РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

26.06.2019Справа № 910/3551/19

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді ДЖАРТИ В. В., за участі секретаря судового засідання Рєпкіної Ю. Є., розглянув у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження справу

за позовом Державного підприємство "Хлібна база № 85" Державного агентства резерву України

до Державного агентства резерву України

про стягнення 4 605 636,97 грн,

Представники учасників процесу згідно протоколу від 26.06.2019,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У березні 2019 року Державне підприємство "Хлібна база №85" Державного агентства резерву України (далі - позивач, Підприємство, База, Зберігач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Державного агентства резерву України (далі - відповідач, Агентство) про стягнення заборгованості в розмірі 4 605 636,97 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на неналежне виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань в частині повної та своєчасної оплати послуг зі зберігання матеріальних цінностей за договором № юр-2зб/358-2009 від 08.01.2009 відповідального зберігання матеріальних цінностей державного резерву.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.03.2019 вищевказану позовну заяву було залишено без руху та встановлений строк для усунення недоліків позовної заяви.

11.04.2019 через відділ автоматизованого документообігу суду від позивача надійшла заява про усунення недоліків.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.04.2019 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в справі № 910/3551/19, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначене на 10.05.2019 та встановлено строки для подання відзиву, відповіді на відзив, заперечень на відповідь на відзив та інших доказів.

06.05.2019 через відділ автоматизованого документообігу, моніторингу виконання документів (канцелярію) суду надійшов відзив.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.05.2019 підготовче засідання у справі відкладено на 29.05.2019 та запропоновано сторонам надати додаткові докази.

17.05.2019 через канцелярію суду надійшли пояснення відповідача.

29.05.2019 до канцелярії суду представником позивача було подано письмові пояснення, представником відповідача - супровідний лист з документами для долучення до матеріалів справи.

У підготовче засідання 29.05.2019 прибули представники позивача та відповідача та надали пояснення.

Будь-яких заяв чи клопотань учасниками процесу не заявлено.

За наслідками судового засідання 29.05.20198 судом була винесена ухвала про закриття підготовчого провадження та призначення розгляду справи по суті в судовому засіданні 26.06.2019.

У призначеному судовому засіданні 26.06.2019 представник позивача просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, посилаючись на обставини та факти, викладені в позовній заяві.

У свою чергу, представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечував, надавши пояснення, аналогічні тим, що викладені у відзиві на позовну заяву.

Відповідно статті 233 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) рішення у даній справі прийняте в нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва -

ВСТАНОВИВ:

08.01.2009 між ДП «Хлібна база №85» (далі - База, Зберігач) та Державним комітетом України з державного матеріального резерву був укладений договір відповідального зберігання матеріальних цінностей державного резерву № юр-2зб/358-2009 (далі - договір).

Згідно з пунктом 1 Указу Президента України від 09.12.2010 №1085/2010 Державний комітет України з державного матеріального резерву було реорганізовано в Державне агентство резерву України, що виступає правонаступником Державного комітету України з державного матеріального резерву.

Приписи пункту 1.1. договору визначають, що цінності державного матеріального резерву зберігаються у зерносховищах Підприємства, згідно з пунктом 1.2. договору відповідач передає, а позивач приймає на відповідальне зберігання вказані цінності.

Строк дії договору, відповідно до пункту 7.3, розпочинається з моменту його підписання та діє протягом усього терміну зберігання цінностей.

Згідно з пунктом 3.1. договору відповідач зобов`язався відшкодовувати Базі витрати на зберігання цінностей у межах бюджетних асигнувань, передбачених на ці цілі.

Відповідно пункту 4.1. договору вартість зберігання цінностей визначається згідно з Порядком відшкодування витрат підприємствам, установам та організаціям, що здійснюють відповідальне зберігання матеріальних цінностей державного резерву, затвердженим Кабінетом Міністрів України.

Умови пункту 4.2. договору встановлюють, що таке відшкодування (з урахуванням податку на додану вартість) здійснюється пропорційними частками за узгодженням між Агентством та Зберігачем.

Розмір відшкодування витрат на зберігання зерна державного резерву, зокрема, визначається наказами Державного агентства резерву України та був встановлений у розмірі 15 грн за тонну на місяць до 31.01.2016 згідно з Наказом № 235 від 31.12.2013, та у розмірі 30 грн за тонну на місяць з 01.02.2016 включно до серпня 2017 року згідно з Наказом №14 від 29.01.2016.

На виконання умов Договору, позивачем було прийнято на зберігання зерно державного резерву. За твердженнями Підприємства таке зберігання здійснювалось до серпня 2017 року.

З метою одержання відшкодування витрат на зберігання цінностей, Базою було надано Агентству для підписання наступні Акти по відшкодуванню витрат за зберігання зерна державного резерву (надалі - Акти): Акт № 67 (1) по відшкодуванню витрат за зберігання зерна у січні 2016 року в кількості 15049,445 тонн на суму 225741,68 грн з ПДВ; Акт №2 по відшкодуванню витрат за зберігання зерна у лютому 2016 року в кількості 15049,445 тонн на суму 451483,35 грн з ПДВ; Акт №3 по відшкодуванню витрат за зберігання зерна у березні 2016 року в кількості 15049,445 тонн на суму 451483,35 грн з ПДВ; Акт №4 по відшкодуванню витрат за зберігання зерна у квітні 2016 року в кількості тонн на суму 451483,35 грн з ПДВ; Акт №5 по відшкодуванню витрат за зберігання зерна у травні 2016 року в кількості тонн на суму 451483,35 грн з ПДВ; Акт №6 по відшкодуванню витрат за зберігання зерна у червні 2016 року в кількості тонн на суму 45 1483,35 грн з ПДВ; Акт №7 по відшкодуванню витрат за зберігання зерна у липні 2016 року в кількості тонн на суму 451483,35 грн з ПДВ; Акт №8 по відшкодуванню витрат за зберігання зерна у серпні 2016 року в кількості тони на суму 451483,35 грн з ПДВ; Акт №9 по відшкодуванню витрат за зберігання зерна у вересні 2016 року в кількості 15049,445 тонн на суму 451483,35 грн з ПДВ; Акт №10 но відшкодуванню витрат за зберігання зерна у жовтні 2016 року в кількості 15049,445 тонн на суму 451483,35 грн з ПДВ; Акт №11 по відшкодуванню витрат за зберігання зерна у листопаді 2016 року в кількості 15049,445 тонн на суму 451483,35 грн з ПДВ; Акт №12 по відшкодуванню витрат за зберігання зерна у грудні 2016 року в кількості 15049,445 топи на суму 451483.35 грн з ПДВ; Акт №1 по відшкодуванню витрат за зберігання зерна у період з 01 по 25 січня 2017 року в кількості 15049,445 тонн на суму 364099,47 грн з ПДВ; Акт №1 по відшкодуванню витрат за зберігання зерна у період з 26 по 31 січня 2017 року в кількості 14483,260 тонн на суму 84096,35 грн з ПДВ; Акт №2 по відшкодуванню витрат за зберігання зерна у лютому 2017 року в кількості 14483,260 тонн на суму 434497,80 грн з ПДВ; Акт №3 по відшкодуванню витрат за зберігання зерна у березні 2017 року в кількості 14483,260 тонн на суму 434497,80 грн з ПДВ; Акт №4 по відшкодуванню витрат за зберігання зерна у квітні 2017 року в кількості 12507,110 тонн на суму 411819,54 грн з ПДВ; Акт №5 по відшкодуванню витрат за зберігання зерна у травні 2017 року в кількості 7967,460 тонн на суму 338933,66 грн з ПДВ; Акт №6 по відшкодуванню витрат за зберігання зерна у червні 2017 року в кількості 5286,910 тонн на суму 158607,38 грн з ПДВ; Акт №7 по відшкодуванню витрат за зберігання зерна у липні 2017 року в кількості тонн на суму 229,20 грн з ПДВ; Акт №8 по відшкодуванню витрат за зберігання зерна у серпні 2017 року в кількості тонн на суму 84,04 грн з ПДВ.

Починаючи з 2016 року з боку Агентства мали місце неодноразові прострочення відшкодування витрат на зберігання зерна державного резерву.

Загалом за період з січня 2016 року по серпень 2017 року в якості відшкодування витрат Підприємства із зберігання зерна державного матеріального резерву підлягають сплаті грошові кошти у розмірі 225741,68 грн + 451483,35 грн + 451483,35 грн + 451483,35 грн + 451483,35 грн + 451483,35 грн + 451483,35 грн + 451483,35 грн + 451483,35 грн + 451483,35 грн + 451483,35 грн + 364099,47 грн + 84096,35 грн + 434497,80 грн + 434497,80 грн + 411819,54 грн. + 338933,66 грн + 158607,38 грн + 229,20 грн + 84,04 грн = 7 418 923,77 грн з ПДВ.

Загальна сума грошових коштів, сплачених Агентством на користь позивача за вищевказаними Актами становить 2 813 286,80 грн з ПДВ.

Таким чином, заборгованість відповідача становить 4 605 636,97 грн, яку в межах даного позову Підприємство просить стягнути з відповідача на свою користь.

Заперечення Агентства проти задоволення позовних вимог фактично зводяться до того, що Агентство не може здійснити оплату послуг зберігання у зв`язку із відсутністю фінансування по рахунку КПКВК 1203020 «Обслуговування державного та матеріального резерву».

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором зберігання.

За договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов`язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності. Договором зберігання, в якому зберігачем є особа, що здійснює зберігання на засадах підприємницької діяльності (професійний зберігач), може бути встановлений обов`язок зберігача зберігати річ, яка буде передана зберігачеві в майбутньому. Договір зберігання є публічним, якщо зберігання речей здійснюється суб`єктом підприємницької діяльності на складах (у камерах, приміщеннях) загального користування (стаття 936 ЦК України).

Згідно статті 937 ЦК України договір зберігання укладається у письмовій формі у випадках, встановлених статтею 208 цього Кодексу. Договір зберігання, за яким зберігач зобов`язується прийняти річ на зберігання в майбутньому, має бути укладений у письмовій формі, незалежно від вартості речі, яка буде передана на зберігання. Письмова форма договору вважається дотриманою, якщо прийняття речі на зберігання посвідчене розпискою, квитанцією або іншим документом, підписаним зберігачем.

Зберігач зобов`язаний зберігати річ протягом строку, встановленого у договорі зберігання. Якщо строк зберігання у договорі зберігання не встановлений і не може бути визначений виходячи з його умов, зберігач зобов`язаний зберігати річ до пред`явлення поклажодавцем вимоги про її повернення. Якщо строк зберігання речі визначений моментом пред`явлення поклажодавцем вимоги про її повернення, зберігач має право зі спливом звичайного за цих обставин строку зберігання вимагати від поклажодавця забрати цю річ в розумний строк (статті 938 ЦК України).

Нормами статті 946 ЦК України передбачено, що плата за зберігання та строки її внесення встановлюються договором зберігання. Якщо зберігання припинилося достроково через обставини, за які зберігач не відповідає, він має право на пропорційну частину плати. Якщо поклажодавець після закінчення строку договору зберігання не забрав річ, він зобов`язаний внести плату за весь фактичний час її зберігання. Установчим документом юридичної особи або договором може бути передбачено безоплатне зберігання речі.

Витрати зберігача на зберігання речі можуть бути включені до плати за зберігання. Витрати, які сторони не могли передбачити при укладенні договору зберігання (надзвичайні витрати), відшкодовуються понад плату, яка належить зберігачеві. При безоплатному зберіганні поклажодавець зобов`язаний відшкодувати зберігачеві здійснені ним витрати на зберігання речі, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 947 ЦК України).

Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, сторонами не спростовано, що Підприємство згідно укладеного договору взяло на себе зобов`язання щодо зберігання зерна відповідача.

Суд відзначає, що факт надання послуг зберігання зерна підтверджується наявними в матеріалах справи актами по відшкодуванню витрат за зберігання зерна. Наявні в матеріалах справи акти підписані лише представником позивача, проте відповідач не заперечував що вказаних актів. Натомість у матеріалах справи наявний лист № 06 від 08.02.2019, в якому Агентство повідомляло Підприємство щодо отримання актів та неможливості здійснити оплату через брак фінансування.

Під час розгляду даної господарської справи відповідачем жодного доказу на спростування факту надання послуг, або розміру суми заборгованості заявлено не було.

За частиною 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частинами 1 та 2 статті 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до частини 1 статті 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Враховуючи те, що загальна сума заборгованості в розмірі в розмірі 4 605 636,97 грн, підтверджена належними доказами, наявними в матеріалах справи, а строк виконання обов`язку оплати вартості наданих послуг зберігання станом на день розгляду вказаного спору настав, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог Підприємства.

Статтею 74 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до статей 76, 77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно з положеннями статей 78, 79 ГПК кодексу України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Враховуючи наведене, з`ясувавши повно і всебічно обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, надавши оцінку всім аргументам учасників справи, суд дійшов висновку, що позивачем належними та допустимими доказами доведено обставини, покладені в основу позову, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі, а саме щодо стягнення з відповідача 4 605 636,97 грн.

За приписами статті 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за результатами вирішення спору покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 73-74, 76-80, 86, 129, 232-233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позов Державного підприємство "Хлібна база № 85" Державного агентства резерву України до Державного агентства резерву України про стягнення 4 605 636,97 грн, задовольнити повністю.

2. Стягнути з Державного агентства резерву України (01601, місто Київ, Шевченківський район, вулиця Пушкінська, будинок 28; ідентифікаційний код 37472392) на користь Державного підприємство "Хлібна база № 85" Державного агентства резерву України (64703, Харківська область, Барвінківський район, місто Барвінкова, вулиця Київська, будинок 2; ідентифікаційний код 22675081) 4 605 636,97 грн (чотири мільйони шістсот п`ять тисяч шістсот тридцять шість гривень 97 копійок) відшкодування витрат на зберігання та 69 084,55 грн (шістдесят дев`ять тисяч вісімдесят чотири гривні 55 копійок) судового збору.

3. Після набрання рішенням Господарського суду міста Києва законної сили видати відповідні накази.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складене 26.07.2019.

СУДДЯ В. В. ДЖАРТИ