань. За загальним правилом істотними вважаються умови, які необхідні і достатні для укладення договору. Це випливає зі ст. 638 ЦК, згідно з якою договір вважається укладеним тільки тоді, коли між сторонами досягнуто згоди зі всіх істотних його умов. Це означає, що за відсутності хоча б однієї з таких умов договір не може вважатися укладеним. Водночас, якщо досягнуто згоди щодо істотних умов, то договір набирає чинності, навіть якщо не містить якихось інших умов.

Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків та, в разі задоволення позовних вимог, зазначати в судовому рішенні в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин (п. 2.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 11 від 29.05.2013 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними").

Невідповідність правочину актам законодавства як підстава його недійсності, повинна ґрунтуватися на повно та достовірно встановлених судами обставинах справи про порушення певним правочином (чи його частиною) імперативного припису законодавства; саме по собі відступлення сторонами від положення законодавства, регулювання їх іншим чином, не свідчить про суперечність змісту правочину цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Відповідно до ч. 7 ст. 179 Господарського кодексу України, господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Статтею 180 Господарського кодексу України передбачено, що істотними умовами, є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. При укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Зазначені положення закону кореспондуються з приписами статті 638 ЦК України.

Згідно правової позиції Верховного Суду України, зазначеної у постанові від 06.06.2012р. у справі №6-46цс12, істотними умовами договору купівлі-продажу є умови про предмет та ціну.

Аналізуючи зміст генерального договору поставки нафтопродуктів №06-ДГ/133 від 16.01.2018р. на предмет закріплення в останньому обов`язкових умов договору купівлі-продажу суд засвідчує, що в розділі 1 договору сторонами визначено предмет договору - товар, а саме нафтопродукти.

В розділах 3, 4 договору сторони погодили ціну товару, загальну суму договору та порядок розрахунків, а в розділі 9 строк дії договору.

Приймаючи до уваги положення Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України та Господарського процесуального кодексу України, суд приходить до висновку, що позивачем при зверненні до суду з вимогами про визнання п.3.2. генерального договору поставки нафтопродуктів №06-ДГ/133 від 16.01.2018р. недійсним не доведено наявність тих обставин, з якими закон пов`язує визнання правочинів (його окремої частини) недійсними. Доводи позивача, що висвітлені у позові, не знайшли свого підтвердження при дослідженні доказів та встановленні обставин справи.

З огляду на викладене, беручи до уваги ті обставини, що п. 3.2. генерального договору поставки нафтопродуктів №06-ДГ/133 від 16.01.2018р. не суперечить положенням ст. ст. 203, 215, 217 Цивільного кодексу України, іншим вимогам чинного законодавства, зважаючи на підтвердженість фактів прийняття до виконання та вчинення дій щодо схвалення сторонами спірного правочину, виходячи з положень законодавства України, матеріалів та обставин справи, у даному випадку відсутні підстави для визнання недійсним п. 3.2. генерального договору поставки нафтопродуктів №06-ДГ/133 від 16.01.2018р.

Відтак, у задоволенні позову необхідно відмовити повністю.

Крім того, твердження позивача у позовній заяві стосовно того, що відповідач навмисно ввів в оману позивача не береться судом до уваги з огляду на таке:

У відповідності до ст. 227 ЦК України правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним. Якщо юридична особа ввела другу сторону в оману щодо свого права на вчинення такого правочину, вона зобов`язана відшкодувати їй моральну шкоду, завдану таким правочином.

Згідно з положеннями ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Сторона, яка застосувала обман, зобов`язана відшкодувати другій стороні збитки у подвійному розмірі та моральну шкоду, що завдані у зв`язку з вчиненням цього правочину.

Під обманом слід розуміти умисне введення в оману представника підприємства, установи, організації або фізичної особи, що вчинила правочин, шляхом повідомлення відомостей, які не відповідають дійсності, або замовчування обставин, що мали істотне значення для правочину (п. 3.10 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 №11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними").

Правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину.

Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману (п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 № 9 "Про судову практику розгляду цивільних прав про визнання правочинів недійсними").

В аспекті встановлених судом обставин справи суд засвідчує, що позивачем не надано суду жодних доказів наявності умислу з боку відповідача, істотності значення обставин, щодо яких мала місце омана та самого факту обману, а також не наведено будь-яких обставин в підтвердження введення відповідачем позивача в оману.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до ст. 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зі змісту ст. 77 ГПК України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частинами 1, 2, 3 ст. 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008р. зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Відповідно до частини 1 статті 14 ГПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається: у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, прийняття судом рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд вважає, що витрати, пов`язані з поданням позовної заяви до суду та розглядом справи в суді (сплата судового збору), котрі поніс позивач, слід залишити за Товариством з обмеженою відповідальністю "Мотронівський Гірничо - Збагачувальний Комбінат".

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 13, 14, 73, 74, 75, 76-80, 129, 232, 236-240 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

В позові відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до ст. ст. 253, 256, 257 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга подається до Північно-західного апеляційного господарського суду протягом 20 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У той же час згідно підпункту 17.5 пункту 17 Перехідних положень ГПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справи витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повне судове рішення

складено 31.07.2019р.

Суддя В. А. Войціховський