ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" липня 2019 р. Справа№ 910/943/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Дідиченко М.А.

суддів: Руденко М.А.

Пономаренка Є.Ю.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ІТЛ-Групп"

на рішення Господарського суду міста Києва від 21.03.2019

у справі № 910/943/19 (суддя Котков О. В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ІТЛ-Групп"

до Фізичної особи-підприємця Лесняка Михайла Сергійовича

про стягнення грошових коштів у розмірі 29 050,10 грн.

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог

Товариство з обмеженою відповідальністю "ІТЛ-Групп" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Фізичної особи-підприємця Лесняка Михайла Сергійовича про стягнення грошових коштів у розмірі 29 050,10 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивач помилково перерахував на рахунок відповідача грошові кошти в розмірі 28 222,00 грн., зазначаючи, що будь-які договірні відносини між сторонами відсутні, внаслідок чого отримані відповідачем кошти в сумі 28 222,00 грн. підлягають поверненню позивачу на підставі приписів ст.1212 Цивільного кодексу України, як безпідставно отримані разом із нарахованими штрафними санкціями.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду міста Києва від 21.03.2019 в позові відмовлено повністю.

Відмовляючи у задоволенні позовну, суд першої інстанції дійшов до висновку, що спірні грошові кошти в сумі 28 222,00 грн. не можуть вважатися отриманими відповідачем без достатньої правової підстави в розумінні ст. 1212 Цивільного кодексу України, оскільки така сума сплачена позивачем згідно рахунка № 50 від 03.12.2018 року за консультацію з питань організації зовнішньоекономічної діяльності.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погодившись з прийнятим рішенням, позивач звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 21.03.2019 по справі № 910/943/19 та прийняти нове рішення, яким повністю задовольнити позовні вимоги.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції, приймаючи рішення по справі від 21.03.2019, неправильно застосував норми матеріального права, а саме ст.ст. 626, 628, 1212, 1214 ЦК України та ст. 181 ГК України.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Згідно витягу з протоколу передачі судової справи між суддями, справу № 910/943/19 передано на розгляд колегії суддів у складі: Дідиченко М. А. - головуюча суддя; судді - Пономаренко Є. Ю., Руденко М. А.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20.05.2019 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "ІТЛ-Групп" у справі № 910/943/19, встановлено строк для подання відзивів, заперечень, клопотань та заяв. Зазначено, що розгляд справи, згідно з ч. 10 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України, буде здійснюватися в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Клопотань від сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням учасників справи не заявлено.

03.06.2019 через відділ документального забезпечення суду від відповідача надійшло клопотання про розгляд справи за участю представників сторін.

Відповідно до ст. 12 Господарського процесуального кодексу України:

- господарське судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: 1) наказного провадження; 2) позовного провадження (загального або спрощеного; частина перша);

- спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи (частина третя);

- для цілей цього Кодексу малозначними справами є: 1) справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (частина п`ята).

Відповідно до ч. 13 ст. 8 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч. 1 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

Апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. З урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може розглянути такі апеляційні скарги у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи. (п. 10 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України).

У поданому клопотанні заявник не обґрунтував необхідності розгляду апеляційної скарги у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Колегія суддів, з огляду на обставини справи, також не вбачає підстав для розгляду апеляційної скарги з викликом учасників справи, у зв`язку з чим подане відповідачем клопотання задоволенню не підлягає.

Позиції учасників справи

Через відділ документального забезпечення суду від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просить суд оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Відповідач, заперечуючи проти доводів апеляційної скарги, вказав, що позивачем не були надані докази звернення із заявою про помилково зараховані грошові кошти у встановлений спеціальним законодавством строк до контрагентів, зокрема до ФОП Лесняк М.С. та до банківської установи, яка обслуговує рахунок ТОВ «ІТЛ-Груп». Крім того, скаржник не довів, у чому саме полягає незаконність і необґрунтованість рішення (неповнота встановлення обставин), які мають значення для справи, які і не надав суду доказів, які б підтверджували помилковість перерахунку грошових коштів.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

04.12.2018 року Товариством з обмеженою відповідальністю "ІТЛ-Групп" було перераховано Фізичній особі-підприємцю Лесняку Михайлу Сергійовичу кошти у розмірі 28 222,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 10347 від 04.04.2018 року з призначенням платежу - «консультація з питань організації зовнішньоекономічної діяльності згідно рахунка № 50 від 03.12.2018 року, без ПДВ.»

Вказані грошові кошти були списані з поточного банківського рахунку Товариства з обмеженою відповідальністю "ІТЛ-Групп": п/р НОМЕР_1 , банк відправника АТ "ПІРЕУС БАНК МКБ" м. Київ, МФО 300658, на поточний банківський рахунок Фізичної особи-підприємця Лесняка Михайла Сергійовича: п/р НОМЕР_2 , банк отримувача АТ "АЛЬФА БАНК" у м. Києві, МФО 300346, що підтверджується довідкою № 17/673 від 27.12.2018 року АТ "ПІРЕУС БАНК МКБ".

30.12.2018 року ТОВ "ІТЛ-Групп" звернулось до ФОП Лесняка Михайла Сергійовича з вимогою № 28/12- 18 від 28.12.2018 року на повернення помилкового зарахованих коштів у 28 222,00 грн., яка була одержана відповідачем 22.01.2019 року, що підтверджується відомостями з офіційного веб-сайту Державного підприємства "Укрпошта".

У зв`язку з невиконанням відповідачем вимог позивача про повернення помилково сплаченої, на думку позивача, спірної суми коштів, позивач звернувся до суду з даним позовом.

В свою чергу, відповідач проти позовних вимог заперечив посилаючись на те, що між позивачем, як замовником, та відповідачем, як виконавцем, укладено правочин та у відповідності до виставленого відповідачем та оплаченого позивачем рахунку № 50 від 03.12.2018 року, відповідачем 11.12.2018 року з 14 год. 00 хв. до 16 год. 00 хв. в ресторані Космополіт за адресою: м. Київ, вул. Вадима Гетьмана, 6 була надана позивачу консультація з питання зовнішньоекономічної діяльності тривалістю 2 (дві) години.

Відповідач вказує, що 04.12.2018 року на електронну пошту позивача було направлено договір № 03122018 від 03.12.2018 року про надання послуг, який не був підписаний позивачем.

Як вказує відповідач, 24.01.2019 року ним було направлено позивачу відповідь на вимогу з відмовою про повернення помилково зарахованих коштів в сумі 28 222,00 грн., яка була отримана позивачем 25.01.2019 року.

Предметом спору у даній справі є матеріально правові вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "ІТЛ-Групп" до Фізичної особи-підприємця Лесняка Михайла Сергійовича про стягнення з відповідача на підставі ст.ст. 1212, 1214 Цивільного кодексу України 28 222,00 грн. помилково перерахованих коштів, а також нараховані за неналежне виконання відповідачем грошових зобов`язань пеню у розмірі 709,80 грн. та 3% річних у розмірі 118,30 грн.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 202 Цивільного кодексу України).

Так само, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України).

Згідно із статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За приписами статті 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 Цивільного кодексу України. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

За приписами частини 1 статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Таким чином, колегія суддів вважає необхідним зауважити, що застосування статті 1212 Цивільного кодексу України має відбуватись за наявності певних умов та відповідних підстав, що мають бути встановлені судом під час розгляду справи на підставі належних та допустимих доказів у справі.

У випадку, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 Цивільного кодексу України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава у встановленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі. Або ж коли набуття відбулось у зв`язку з договором, але не на виконання договірних умов. Чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання коштів).

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 02.10.2013 р. у справі № 6-88цс13, від 02.09.2014 р. у справі № 910/1620/13, від 14.10.2014 р. у справі №922/1136/13 та від 25.02.2015 р. у справі № 910/1913/14, від 02.02.2016 р. у справі №6-3090цс15 та у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19.03.2018 р. у справі № 904/5844/17.

Положення глави 83 застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Аналіз вказаної норми права дає підстави для висновку, що цей вид позадоговірних зобов`язань породжують такі юридичні факти: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо такі відпали.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином, тобто мала місце помилка, обман, випадковість або інші підстави набуття або збереження майна, які не можна віднести до підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, передбачених ст. 11 Цивільного кодексу України.

Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України від 02.10.2013 року у справі № 6-88цс13, предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Матеріалами справи підтверджується, що ТОВ "ІТЛ-Групп" було перераховано Фізичній особі-підприємцю Лесняку Михайлу Сергійовичу кошти у розмірі 28 222,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 10347 від 04.04.2018 року з призначенням платежу - консультація з питань організації зовнішньоекономічної діяльності згідно рахунка № 50 від 03.12.2018 року, без ПДВ.

Як стверджує позивач, що вказані грошові кошти у розмірі 28 222,00 грн. були перераховані на рахунок відповідача помилково, оскільки між сторонами не існувало жодних договірних правовідносин та зобов`язань, які були б підставою для перерахування спірних грошових коштів.

В той же час, в матеріалах справи міститься рахунок на оплату № 50 від 03.12.2018, виставлений відповідачем позивачу, в якому зазначено, що оплата позивачем здійснюється за консультацію з питань організації зовнішньоекономічної діяльності.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, у відповідності до інформації з Єдиного державного реєстру юридичних, фізичних осіб-підприємців на громадських організацій основним видом економічної діяльності Фізичної особи-підприємця Лесняк М.С. є: Консультування з питань комерційної діяльності й керування (КВЕД 70.22).

Як стверджує відповідач, ним 11.12.2018 року з 14 год. 00 хв. до 16 год. 00 хв. в ресторані Космополіт за адресою: м. Київ, вул. Вадима Гетьмана, 6 була надана позивачу консультація з питання зовнішньоекономічної діяльності тривалістю 2 (дві) години.

Відповідно до ст. 205 Цивільного кодексу України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Згідно з положеннями статей 638, 639 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору; договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Стаття 181 Господарського кодексу України визначає загальний порядок укладання господарських договорів, зокрема, у частині 1 цієї статті йдеться, що господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами; допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Таким чином, перерахування коштів згідно платіжного доручення № 10347 від 04.04.2018, здійснювалось на достатній правовій підставі - на підставі рахунка № 50 від 03.12.2018 року за консультацію з питань організації зовнішньоекономічної діяльності.

Крім того, відповідно до ст. 1 п. 1.24 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" переказ коштів це - рух певної суми коштів з метою її зарахування на рахунок отримувача або видачі йому у готівковій формі. Ініціатор та отримувач можуть бути однією і тією ж особою.

Помилковий переказ це - рух певної суми коштів, внаслідок якого з вини банку або іншого суб`єкта переказу відбувається її списання з рахунку неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому цієї суми у готівковій формі.

Платіжне доручення - це розрахунковий документ, який містить доручення платника банку або іншій установі-члену платіжної системи, що його обслуговує, здійснити переказ визначеної в ньому суми коштів зі свого рахунка на рахунок отримувача.

Згідно постанови Національного банку України № 577 від 23.12.2003 року "Про затвердження Положення про порядок здійснення безготівкових розрахунків у національній грошовій одиниці України в особливий період" платіжне доручення обов`язково має містити такі реквізити: номер, дату складання; назву платника (повну або скорочену, яка заявлена платником у картці із зразками підписів і відбитком печатки), ідентифікаційний код/номер, рахунок платника, банк платника, підписи платника, м.п.; назву отримувача, рахунок отримувача, ідентифікаційний код/номер; банк отримувача, код банку отримувача; суму словами та цифрами; призначення платежу.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, платіжне доручення № 10347 від 04.12.2018 року складено відповідно до вимог чинного законодавства.

Позивачем жодним чином не доведено та не спростовано, що платіжне доручення № 10347 від 04.12.2018 року з призначенням платежу: консультація з питань організації зовнішньоекономічної діяльності згідно рахунка № 50 від 03.12.2018 року, яке було направлене банку-відправника сформоване не ним та не відправлялось до банку відправника, як і не доведено, що платіж було здійснено з вини банку.

Слід зазначити про те, що у випадку помилкового зарахування грошових коштів юридичною особою, компетентна особа - головний бухгалтер, а у разі відсутності такої посади, керівник (директор), або інша посадова особа, уповноважена на здійснення фінансових розрахункових операцій, зобов`язані негайно, протягом 3 (трьох) робочих днів, після помилкового зарахування грошових коштів, звернутись із заявою в банківську установу, яка обслуговує рахунок ТОВ "ІТЛ-Групп", з якого були списані грошові кошти, про їх помилкове списання та/чи зарахування.

Втім, позивачем не надані докази звернення із заявою про помилково перераховані грошові кошти у встановлений спеціальним законодавством строк до контрагентів, зокрема до ФОП Лесняк М.С. та до банківської установи, яка обслуговує рахунок позивача.

Таким чином, положення, встановлені в ст. 1212 Цивільного кодексу України, до спірних правовідносин сторін в частині стягнення 28 222,00 грн. застосуванню не підлягають, оскільки ці грошові кошти набуто відповідачем на підставі рахунка № 50 від 03.12.2018 року, тобто на достатніх правових підставах, а тому суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку, що позовні вимоги є безпідставними та такими, що задоволенню не підлягають.

З огляду на те, що судом не встановлено наявності підстав для задоволення позову в частині стягнення 28 222,00 грн., а тому і відсутні підстави для задоволення позову в частині стягнення з відповідача пені та 3% річних, які є похідними від суми основного боргу.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Таким чином, положення, встановлені в ст. 1212 Цивільного кодексу України, до спірних правовідносин сторін в частині стягнення 28 222,00 грн. застосуванню не підлягають, оскільки ці грошові кошти набуто відповідачем на підставі рахунка № 50 від 03.12.2018 року, тобто на достатніх правових підставах, а тому суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку, що позовні вимоги є безпідставними та задоволенню не підлягають.

З огляду на те, що судом не встановлено наявності підстав для задоволення позову в частині стягнення 28 222,00 грн., а тому і відсутні підстави для задоволення позову в частині стягнення з відповідача пені та 3% річних, які є похідними від суми основного боргу.

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду, що позовні вимоги ПАТ «НАК «Нафтогаз» є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

За таких обставин, висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, а тому рішення Господарського суду міста Києва від 21.03.2019 у справі № 910/943/19 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи і підстав для його скасування не вбачається.

Згідно із ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на апелянта.

Керуючись ст.ст. 74, 129, 269, 275, 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В :

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ІТЛ-Групп" на рішення Господарського суду міста Києва від 21.03.2019 у справі № 910/943/19 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 21.03.2019 у справі № 910/943/19 залишити без змін.

3. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на апелянта.

4. Матеріали справи № 910/943/19 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом двадцяти днів в порядку, визначеному ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя М.А. Дідиченко

Судді М.А. Руденко

Є.Ю. Пономаренко