ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

02.08.2019р. Справа №905/956/19

Суддя господарського суду Донецької області Макарова Ю.В., розглянувши в порядку спрощеного провадження матеріали справи

за позовом Приватного акціонерного товариства Металургійний комбінат Азовсталь, м.Маріуполь Донецької області,

до відповідача: Акціонерного товариства Українська залізниця, м.Київ, в особі регіональної філії Донецька залізниця, м.Лиман Донецької області, Акціонерного товариства Українська залізниця,

про стягнення збитків у вигляді недостачі вантажу у розмірі 67715,63грн.,

без повідомлення (виклику) учасників справи -,

СУТЬ СПОРУ:

Приватне акціонерне товариство Металургійний комбінат Азовсталь, м.Маріуполь Донецької області, звернулось до господарського суду Донецької області з позовом про стягнення з Акціонерного товариства Українська залізниця, м.Київ, в особі регіональної філії Донецька залізниця, м.Лиман Донецької області, Акціонерного товариства Українська залізниця збитків у вигляді недостачі вантажу у розмірі 67715,63грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач при перевезенні вугілля за залізничною накладною №47476775 від 28.06.2018р. не забезпечив збереження вантажу у вагонах №№59952952, 56943988, 59954453, у зв`язку з чим спірні вагони прибули з нестачею вантажу, що підтверджується складеними комерційними актами №№484809/253, 484809/254, 484809/255 від 30.06.2018р.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 03.06.2019р. справу було призначено до розгляду в порядку спрощеного письмового провадження без повідомлення учасників справи, встановлений сторонам строк до 24.06.2019р. для подання в тому числі відзиву на позов.

11.06.2019р. до канцелярії суду від позивача надійшла відповідь №09-2/39 від 06.06.2019р. на ухвалу суду з доданими основною залізничною накладною №50406032, за якою здійснювалось спірне перевезення та свідоцтвом про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки вагонних ваг 2323ВВ-150Э/СД.

25.06.2019р. до канцелярії суду від відповідача надійшов відзив №2022/723 від 14.06.2019р. на позовну заяву, в якому просить суд у задоволенні позову відмовити, посилаючись на відсутність доказів отримання позивачем збитків, а саме відсутність доказів оплати спірного вантажу.

25.06.2019р. до канцелярії суду від відповідача також надійшло клопотання №2022/722 від 14.06.2019р., в якому просить суд передати справу №905/956/19 на розгляд за встановленою підсудністю до господарського суду міста Києва. Позиція відповідача мотивована приписами ст.ст.29,30 ГПК України.

Розглянувши клопотання відповідача №2022/722 від 14.06.2019р., суд зазначає наступне.

Приватне акціонерне товариство Металургійний комбінат Азовсталь звернулось з позовом до господарського суду Донецької області за місцезнаходженням регіональної філії Донецька залізниця Акціонерного товариства Українська залізниця, м.Київ.

Відповідно до ч.3 ст.29 Господарського процесуального кодексу України (далі-ГПК України) позови у спорах, що виникають з діяльності філії або представництва юридичної особи, можуть пред`являтися також за їх місцезнаходженням.

Суд відзначає, що юридичну особу в господарських відносинах може представляти її відокремлений підрозділ. Якщо позов до юридичної особи виник із питань діяльності її відокремленого підрозділу, розташованого поза місцезнаходженням юридичної особи, такий позов може бути пред`явлений до господарського суду за місцезнаходженням її відокремленого підрозділу.

Отже подання позову за місцем знаходження цього підрозділу правомірне лише тоді, коли спір випливає саме з його діяльності.

Відповідно до ст.131 Статуту залізниць України претензії, що виникли з приводу перевезення вантажів, заявляються залізниці призначення вантажу.

Залізницею призначення в накладних №47476775 та №5040603 вказано станцію Сартана Донецької залізниці.

Отже, позивач відповідно до ст.29 ГПК України реалізував своє право вибору та подав позовну заяву за місцезнаходженням відокремленого підрозділу.

Відповідно до ст.30 ГПК України спори, що виникають з договору перевезення, у разі, коли одним з відповідачів є перевізник, розглядаються господарським судом за місцезнаходженням перевізника.

Як вбачається зі змісту розглядуваного позову, позовні вимоги пред`явлені лише до одного відповідача - Акціонерного товариства Українська залізниця, м.Київ, в особі регіональної філії Донецька залізниця, м.Лиман Донецької області, з огляду на що клопотання відповідача №2022/722 від 14.06.2019р. задоволенню не підлягає.

01.07.2019р. до канцелярії суду від позивача надійшла відповідь №09-2/39 від 24.06.2019р. на відзив на позовну заяву, в якому заперечує проти викладеної у відзиві на позовну заяву позиції.

Відповідно до ч.5 ст. 252 ГПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Станом на 02.08.2019р. клопотань від учасників справи про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням не надійшло.

За таких обставин, не вбачаючи підстав для розгляду даної справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи з власної ініціативи, суд розглядає справу в порядку частини 8 статті 252 ГПК України за наявними в ній матеріалами в межах встановленого чинним процесуальним законодавством строку, без проведення судового засідання.

Під час розгляду справи судом досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

Згідно з ч. 4 ст. 240 ГПК України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані сторонами документи, дослідивши матеріали справи, господарський суд встановив наступне:

Приватне акціонерне товариство Авдіївський коксохімічний завод, (вантажовідправник) зі станції відправлення Авдіївка Донецької залізниці на станцію призначення Сартана Донецької залізниці направило Приватному акціонерному товариству Металургійний комбінат Азовсталь (вантажоодержувач) кокс доменний (вологий) за залізничною накладною №50406032 від 26.06.2018р. у вагонах №59952952 в кількості 42700кг, у вагоні №56943988 в кількості 42700кг, у вагоні №59954453 в кількості 41950кг.

У накладній вантажовідправником зазначено, що вантаж насипом, маркований повздовжньою смугою шириною 400-600мм уздовж вагону вапном. Вантаж розміщено й закріплено згідно з п.1-4 гл.14 Додатка 3 до СМГС.

На станції відправлення вантаж був прийнятий до перевезення без зауважень, іншого не доведено.

Надалі спірні вагони №№59952952, 56943988, 59954453 за досильною накладною №47476775 від 28.06.2018р. були надіслані зі станції Пологи Придніпровської залізниці на станцію призначення Сартана Донецької залізниці до основної відправки.

Відповідно до статті 24 Статуту залізниць України залізниця має право перевірити правильність відомостей про вантаж, зазначених відправником у накладній, на станції відправлення, під час перевезення та на станції призначення.

Згідно з ст.52 Статуту залізниць України на станціях призначення залізниця зобов`язана перевірити масу, кількість місць і стан вантажу у разі, зокрема, прибуття вантажу з ознаками недостачі, псування або пошкодження під час перевезення на відкритому рухомому складі або у критих вагонах без пломб, якщо таке перевезення передбачене Правилами.

На станції призначення Сартана на підставі акту загальної форми станції Волноваха №№32819 від 28.06.2017р. було здійснено комісійне переважування вищевказаних вагонів, відповідно до якого встановлені наступні обставини:

Так, комерційним актом №484809/253 від 30.06.2018р. було засвідчено, що у вагоні №59952952 у документі значиться: нетто 42700кг, тара 23000кг, маса брутто відсутня, фактично при переважуванні виявилось: брутто 63150кг, нетто 40150кг, тара 23000кг, що менше, ніж у документі на 2550кг. У вагоні виявлено навантаження шапкою, вище бортів 60см. Вантаж марковано однією повздовжньою полосою по довжині вагону вапном. Над 1-2 люком по ходу поїзду наявна виїмка 300х280х60см, з 5-7 люки виїмка 450х280х60см. Вагон бездверний, люка зачинені. Технічно справний. Течі вантажу немає. З моменту прибуття і до комерційної перевірки вагон знаходився під охороною служби безпеки к-та Азовсталь і ком. агентів ст.Сартана. Начальник вантажного району по штату відсутній.

За даними комерційного акту №484809/254 від 30.06.2018р. у вагоні №56943988 у документі значиться: нетто 42700кг, тара 23500кг, маса брутто відсутня, фактично при переважуванні виявилось: брутто 60550кг, нетто 37050кг, тара 23500кг, що менше, ніж у документі на 5650кг. У вагоні виявлено навантаження шапкою, вище бортів 60см. Вантаж марковано однією повздовжньою полосою по довжині вагону вапном. З 1-3 люки по ходу потягу наявна виїмка 450х280х60см і над 7 люком 150х280х60см. Маркування порушено. Вагон бездверний, люка зачинені. Технічно справний. Течі вантажу немає. З моменту прибуття і до комерційної перевірки вагон знаходився під охороною служби безпеки к-та Азовсталь і ком. агентів ст.Сартана. Начальник вантажного району по штату відсутній.

За даними комерційного акту №484809/255 від 30.06.2018р. було засвідчено, що у вагоні №59954453 у документі значиться: нетто 41950кг, тара 23500кг, маса брутто відсутня, фактично при переважуванні виявилось: брутто 62450кг, нетто 38950кг, тара 23500кг, що менше, ніж у документі на 3000кг. У вагоні виявлено навантаження насипом, вище бортів 60см. Вантаж марковано однією повздовжньою полосою по довжині вагону вапном. Над 6-7 люком по ходу поїзду наявна виїмка 300х280х60см. Маркування порушено. Вагон бездверний, люка зачинені. Технічно справний. Течі вантажу немає. З моменту прибуття і до комерційної перевірки вагон знаходився під охороною служби безпеки к-та Азовсталь і ком. агентів ст.Сартана. Начальник вантажного району по штату відсутній.

Обґрунтовуючи свої вимоги вказаними комерційними актами, позивач вважає, що відповідач своїх зобов`язань за договором перевезення належним чином не виконав, збереження ввіреного йому вантажу не забезпечив. Вказані обставини стали підставою для звернення з даним позовом.

Оцінюючи подані докази та позицію сторін за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно із ст.129 Конституції України однією з засад судочинства є змагальність.

Згідно із ст.2 ст.73 ГПК України, правосуддя у господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом та на засадах змагальності.

З огляду на вимоги ч.ч.1, 3 ст.74 ст.73 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч.1 ст.73 ГПК України).

Відповідно до ст.86 Кодексу, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ст.908 Цивільного кодексу України перевезення вантажу здійснюється за договором перевезення; загальні умови визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Відповідно до ч.1 ст.909 Цивільного кодексу України за договором перевезення перевізник зобов`язаний доставити довірений йому відправником вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язаний сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Укладення договору перевезення вантажу відповідно до ч.3 ст.909 Цивільного кодексу України та ч.2 ст.307 Господарського кодексу України підтверджується складанням транспортної накладної.

Стаття 6 Статуту залізниць України визначає, що накладна - це основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до Статуту та правил і наданий залізниці разом з вантажем. Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажів, яка укладається між відправником і залізницею. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезень до станції призначення.

Статтею 12 Закону України Про залізничний транспорт та ст.110 Статуту залізниць України передбачено, що залізниці забезпечують збереження вантажів на шляху слідування та на залізничних станціях.

Отже, за накладною №50406032 від 26.06.2019р. залізниця прийняла у Приватного акціонерного товариства Авдіївський коксохімічний завод (вантажовідправник) вантаж для перевезення і зобов`язалася доставити його на станцію призначення Сартана Донецької залізниці одержувачу Приватному акціонерному товариству Металургійний комбінат Азовсталь.

Згідно з ч.5 ст.307 Господарського кодексу України, умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб`єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.

Стаття 110 Статуту залізниць України передбачає, що залізниця несе відповідальність за збереження вантажу з часу його прийняття до перевезення і до моменту видачі одержувачу.

Оскільки спірні вагони прийняті залізницею для перевезення без зауважень до вантажовідправника, відповідальність за збереження вантажу з часу його прийняття до перевезення і до моменту видачі вантажоотримувачу, в силу п. 110 Статуту залізниць України, покладається на залізницю, тобто на відповідача.

Статтею 23 Закону Про залізничний транспорт передбачено, що перевізники несуть відповідальність за зберігання вантажу з моменту його прийняття і до видачі одержувачу в межах, визначених Статутом залізниць України. Частиною 2 цієї ж статті встановлено, що за незбереження (втрату, нестачу, псування, пошкодження) прийнятого до перевезень вантажу перевізники несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з незалежних від них причин. Аналогічний припис міститься у ст.113 Статуту, ч.2 ст.924 Цивільного Кодексу України.

Згідно ст.26 Закону України Про залізничний транспорт обставини, які можуть служити підставою для матеріальної відповідальності перевізників вантажу засвідчуються актами; порядок і терміни складення актів визначаються Статутом залізниць України.

Відповідно до ст.129 Статуту обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць. Комерційний акт складається для засвідчення таких обставин, зокрема, невідповідності маси вантажу, багажу чи вантажобагажу натурою з даними, зазначеними у транспортних документах.

Так, невідповідність фактичної маси вантажу з масою вантажу, яка зазначена відправником у накладній, засвідчено комерційними актами: №№484809/253, 484809/254, 484809/255 від 30.06.2018р.

Відповідно до п.10 Правил складання актів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 28.05.2002 №334, комерційний акт підписує начальник станції (його заступник), начальник вантажного району (завідувач вантажного двору, складу, контейнерного відділу, контейнерного майданчика, сортувальної платформи) і працівник станції, який особисто здійснював перевірку, а також одержувач, якщо він брав участь у перевірці. Крім того, у разі необхідності, до перевірки вантажу і підписання акта можуть бути залучені також інші працівники залізниці.

Таким чином, комерційні акти повинні підписати три працівники залізниці. Однак, зазначена норма не виключає можливості залучення до складення комерційних актів й інших працівників залізниці.

Така правова позиція викладена у Постановах Верховного Суду від 01.06.2018р. у справі №910/3930/17 та від 18.06.2018р. у справі №910/11397/17.

Комерційні акти №№484809/253, 484809/254, 484809/255 від 30.06.2018р. підписані наступними особами: ДСМ ОСОБА_1 , агенти комерційні ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , пров. інженер Гончарова І.Л.

В світлі приписів ст.73 та ч.ч.1, 3 ст.74 Господарського процесуального кодексу України, в матеріалах справи відсутні докази того, що особи, за підписами яких складені наявні в матеріалах справи комерційні акти, не були призначені відповідальними особами, які мають право підпису комерційних актів ГУ-22 по станції Сартана.

Начальник станції має повноваження на підписання комерційних актів в силу прямої вказівки в п.10 Правил складання актів.

Правильність оформлення комерційних актів та їх дійсність сторонами не заперечується.

При цьому суд відзначає, що спірні комерційні акти не містить підпису начальника вантажного району, оскільки відповідно до змісту розділу Д акту по станції Сартана Донецької залізниці така посада у штатному розписі відсутня.

Згідно з п.9 Правил складання актів особи, які склали або підписали комерційний акт або акт загальної форми, що містить дані, які не відповідають дійсності, несуть встановлену законом відповідальність. Як вже встановлено судом, наявні в матеріалах справи комерційні акти в тому числі підписані начальником станції, отже своїм підписом зазначена посадова особа підтвердила викладені у ньому обставини.

Таким чином, суд визнає наявні в матеріалах справи комерційні акти належними доказами на підтвердження факту незбереження вантажу під час його перевезення.

Суд також приймає до уваги встановлені актами сліди доступу до вантажу: порушення маркування, наявні виїмки. Відповідно до ст.111 Статуту залізниць України залізниця звільняється від відповідальності за втрату, нестачу вантажу у разі коли вантаж прибув у непошкодженому вагоні і якщо немає ознак втрати вантажу під час перевезення. Відповідач не довів суду, що недостача вантажу відбулася не з вини залізниці.

Відповідно до ст.114 Статуту залізниць України, Залізниця відшкодовує фактичні збитки, що виникли з її вини під час перевезення вантажу, а саме: за втрату чи недостачу - у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи його недостачі.

Частиною 1 статті 115 Статуту залізниць України передбачено, що вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу.

Відповідно п.2.7 Роз`яснень Вищого господарського суду України №04-5/601 від 29.05.2002р. Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з перевезення вантажів залізницею згідно зі статтями 924 ЦК України, 314 ГК України і статтями 114 і 115 Статуту залізниця відповідає за незбереження прийнятого до перевезення вантажу у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи в розмірі тієї суми, на яку було знижено його вартість. Вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу, зокрема, договору або контракту купівлі-продажу, специфікації на вантаж, довідки відправника про кількість, ціну і вартість відправленого вантажу, підписаної головним (старшим) бухгалтером, копії податкової накладної.

Посилаючись на акт прийому-передачі №92066303 від 26.06.2018р. між Приватним акціонерним товариством Авдіївський коксохімічний завод та Приватним акціонерним товариством Металургійний комбінат Азовсталь та рахунок-фактуру вантажовідправника №92066303 від 26.06.2018р., позивач здійснив розрахунок позовних вимог виходячи з вартості однієї тони у розмірі 7833грн.56коп. з ПДВ. для вагонів №№59952952, 56943988; у розмірі 7802грн.02коп. з ПДВ. для вагону №59954453.

Акт приймання-передачі підписаний та скріплений печатками підприємств; рахунок-фактура містить підпис головного бухгалтера та начальника відділу збуту вантажовідправника.

В силу викладених вище положень, суд приймає вказані документи як належні докази у підтвердження розміру вартості втраченого вантажу.

Вантаж позивачем сплачений у повному обсязі відповідно до виставленого рахунку №92066303 від 26.06.2018р., що підтверджується наявною в матеріалах справи банківською випискою. Таким чином, посилання відповідача у відзиві на відсутність доказів оплати вантажу спростовуються матеріалами справи.

Крім того суд зазначає, що предметом розгляду даної справи є вимога про стягнення з відповідача вартості недостачі коксу доменного у зв`язку із незбереженням останнім вантажу при перевезенні, тоді як здійснення оплати спірного вантажу не входить до предмету доказування у даній справі. До того ж, Статут залізниць України не передбачає обов`язкового додання до позову доказів сплати вантажоодержувачем або уповноваженою особою вартості вантажу (п.2.7 Роз`яснень Президії Вищого господарського суду України 29.09.2008р. N 04-5/225 Про внесення змін та доповнень до роз`яснення президії Вищого господарського суду України від 29.05.2002р. № 04-5/601 Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з перевезення вантажів залізницею).

Відповідно до ч.2 ст.114 Статуту залізниць України недостача маси вантажу, за яку відшкодовуються збитки, в усіх випадках обчислюється з урахуванням граничного розходження визначення маси вантажу і природної втрати вантажу під час перевезення.

Норми природної втрати та граничного розходження у визначені маси нетто встановлені п.27 Правил видачі вантажу, затверджених наказом Міністерства транспорту України №644 від 21.11.2000р., зареєстрованих в Міністерстві юстиції 24.11.2000р. №862/5083, у яких закріплено, що при видачі вантажів, маса яких унаслідок їх властивостей зменшується при перевезенні, норма недостачі (сума норми природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто) становить: 2% маси, зазначеної в перевізних документах, що відноситься до вантажів рідких або зданих до перевезення в сирому (свіжому) або у вологому стані.

Судом встановлено, що у накладній у графі найменування вантажу зазначено, що вантаж у вологому стані.

Згідно з наведеного у позові розрахунку, вартість недостачі розрахована позивачем з урахуванням норми природної втрати маси вантажу з застосуванням 2% маси, зазначеної в перевізному документі, та заявлена у розмірі 67715,63грн. Відповідач заперечень проти розрахунку не надав. Суд, перевіривши розрахунок позовних вимог встановив, що розрахунок є арифметично вірним.

З огляду на викладене, з урахуванням даних, зазначених в комерційних актах, своїх зобов`язань за договором перевезення відповідач не виконав належним чином, оскільки не забезпечив збереження довіреного йому вантажу. Факт недостачі вантажу підтверджений матеріалами справи, у зв`язку з чим суд вважає, що вимоги позивача обґрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ст.129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача повністю.

Керуючись ст.ст.12, 73, 74, 76-79, 86, 91, 129, 236-238, 247, 252, Господарського процесуального кодексу України, господарський суд., -

В И Р I Ш И В:

Позовні вимоги Приватного акціонерного товариства Металургійний комбінат Азовсталь, м.Маріуполь Донецької області, до Акціонерного товариства Українська залізниця, м.Київ, в особі регіональної філії Донецька залізниця, м.Лиман Донецької області, Акціонерного товариства Українська залізниця, про стягнення збитків у вигляді недостачі вантажу у розмірі 67715,63грн. - задовольнити повністю.

Стягнути Акціонерного товариства Українська залізниця (03680, м.Київ, вул.Тверська, 5; ) в особі регіональної філії Донецька залізниця (84400, Донецька область, м.Лиман, вул.Привокзальна, 22; ) на користь Приватного акціонерного товариства Металургійний комбінат Азовсталь (87500, Донецька область, м.Маріуполь, вул.Лепорського, буд.1; ) вартість недостачі вантажу розмірі 67715,63грн., а також витрати на сплату судового збору в розмірі 1921грн.00коп.

Після набрання рішенням законної сили видати наказ у встановленому порядку.

Згідно із ст.241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга відповідно до ст.256 Господарського процесуального кодексу України на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга може бути подана учасниками справи до Східного апеляційного господарського суду через господарський суд Донецької області (п.17.5. Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України).

Повний текст рішення складено та підписано 02.08.2019р.

Суддя Ю.В. Макарова