РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

29.07.2019Справа № 910/5668/19
Суддя Мудрий С.М. розглянувши справу

за позовом приватного акціонерного товариства "Північний гірничо-збагачувальний комбінат"

до акціонерного товариства "Українська залізниця"

про стягнення неустойки в розмірі 73 690,20 грн.

Представники сторін: не викликались.

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство "Північний гірничо-збагачувальний комбінат" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення неустойки в розмірі 73 690,20 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем обов`язку своєчасної доставки вантажу.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 11.05.2019 р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання).

28.05.2019 р. позивач до канцелярії суду подав клопотання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження у судовому засіданні з викликом сторін.

В обґрунтування позивачем зазначено, що станом на 28.05.2019 р. не отримав від АТ «Українська залізниця» відзиву на позовну заяву, тому для дотримання передбачених законодавством принципів рівності перед законом та верховенства права на його думку необхідно розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження у судовому засіданні з викликом сторін.

Відповідно до ч. 5, 6 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Суд може відмовити в задоволенні клопотання сторони про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін за одночасного існування таких умов:

предметом позову є стягнення грошової суми, розмір якої не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи.

Проте, предметом даної справи є стягнення неустойки в розмірі 73 690,20 грн., що не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи.

Враховуючи вищезазначене, суд відмовляє в клопотанні відповідача про розгляд справи з викликом сторін.

07.06.2019 р. до канцелярії суду відповідачем подано відзив на позовну заяву.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.1 статті 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з ч.1 статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частина 2 статті 509 ЦК України передбачає, що зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно п.1 ч. 2 статті 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з ч. 1 статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

16.02.2018 між публічним акціонерним товариством "Українська залізниця" (перевізник) та приватним акціонерним товариством "Північний гірничо-збагачувальний комбінат" укладено договір № 02076/Пр3-2018/182 про надання послуг.

Відповідно до п.1.1 договору, предметом цього договору є здійснення перевезення вантажів, надання вантажного вагону для перевезення, та інші послуги, пов`язані з організацією перевезення вантажів у внутрішньому та міжнародному сполученнях.

У відповідності до ст. 24 Угоди термін доставки вантажу на відстань 997 кв становить 997/200=5 діб + 1 доба = 6 діб, на відстань 1046 км -становить 1046/200=6 діб + 1 доба = 7 діб, на відстань 1225-1265 км = 8 діб (1 доба на операції, пов`язані із відправленням вантажу).

Як зазначено позивачем та вбачається з матеріалів справи, акціонерним товариством "Українська залізниця" в особі регіональної філії «Придніпровська залізниця» в грудні 2018 року - лютому 2019 року здійснювалось перевезення вантажів до станції призначення Терни Придніпровської залізниці. Зазначені перевезення оформлені залізничними накладними, наявні в матеріалах справи.

п/нНомер накладноїДата відправкиВідстань, кмДата доставки за угодоюФактична дата доставкиПеріод прострочення (діб)
145874504.01..01.201915.01.2004.01..01.201915.01.2004.01..01.201915.01.2004.01..01.201915.01.2004.01..01.201915.01.2004.01..01.201915.01.20204.01..01.201915.01.2004.01..01.201915.01.2004.01..01.201915.01.20604.01..01.201915.01.20404.01..01.201915.01.20104.01..01.201915.01.2030.12.201897705.01.201923.01.02830.12.201897705.01.201923.01.02930.12.201897705.01.201923.01.03030.12.201897705.01.201923.01.03130.12.201897705.01.201923.01.05230.12.201897705.01.201923.01.05330.12.201897705.01.201923.01.134311.01..01.201923.01.20811.01..01.201923.01.20611.01..01.201923.01.20411.01..01.201923.01.2023.01..01.201907.02.2023.01..01.201907.02.2023.01..01.201907.02.2023.01..01.201907.02.2023.01..01.201907.02.2023.01..01.201907.02.20709.01..01.201907.02.091509.01..01.201907.02.0007729.01..02.201911.02.207829.01..02.201911.02.207929.01..02.201911.02.208029.01..02.201911.02.208129.01..02.201911.02.20196
Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивач зазначає, що відповідачем порушено терміни доставки вантажів за вказаними накладними, визначені п. 41 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998р. №457 та Правилами обчислення термінів доставки вантажу, затверджених наказом Міністерства транспорту України №644 від 21.11.2000р. та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 24.11.2000 за №865/5086, у зв`язку із чим просить суд стягнути з акціонерного товариства "Українська залізниця" 73 690,20 штрафу.

Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Відповідно до статті 307 ГК України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Договір перевезення вантажу укладається в письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням перевізного документа (транспортної накладної, коносамента тощо) відповідно до вимог законодавства. Перевізники зобов`язані забезпечувати вантажовідправників бланками перевізних документів згідно з правилами здійснення відповідних перевезень.

Вантажовідправник і перевізник у разі необхідності здійснення систематичних впродовж певного строку перевезень вантажів можуть укласти довгостроковий договір, за яким перевізник зобов`язується у встановлені строки приймати, а вантажовідправник - подавати до перевезення вантажі у погодженому сторонами обсязі.

Залежно від виду транспорту, яким передбачається систематичне перевезення вантажів, укладаються такі довгострокові договори: довгостроковий - на залізничному і морському транспорті, навігаційний - на річковому транспорті (внутрішньому флоті), спеціальний - на повітряному транспорті, річний - на автомобільному транспорті. Порядок укладення довгострокових договорів встановлюється відповідними транспортними кодексами, транспортними статутами або правилами перевезень.

Умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб`єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами. Сторони можуть передбачити в договорі також інші умови перевезення, що не суперечать законодавству, та додаткову відповідальність за неналежне виконання договірних зобов`язань.

Відповідно до статті 909 ЦК України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).

Частиною 1 статті 919 ЦК України перевізник зобов`язаний доставити вантаж, пасажира, багаж, пошту до пункту призначення у строк, встановлений договором, якщо інший строк не встановлений транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них, а в разі відсутності таких строків - у розумний строк.

Відповідно до ч.1 статті 313 ГК України перевізник зобов`язаний доставити вантаж до пункту призначення у строк, передбачений транспортними кодексами, статутами чи правилами. Якщо строк доставки вантажів у зазначеному порядку не встановлено, сторони мають право встановити цей строк у договорі.

Згідно з ч.1 статті 920 ЦК України у разі порушення зобов`язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

Постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 №457 затверджено Статут залізниць України, який визначає обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом.

Статутом регламентуються порядок укладання договорів, організація та основні умови перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, основні положення експлуатації залізничних під`їзних колій, а також взаємовідносини залізниць з іншими видами транспорту (пункт 2 Статуту).

Відповідно до пункту 5 Статуту на підставі цього Статуту Мінтранс затверджує:

а) Правила перевезення вантажів (далі - Правила);

б) Технічні умови навантаження і кріплення вантажів;

в) Правила перевезення пасажирів, багажу, вантажобагажу та пошти залізничним транспортом України (далі - Правила перевезень пасажирів);

г) інші нормативні документи.

Нормативні документи, що визначають порядок і умови перевезень, користування засобами залізничного транспорту, безпеки руху, охорони праці, громадського порядку, перетину залізничних колій іншими видами транспорту і комунікаціями, пожежної безпеки, санітарні норми та правила на залізничному транспорті, є обов`язковими для всіх юридичних і фізичних осіб на території України.

Відповідно до пункту 4 статті 1 Статуту перевезення залізницями вантажів, пасажирів, багажу і вантажобагажу у міжнародному сполученні здійснюється відповідно до угод про залізничні міжнародні сполучення.

Перевезення вантажу залізничним транспортом у міжнародному вантажному сполученні, регулюються Угодою про міжнародне залізничне вантажне сполучення, яка є чинною для України відповідно до Закону України «Про правонаступництво в Україні» та Віденської конференції про правонаступництво держав.

Державна адміністрація залізничного транспорту України приєдналась до даної Угоди та її дія підтверджена постановою Кабінету Міністрів України № 246 від 03.04.1993 р.

Параграфами 1, 3 статті 14 УМВС передбачено, що у відповідності з договором перевезення перевізник зобов`язується за плату перевезти доручений йому відправником вантаж до станції призначення маршрутом, погодженим відправником і договірним перевізником, і видати його одержувачу. Укладення договору перевезення підтверджується накладною.

Згідно з п. 6 Статуту накладна - основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача. Накладна одночасно є договором на заставу вантажу для забезпечення гарантії внесення належної провізної плати та інших платежів за перевезення. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення;

Пунктом 22 Статуту передбачено, що за договором залізничного перевезення вантажу залізниця зобов`язується доставити ввірений їй вантажовідправником вантаж у пункт призначення в зазначений термін і видати його одержувачу, а відправник зобов`язується сплатити за перевезення встановлену плату.

Відповідно до п.23 Статуту відправники повинні надати станції навантаження на кожне відправлення вантажу заповнену накладну (комплект перевізних документів). Дата приймання і видачі вантажу засвідчується на накладній календарним штемпелем станції.

Згідно з абз.1 п.28 Правил приймання вантажів до перевезення (ст. 7, 9, 13, 22, 24, 37, 39 Статуту), затверджених наказом Міністерства транспорту України №644 від 21.11.2000р. та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 24.11.2000 р. за № 861/5082 договір про перевезення вантажу вважається укладеним з моменту проставлення календарного штемпеля станції відправлення в оформленій паперовій накладній або з моменту накладення електронного цифрового підпису працівником залізниці в електронній накладній.

Відповідно до п.1.1 Правил оформлення перевізних документів, затверджених наказом Міністерства транспорту України №644 від 21.11.2000р. (у редакції наказу Міністерства інфраструктури України від 08.06.2011 № 138) та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 24.11.2000 р. за № 863/5084 на кожне відправлення вантажу, порожніх власних, орендованих вагонів та контейнерів відправник надає станції відправлення перевізний документ (накладну) за формою, наведеною у додатку 1 до цих Правил. Накладна згідно з цими Правилами може оформлятися і надаватися в електронному вигляді (із накладенням електронного цифрового підпису (далі - ЕЦП).

Тобто, електронний перевізний документ та його паперова версія мають однакову юридичну силу.

Відповідно до п. 41 Статуту залізниці зобов`язані доставити вантажі за призначенням в установлені терміни.

Терміни доставки вантажів і правила обчислення термінів доставки вантажів встановлюються Правилами, виходячи з технічних можливостей залізниць.

Обчислення терміну доставки починається з 24-ої години дати приймання вантажу до перевезення.

Вантаж вважається доставленим вчасно, якщо на станції призначення він вивантажений засобами залізниці, про що повідомлено одержувача, або якщо вагон (контейнер) з вантажем подано під вивантаження засобами одержувача до закінчення встановленого терміну доставки.

У разі затримки подачі вагонів (контейнерів) під вивантаження внаслідок зайнятості вантажного фронту або з інших причин, залежних від одержувачів, вантаж вважається доставленим вчасно, якщо він прибув на станцію призначення до закінчення встановленого терміну доставки.

Згідно з п. 1.2 Правил обчислення термінів доставки вантажів (ст. 41, 116 Статуту), затверджених наказом Міністерства транспорту України №644 від 21.11.2000р. (та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 24.11.2000 р. за № 865/5085, термін доставки вантажу визначається, виходячи з відстані, за яку обчислюється провізна плата.

Відповідно до параграфу 2 статті 24 Угоди термін доставки вантажу визначається,, виходячи з наступних норм:

- для контейнерів - 1 доба на кожні розпочаті 150 км.;

- - для інших відправок - 1 доба на кожні розпочаті 200 км.

Перебіг строку доставки вантажу починається з 00:00 годин дня, наступного за днем укладення договору перевезення і закінчується в момент передачі отримувачу повідомлення про прибуття вантажу, при цьому неповну добу вважають за повну (параграф 5 ст. 24 УМВС).

Відповідно до параграфу 7 ст. 24 УМВС, термін доставки вважається виконаним, якщо вантаж прибув на станцію призначення до закінчення терміну доставки і перевізник повідомив одержувача про прибуття вантажу і можливості передачі вантажу у розпорядження одержувача.

Параграфом 3 статті 24 Угоди передбачено, що термін доставки вантажу збільшуються на одну добу на операції, пов`язані з відправленням вантажу.

Пунктом 2.9 Правил передбачено, що про причини затримки вантажу, які дають право залізниці на збільшення терміну доставки, та тривалість цієї затримки повинна бути зроблена відмітка в перевізних документах, яка завіряється підписом працівника станції.

Відповідно до п. 2.10 Правил вантаж вважається доставленим вчасно, якщо на станції призначення він вивантажений засобами залізниці, про що повідомлено одержувача, або якщо вагон (контейнер) з вантажем подано під вивантаження засобами одержувача до закінчення встановленого терміну доставки.

Частиною 1 статті 23 Закону України "Про залізничний транспорт" у разі невиконання або неналежного виконання зобов`язань за договором про організацію перевезень вантажів перевізники несуть відповідальність за неповну і несвоєчасну подачу вагонів і контейнерів для виконання плану перевезень, а вантажовідправники - за невикористання наданих транспортних засобів у порядку та розмірах, що визначаються Статутом залізниць України. Перевізники також несуть відповідальність за зберігання вантажу, багажу, вантажобагажу з моменту його прийняття і до видачі одержувачу, а також за дотримання терміну їх доставки в межах, визначених Статутом залізниць України.

Параграфом 2 ст. 45 Угоди передбачено, що розмір неустойки за перевищення терміну доставки вантажу визначається виходячи із провізної плати того перевізника, який допустив перевищення терміну доставки та величини (тривалості) перевищення терміну доставки та розраховується як відношення перевищення терміну доставки (в добах) за загального терміну доставки, а саме:

6 % провізної плати при перевищенні терміну доставки понад однією десятою загального терміну доставки;

18% провізної плати при перевищенні терміну доставки більше однієї десятої, але не більше трьох десятих загального терміну доставки;

30 % провізної плати при перевищенні терміну доставки понад три десятих загального терміну доставки.

Згідно з п. 8 Правил видачі вантажів (ст. 35, 42, 46, 47, 48, 52, 53 Статуту), затверджених наказ Міністерства транспорту України від 21.11.2000 №644, оформлення видачі вантажу засвідчується календарним штемпелем станції у відповідній графі накладної. Датою фактичної видачі вантажу вважається дата його вивозу з території станції в разі вивантаження засобами залізниці або дата подачі вагона під вивантаження, якщо воно здійснюється одержувачем на місцях загального або незагального користування.

Як підтверджується календарними штемпелями на накладних, доданих до позовної заяви, вантаж відповідачем доставлено позивачу з порушенням встановленого терміну доставки, визначеного ст. 41 Статуту залізниць України та Правилами обчислення термінів доставки вантажу.

При зверненні до суду з вказаним позовом позивач просить суд стягнути з відповідача неустойку у розмірі 73 690,20 грн.

Параграфом 1 статті 47 Угоди передбачено, що позов може бути пред`явлено тільки після пред`явлення претензії.

Для досудового врегулювання спору позивач у лютому-березні 2019 року звернувся до відповідача із претензіями № 206/12, 207/12, 208/12, 209/12, 210/12, 211/12, 212/12, 213/12, 214/12, 215/12, 216/12, 217/12 від 26.02.2019 року та № 245/12, 246/12, 247/12, 248/12, 249/12, 250/12, 251/12, 252/12, 253/12, 254/12, 255/12 від 28.02.2019 р., № 331/12, 332/12, 333/12, 334/12, 335/12, 336/12, 337/12, 338/12, 339/12, 341/12, 343/12 від 19.03.2019 р. про стягнення неустойки за порушення терміну доставки вантажу із документами, які передбачені параграфом 5 статті 46 Угоди.

Проте, листами № ЦМУ-552/19-1, ЦМУ-553/19-1, ЦМУ-554/19-1, ЦМУ-555/19-1, ЦМУ-556/19-1, ЦМУ-557/19-1, ЦМУ-558/19-1, ЦМУ-559/19-1, ЦМУ-560/19-1, ЦМУ-561/19-1, ЦМУ-562/19-1, ЦМУ-563/19-1, ЦМУ-563/19-1, ЦМУ-564/19-1, ЦМУ-564/19-1, ЦМУ-565/19-1, ЦМУ-566/19-1, ЦМУ-567/19-1, ЦМУ-568/19-1, ЦМУ-569/19-1, ЦМУ-570/19-1, ЦМУ-571/19-1, ЦМУ-572/19-1, ЦМУ-573/19-1, ЦМУ-574/19-1 від 02.04.2019 р. та № ЦМУ-822/19-1, ЦМУ-823/19-1, ЦМУ-824/19-1, ЦМУ-824/19-1, ЦМУ-825/19-1, ЦМУ-826/19-1, ЦМУ-827/19-1, ЦМУ-828/19-1, ЦМУ-829/19-1, ЦМУ-830/19-1, ЦМУ-831/19-1, ЦМУ-832/19-1, ЦМУ-833/19-1, ЦМУ-834/19-1 від 09.04.2019 р. відповідач повідомив позивача, що повертає претензії без розгляду по суті, оскільки відповідно до параграфу 1 статті 46 Угоди, право на заявлення претензії належить відправнику або одержувачу. У залізничних накладних УМВС вантажоодержувачем зазначено «Північний ГЗК», а претензію заявлено від імені ПрАТ «Північний ГЗК» та не надано документів, що підтверджують правонаступництво.

В обґрунтування заперечень на позовну заяву відповідач посилається на параграф 6 статті 46 Угоди, відповідно до якої повернення перевізником заявнику претензії не є її відхиленням та не дає заявнику право звернення із позовною заявою в судові органи.

Проте суд зазначає наступне, що позивач направив претензію по кожній накладній окремо та до кожної були долучені документи передбачені Правилами перевезення вантажу.

Параграфом 6 ст. 46 Угоди встановлено, що претензія оформлена з порушенням приписів параграфів 3, 5 статті 46 повертається в строк не пізніше15 днів з дня її надходження з зазначенням причин її повернення.

Тобто законодавством встановлено перелік підстав відповідно до яких претензія може бути повернута без розгляду по суті.

Відповідно до п. 9.1.3 службової інструкції Угоди, якщо особа, яка пред`явила претензію не маючи права на її пред`явлення чи на момент подачі претензії збігли строки давності, передбачені в статті 48 «Строки давності» Угоди, регулюючий перевізник відхиляє претензію і повертає її особі, яка пред`явила претензію.

Враховуючи зазначене вище, претензії позивача були відхилені АТ «Укрзалізниця», а не повернуті заявникові, як такі що подані неналежною особою.

Також суд звертає увагу, що в кожній залізничній накладні зазначено код вантажоодержувача « 5344» і такий код відповідно до договору про надання послуг № 02076/Пр3-2018/182 від 16.02.2018 р. присвоєно приватному акціонерному товариству "Північний гірничо-збагачувальний комбінат", як замовнику.

У зв`язку із вищевикладеним суд не бере до уваги заперечення відповідача, викладені в відзиві на позовну б/н від 05.06.2019 р.

Частинами 3, 4 статті 13 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ст. 79 ГПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Враховуючи вищезазначене, оскільки факт порушення відповідачем правил перевезення вантажу та Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення належним чином доведений, документально підтверджений та не спростований відповідачем, тому позовні вимоги приватного акціонерного товариства "Північний гірничо-збагачувальний комбінат" до акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення штрафу у розмірі 73 690,20 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 123 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Судовий збір згідно ст. 129 Господарського процесуального кодексу України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

На підставі викладеного, керуючись ч. 3,4 ст. 13, ч.1 ст. 73, ч.1 ст. 74, ч.1 ст. 77, ст.ст. 79, 123, 129, ст.ст. 236-238, 240-241, 250, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з акціонерного товариства "Українська залізниця" (03680, м. Київ, вулиця Тверська, будинок 5, ) на користь приватного акціонерного товариства "Північний гірничо-збагачувальний комбінат" , Дніпропетровська обл, м. Кривий ріг, ) неустойку в розмірі 73 690 (сімдесят три тисячі шістсот дев`яносто) грн. 20 коп. та судовий збір в розмірі 1 921 (одна тисяча дев`ятсот двадцять одна) грн. 00 коп.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Відповідно до ч. 1, 2 статті 241 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя С.М. Мудрий