ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2019 року Справа № 906/954/18

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючий суддя Маціщук А.В., суддя Мельник О.В. , суддя Розізнана І.В.

секретар судового засідання Мазур О.Г.

за участю представників сторін:

позивача - адв. Гладкої В.О. (на підставі договору і ордеру)

відповідача - не з`явився

розглянувши апеляційну скаргу відповідача Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Урожай"

на рішення Господарського суду Житомирської області від 13.03.2019 р. ухвалене суддею Кудряшовою Ю.В. о 16:10 год. у м.Житомирі, повний текст складено 25.03.2019 р.

у справі № 906/954/18

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгова Компанія "Агроспейс"

до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Урожай"

про стягнення 827484,44 грн.

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до рішення Господарського суду Житомирської області від 13.03.2019 р. у справі № 906/954/18 задоволено частково позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгова Компанія "Агроспейс" до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Урожай" про стягнення 827484,44 грн. Згідно з рішенням суду підлягає стягненню з Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Урожай" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгова Компанія "Агроспейс" 398753,46 грн. боргу, 386790,86 грн. 365% річних, 37570,22 грн. пені, а також - 12346,72 грн. виплат на судовий збір та 9250,89 грн. витрат на оплату професійної правничої допомоги. В решті позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідач Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю "Урожай" подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Житомирської області від 13.03.2019 р. у справі та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову про стягнення 223114, 54 грн. заборгованості.

Вважає рішення суду першої інстанції незаконним, необґрунтованим, та таким, що прийняте за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права а підлягає скасуванню.

На думку скаржника, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те що ліміт заборгованості покупця згідно п. 2.10. договору поставки № 1204 від 04.05.2018 р. стосується лише вартості поставленого товару, тоді як враховуючи умови п. 2.10. договору позивачу слід відмовити у задоволенні позову в частині стягнення 223114,54 грн. заборгованості.

Також звертає увагу, що СТОВ «Урожай» в суді першої інстанції заявило клопотання про зменшення пені, однак останнє не було задоволено судом у зв`язку з неповним з`ясуванням обставин, які мають значення для справи.

Посилаючись на норми п. 6 ст. 3, ч. 3 ст. 509 та ч.ч. 1-2 ст. 627 ЦК України скаржник доводить, що наявність у кредитора можливості стягувати зі споживача надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором. Зміст наведених норм вказує, що при вирішенні питання про зменшення неустойки, суд повинен встановити співрозмірність неустойки невиконаному зобов`язанню відповідачем та врахувати інтереси обох сторін. З огляду на викладене, керуючись ст. 233 ГК України, просить суд зменшити пеню до 1% від суми заявленої позивачем TOB «ТК «Агроспейс».

Крім того, зазначає, що суд першої інстанції стягнув зі СТОВ «Урожай» заявлену позивачем грошову суму витрат на правову допомогу у розмірі 9 300,00 грн., проте вказаний розмір підлягав зменшенню з огляду на заявлене клопотання відповідача в суді першої інстанції.

Звертає увагу, що при визначенні суми відшкодування витрат на правову допомогу суд має виходити із критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Доводить, що справа не є складною у підготовці і первинні документи були наявними. Тому розмір заявлених позивачем витрат на оплату послуг адвоката у розмірі 9300,00 грн. не відповідає ч. 4 ст. 126 ГПК України і підлягав зменшенню на підставі ч. 5 ст. 126 ГПК України.

Просить врахувати наведені обставини, скасувати рішення Господарського суду Житомирської області від 13.03.2019 р. у справі № 906/954/18 в частині стягнення зі СТОВ «Урожай» 223114,54 грн. заборгованості та зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, заявлену позивачем.

Позивач Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгова Компанія "Агроспейс" надав суду відзив на апеляційну скаргу, вважає, що скарга не підлягає задоволенню.

Не погоджується з доводами скаржника щодо ліміту заборгованості покупця згідно п.2.10. договору поставки. Доводить, що за умовами п.2.10. договору поставки № 1204 від 04.05.2018 р. сторони погодили, що поставка товару здійснюється до моменту, коли покупцем не оплачений товар на суму, що не перевищує 600 000,00 грн., а у випадку перевищення ліміту заборгованості поставки можуть бути припинені постачальником без попереднього повідомлення покупця до моменту погашення покупцем заборгованості.

Вважає, що відповідач зобов`язаний повністю оплатити товар відповідно до графіку, за погодженою сторонами додатковою угодою від 26.07.2018 р., тоді як відповідач безпідставно ухиляється від виконання розрахунків.

Не погоджується з доводами апеляційної скарги, що судом неповно з`ясовано обставин, що мають значення для справи та не задоволено клопотання відповідача про зменшення пені до 1% від суми заявленої позивачем. Звертає увагу, що відповідно до ст. 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» та п.6.2. договору сторони погодили, що у разі порушення покупцем строків оплати, передбачених договором, він сплачує продавцю пеню без обмеження строку нарахування, а також 365 (триста шістдесят п`ять) процентів річних від простроченої суми за весь час прострочення.

Вважає, що відповідачем не доведено неспівмірності витрат на оплату позивачем правничої допомоги адвоката.

Позивач просить врахувати наведені обставини і залишити без змін рішення Господарського суду Житомирської області від 13.03.2019 р. у даній справі.

У судовому засіданні представник позивача підтримала позицію викладену у відзиві на апеляційну скаргу.

Відповідач/скаржник Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю "Урожай" не забезпечив явку представника в судове засідання, подав апеляційному суду клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку зайнятістю представника скаржника в іншому судовому засіданні.

Колегія суддів відхиляє клопотання відповідача про відкладення розгляду справи з огляду на таке.

Переглядаючи справу в суді апеляційної інстанції за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження, колегія суддів керується нормами ст.270 ГПК України. Відповідно до ч.12 ст.270 ГПК України неявка учасників справи, повідомлених в установленому порядку про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Про час та місце розгляду справи сторони були належним чином повідомлені судом, і відповідач не був позбавлений можливості надати суду додаткові пояснення чи необхідні докази тощо.

Явка представників в судове засідання обов`язковою не визнавалась. Колегія суддів звертає увагу, що коло представників в господарському судовому процесі не обмежене нормами чинного законодавства, представництво юридичних осіб забезпечується згідно з нормами пар.2 гл.4 ГПК України, і в даному випадку відповідач не довів наявність таких обставин, які б об`єктивно перешкоджали йому направити іншого повноважного представника до суду апеляційної інстанції.

Так, у разі відсутності представника з причин, пов`язаних з відпусткою, хворобою, службовим відрядженням, участю в іншому судовому засіданні господарський суд має виходити з того, що у відповідних випадках такий учасник судового процесу не позбавлений права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника. Неможливість такої заміни представника і неможливість розгляду справи без участі представника підлягає доведенню учасником судового процесу на загальних підставах.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Також колегією суддів враховано, що відповідно до норми ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Додаткових доказів сторонами подано не було, таким чином суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції за наявними у матеріалах справи доказами.

Колегія суддів враховує вищенаведене та вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та постановлення обґрунтованого рішення, доводи та правова позиція відповідача викладена в апеляційній скарзі та не змінена ним. Отже колегія суддів апеляційного господарського суду відхиляє клопотання про відкладення розгляду справи за безпідставністю.

Розглянувши апеляційну скаргу, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, заслухавши в судовому засіданні пояснення представника позивача, перевіривши оцінку обставин справи та повноту їх встановлення місцевим господарським судом, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом на підставі матеріалів справи встановлено наступне.

04.05.2018 р. Товариство з обмеженою відповідальністю "Торгова Компанія "Агроспейс"/продавець та Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю "Урожай"/покупець уклали договір поставки № 1204 за умовами якого позивач зобов`язаний поставити відповідачу коробку передач Z000 та оливу трансмісійну (товар) на загальну суму 12349,82 Євро, а відповідач в свою чергу зообов`язаний прийняти та оплатити товар. Одночасно 04.05.2018 р. сторони підписали специфікацію вартості товару та графік оплати і поставки товару як додаток до договору поставки № 1.1 /а.с.15/.

Згідно п. 2.10. договору поставки № 1204 від 04.05.2018 сторонами узгоджено, що максимальна заборгованість покупця перед продавцем за договором може складати 600000,00 грн. Якщо покупцем не оплачений товар на суму, що перевищує суму, визначену у цьому пункті договору, продавець має право без попереднього повідомлення покупця до моменту погашення покупцем заборгованості припинити подальші поставки товару на користь покупця, що не буде порушенням продавцем зобов`язань за договором.

Згідно з п. 3.1. договору ціна на товар формується виходячи з вартості товару в Євро (в еквіваленті, по курсу, передбаченому цим договором) і встановлюється в українських гривнях, та вказується в додатку №1 до договору. При цьому оплата товару здійснюється в національній валюті України у відповідності з урахуванням раніше здійснених платежів.

Згідно розділу 6 договору зі змінами, які були внесені додатковою угодою № 1 від 26.07.2018 р., у разі порушення покупцем строків оплати він сплачує продавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу, за кожен день прострочення платежу без обмежень по строкам нарахування пені, а також 365 процентів річних від простроченої суми за весь час прострочення.

Відповідно до п.п. 10.1 договір набуває чинності з моменту його підписання та діє до 04.05.2019 р.

На виконання умов договору позивач 08.05.2018 р. поставив відповідачу товари на загальну суму 387902,82 грн., що підтверджено видатковими накладними №№ 18808, 18809 /а.с.37-38/ та актами приймання-передачі, які підписані сторонами, скріплені їх печатками без зауважень і претензій /а.с. 17-18/.

Відповідно до графіку оплати товару, погодженому сторонами як додаток до договору /а.с. 15/, покупець зобов`язаний виконати оплату до 15.07.2018 р.

26.07.2018 р. сторонами було укладено додаткову угоду № 1 /а.с. 16/ до договору поставки № 1204 від 04.05.2018 р., умовами пункту 2 якої погоджені строки виплати покупцем зазначеної вище заборгованості у сумі 12 349,82 Євро за поставлений товар, а саме: 3854,28 Євро - в строк до 31.08.2018 р.; 4079,11 Євро - в строк до 30.09.2018 р.; 4416,42 Євро - в строк до 31.10.2018 р.

Відповідачем оплату не виконав, докази такого відсутні /а.с. 16/.

20.09.2018 р. позивач направив відповідачу претензію щодо сплати заборгованості /а.с. 19-21/, яку відповідач залишив без реагування.

На час звернення з позовом до суду заборгованість відповідача перед позивачем за поставлений товар складає суму, еквівалентну 12349,82 Євро, яка перерахована за курсом продажу Євро (32,2882 грн. за 1 Євро), встановленому у міжбанківський інформаційній системі УкрДілінг станом на 19.10.2018 р. та становить 398753,46 грн. (12 349,82 Євро х 32,2882 грн. за 1 Євро) відповідно до умов договору та додаткової угоди.

Так, згідно з п.3 додаткової угоди у випадку будь-якого порушення покупцем зобов`язань з оплати простроченої заборгованості у строки, визначені п. 2 додаткової угоди, зазначений пункт (2) додаткової угоди втрачає свою чинність, а сторони керуються графіком оплати та поставки товару згідно додатку до договору /а.с. 15/.

Відповідно до п. 1.1. додаткової угоди оплата суми боргу за товар, зазначеного у п.1 даної додаткової угоди до договору, здійснюється покупцем в національній валюті України у відповідності до нижченаведеної формули:

S=Z x A гривень, де

S - сума боргу (ціна за товар) на момент оплати (грн.);

Z - сума заборгованості за товар у валюті, зазначена у п. 1 додаткової угоди до договору;

А - міжбанківський курс продажу Євро, встановлений у міжбанківській інформаційній системі УкрДілінг, сформований на 16:00 за Київським часом на дату, що передує даті фактичної сплати покупцем заборгованості за товар (міжбанківський курс).

При цьому, якщо сплачених покупцем грошових коштів в гривні не достатньо для виконання ним зобов`язань з оплати товару в Євро згідно умов договору, покупець зобов`язаний впродовж 10 календарних днів з дня відповідної сплати коштів за товар здійснити відповідну доплату; якщо сплачених покупцем грошових коштів в гривні виявиться більше, ніж необхідно для виконання ним зобов`язань з оплати товару в Євро, умов продавець зобов`язаний впродовж 10 календарних днів з дня відповідної сплати коштів за товар повернути покупцю надлишково сплачені ним грошові кошти або зарахувати їх в рахунок майбутніх платежів по договору.

Оскільки товар не був оплачений покупцем/відповідачем у визначені сторонами строки, то розрахунок суми основного боргу позивач виконав відповідно до курсу продажу Євро, встановленому у міжбанківській інформаційній системі УкрДілінг на дату, що передувала даті складання позовної заяви.

Відповідно до, ст.144 Господарського кодексу України ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення майнових прав та майнових обов`язків суб`єктів господарювання, зокрема, є договори та інші право чини, передбачені законом, а також з такі, що йому не суперечать.

Отже, на умовах договору № 1204 від 04.05.2018 р. між сторонами відбулись правовідносини поставки, які регулюються нормами пар.1-3 гл.54 Цивільного кодексу України та гл.30 Господарського кодексу України. За договором поставки продавець, який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно зі ст.526 ЦК України, ст.193 ГК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до норм ст.530 ЦК України зобов`язання має бути виконане у встановлений строк (термін).

Згідно з ч. 1 ст. 632 Цивільного кодексу України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін.

Відповідно до статті 524 Цивільного кодексу України зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні, проте в договорі сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Разом з тим, частинами 1,2 статті 533 цього Кодексу передбачено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

У даному випадку сторони погодили, що на момент підписання договору ціна становить 12349,82 Євро та одночасно передбачили порядок зміни ціни у разі зміни курсу іноземної валюти до гривні на день оплати і чітко передбачили алгоритм розрахунку цього еквіваленту у разі часткового виконання зобов`язання з посиланням на ресурс для застосування курсу валюти, що не суперечить нормам ст..ст.6, 192, 524, 627 ЦК України. Відповідачем вартість товару оплачена не була у встановлені договором та додатковою угодою строки, тому у зв`язку із порушенням покупцем зобов`язання з оплати заборгованості у визначені п. 2 додаткової угоди строки та на підставі п. 3 та п. 1.1 додаткової угоди оплата суми боргу за товар, нарахована продавцем в національній валюті України у відповідності до визначеної сторонами формули.

Відповідач не спростовує розрахунок вартості товару у гривні, виконаний позивачем та перевірений судом. Заперечення відповідача щодо суми боргу стосуються застосування умов п. 2.10. договору поставки № 1204 від 04.05.2018.

Так, в апеляційній скарзі відповідач доводить, що відповідно до п. 2.10. договору позовна вимога про стягнення боргу має бути задоволена у сумі 223114,54 грн., оскільки сторони домовились, що максимальна заборгованість СТОВ «Урожай» перед ТОВ «ТК „Агроспейс» за договором може складати 600000 грн.

Колегія суддів відхиляє доводи відповідача як такі, що не відповідають умовам укладеного сторонами договору, оскільки за змістом п.2.10 договору поставки № 1204 від 04.05.2018 сторони погодили, що поставка товару здійснюється до моменту, коли покупцем не оплачений товар на суму, що не перевищує 600 000,00 грн., а у випадку перевищення ліміту заборгованості поставки можуть бути припинені постачальником без попереднього повідомлення покупця до моменту погашення покупцем заборгованості. Тобто п.2.10 стосується порядку поставки, а не порядку оплати. Порядок оплати, як зазначено вище, сторони визначили у п. 3.1. договору, у графіку оплати товару та додатковій угоді № 1.

За наведених обставин колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про задоволення позовної вимоги про стягнення 398753,46 грн. боргу.

Відповідно до ст. 216, ч.1 ст.218 ГК України підставою господарсько-правової відповідальності у вигляді застосування господарських санкцій є вчинене учасником господарських відносин правопорушення у сфері господарювання. Невиконання або неналежне виконання грошового зобов`язання має наслідком застосування штрафних санкцій (неустойки, штрафу, пені) відповідно до норм ст.ст.230-232 ГК України та ст.ст.549-551, 625 ЦК України.

Оскільки несвоєчасне виконання грошового зобов`язання має місце, правомірними також є вимоги позивача про стягнення пені, обрахованої за період 16.07.2018 р. по 20.10.2018 р., та відсотків річних згідно з п. 6.2 договору та п. 4 додаткової угоди.

Позовні вимоги в частині стягнення 382,37 грн. пені та 3987,53 грн. 365 % річних суд першої інстанції правомірно відхилив, зазначивши, що позивачем виконані розрахунки з 15.07.2018 р., тоді як правильним є початок прострочення оплати - з 16.07.2018 р. Мотиви суду щодо порядку обрахування періоду прострочення є правильними, відповідають позиції Верховного Суду, викладеній у постанові Великої Палати у складі КГС/ВП від 08.10.2018 р. у справі № 927/490/18.

Рішення суду в цій частині відповідач не оспорює.

За змістом апеляційної скарги відповідач доводить, що нарахована неустойка є явно завищеною, що не відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності, оскільки 365% річних не є штрафними санкціями, тому зважаючи на вкрай значну суму нарахованих відсотків стягнення також 37570,22 грн. пені не відповідає балансу застосованих до відповідача заходів відповідальності. Просить суд врахувати вищенаведені обставини і зменшити належну до стягнення пеню до 1%. Вважає, що суд першої інстанції не задоволив клопотання відповідача про зменшення пені внаслідок неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи.

Колегія суддів вважає такі доводи скаржника необґрунтованими з огляду на таке.

Відповідно до ст.216, ч.1 ст.218 ГК України підставою господарсько-правової відповідальності у вигляді застосування господарських санкцій є вчинене учасником господарських відносин правопорушення у сфері господарювання. Невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання має наслідком застосування штрафних санкцій (неустойки, штрафу, пені) відповідно до норм ст.ст.230-232 ГК України та ст.ст.549-551 ЦК України.

Відповідно до частини 3 статті 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Згідно частини 1 статті 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд має об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.

Суд першої інстанції обґрунтовано відхилив клопотання відповідача про зменшення пені, зазначив при цьому, що сторони при укладенні договору дійшли згоди щодо встановлення 365% річних, тому зазначена обставина не може бути підставою для зменшення розміру пені, тоді як сума боргу відповідачем залишається несплаченою в повному обсязі. Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанціі, що даний випадок за відсутності інших обставин не є винятковим.

Про будь-які інші обставини не надані відомості також апеляційному господарському суду. Відхиляючи клопотання скаржника про зменшення розміру належної до стягнення неустойки, колегія суддів зазначає, що сторони при укладенні договору дійшли згоди щодо встановлення 365% річних, і така умова договору відповідає нормам ст..625 ЦК України та узгоджується із свободою договору, встановленою ст.627 ЦК України, коли сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Грошове зобов`язання залишається невиконаним докази виконання платежів відсутні.

Підсумовуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції по суті позовних вимог відповідає матеріалам справи та нормам чинного законодавства, і не вбачає підстав для його зміни чи скасування.

Разом з тим, в апеляційній скарзі відповідач Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю "Урожай" доводить про необхідність зменшити грошову суму витрат на правову допомогу, яка була заявлена у розмірі 9 300,00 грн., оскільки при визначенні суми відшкодування витрат на правову допомогу суд має виходити із критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Доводить, що справа не є складною у підготовці і первинні документи були наявними. Тому розмір заявлених позивачем витрат на оплату послуг адвоката не відповідає ч. 4 ст. 126 ГПК України і підлягав зменшенню на підставі ч. 5 ст. 126 ГПК України.

Колегія суддів встановила наступне.

Відповідно до норм ч.1 ст.126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (ч.2 ст.126 ГПК України).

Так, відповідно до ч.2 ст.126 ГПК України позивачем було укладено із Адвокатським бюро «Талоконова Кирила» договір № 4/08-18 від 20.08.2018 р. про надання правничої (правової) допомоги/а.с. 22/ та додаткову угоду № 1 до договору № 4/08-18 від 20.08.2018 р. про надання правничої (правової) допомоги, якою було погоджено обсяг виконаних робіт та їх вартість (гонорар) /а.с. 23/. Відповідно до додаткової угоди здійснено детальний розрахунок наданих та оплачених послуг а саме : за ознайомлення з наданими документами з метою звернення з позовною заявою 500 грн., вивчення законодавства та судової практики -500 грн., надання консультацій щодо перспектив судової справи -250 грн., складання позовної заяви 3500 грн., підготовка додатків до позовної заяви -150 грн., направлення позовної заяви з додатками відповідачу та господарському суду -200 грн., підготовка необхідних процесуальних документів, клопотань, особиста участь адвоката у судових засіданнях 4200 грн.

В якості доказів понесення позивачем витрат на правничу допомогу позивачем було подано до суду платіжне доручення № 3009 від 24.10.2018 р. про оплату за договором № 4/08-18 від 20.08.2018 р. про надання правничої (правової) допомоги копія якого міститься в матеріалах справи в розмірі 93000 грн. /а.с. 25/

Зазначені вище докази були подані разом із позовною заявою в межах строку, встановленого частиною восьмою статті 129 ГПК України, з дотриманням необхідних вимог.

Відповідно до норм ч.4 ст.126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог наведеної норми суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч.5 ст.126 ГПК України).

Згідно з ч. 4 ст.11 ГПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у п. 95 рішення у справі Баришевський проти України від 26.02.2015, п. п. 34-36 рішення у справі Гімайдуліна і інших проти України від 10.12.2009, п. 80 рішення у справі Двойних проти України від 12.10.2006, п. 88 рішення у справі Меріт проти України від 30.03.2004 заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Враховуючи наведені норми та заперечення відповідача проти розміру відшкодування, колегія суддів дійшла висновку про зменшення суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу з огляду на таке.

Суду на підтвердження обсягу наданої правничої допомоги наданий опис послуг /а.с.23/, які оплачені позивачем. Однак колегія суддів надає оцінку зазначеним послугам з точки зору їх дійсності та необхідності з урахуванням конкретних обставин справи.

Як вбачається з матеріалів справи, позовна заява підписана представником позивача адвокатом Толоконовим К.В. /а.с. 6-9/, який діє на підставі договору № 4/08-18 від 20.08.2018 р. про надання правничої (правової) допомоги /а.с. 22/ та ордеру серії ДП № 2263/003 від 22.10.2018 р. Відповідно до ухвали суду першої інстанції від 01.11.2018 р. позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгова Компанія "Агроспейс" було залишено без руху на підставі п. 5 ч. 3 ст. 162 ГПК України, оскільки до матеріалів позовної заяви не було додано видаткові накладні, про які зазначено в актах приймання-передачі товару. Крім того, суд вказав про необхідність перевірити розрахунок пені, зважаючи на кількість днів прострочення, які розраховуються за допомогою бази даних «Законодавство України». Відповідно до рішення суду за результатом розгляду справи по суті, позовні вимоги в цій частині були задоволені частково.

Такі обставини свідчать про недостатню якість виконаних правових послуг, про суд вказав вже на стадії відкриття провадження у справі.

Крім того, такі зазначені адвокатським бюро види допомоги як «вивчення законодавства та судової практики» і «направлення позовної заяви з додатками відповідачу та господарському суду Житомирської області шляхом поштового відправлення рекомендованою кореспонденцією» не є правовою допомогою, вартість якої може бути відшкодована у складі судових витрат, хоча сторони договору про надання правничої (правової) допомоги і домовились про їх оплату клієнтом.

Також колегія суддів звертає увагу на необґрунтоване визначення часу « 6 годин» на підготовку необхідних процесуальних документів, клопотань та участь адвоката в судових засіданнях.

З матеріалів справи вбачається, що представник ОСОБА_1 був присутній в судовому засіданні 10.01.2019 р., представник ОСОБА_2 була присутня в судових засіданнях 24.01.2019 р., 13.03.2019 р. та представник Перепелиця О.С. який діє на підставі ордера /а.с. 88/ був присутній в судовому засіданні 14.02.2019 р. Також, представником Гладкою В.О. було підготовлено відповідь на відзив на позовну заяву /а.с. 76 - 79/ на чотирьох аркушах.

Встановлено на підставі матеріалів справи, що ухвалою суду від 26.11.2018 р. розгляд справи було призначено на 10:00 год. /а.с. 1./ Відповідно до протоколу судового засідання від 10.01.2019 р. розгляд справи розпочався о 10:06 год. та закінчився о 10:11 год. /а.с. 56/. Ухвалою від 10.01.2019 р. розгляд справи було відкладено на 24.01.2019 р. на 15:00 год. /а.с. 57-58/. Відповідно до протоколу судового засідання від 24.01.2019 р. судове засідання розпочалось о 15:14 год. та закінчилось о 15: 17 год. /а.с. 57/. Відповідно до ухвали від 24.01.2019 р. розгляд справи було відкладено на 14.02.2019 р. на 15:00 год. /а.с. 68/. Відповідно до протоколу судового засідання від 14.02.2019 р. судове засідання розпочалось о 15:20 год. та закінчилось о 15:24 год. /а.с. 93/. Відповідно до ухвали від 14.02.2019 р. розгляд справи було відкладено на 13.03.2019 р. на 15:00 год. /а.с. 94-95/. Згідно протоколу судового засідання від 13.03.2019 р. судове засідання розпочалось о 15:24 год. та закінчилось о 16:12 год. /а.с. 109/. Таким чином, час витрачений адвокатами на участь в судових засіданнях становить 2 години 4 хвилини, а докладний опис часу на підготовку необхідних процесуальних документів, клопотань з вказівкою про такі заяви, крім відповіді на відзив, відсутній.

При цьому колегія суддів погоджується із доводами скаржника в апеляційній скарзі, що спір у даній справі не може бути віднесений до категоріі складних за предметом спору та незначним обсягом обставин і матеріалів, які підлягають вивченню.

З урахуванням наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що витрати на професійну правничу допомогу в процесі розгляду справи в суді першої інстанції є обґрунтованими відповідно до норм ч.4 ст.126 ГПК України і мають бути відшкодовані частково в сумі 6000 грн.

Наведене не було враховано судом першої інстанції, тому рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині відшкодування судових витрат, витрат на професійну правову допомогу на підставі п. 2,4 ст. 277 ГПК України.

08.07.2019 р. представник позивача адвокат Гладка В.О. подала апеляційному господарському суду клопотання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції. Відповідно до додаткової угоди № 3, яка містить перелік послуг, їх тривалості та вартості /а.с. 160/, розмір таких витрат визначений 7400 грн., а саме : за ознайомлення з апеляційною скаргою 500 грн., надання консультацій щодо перспектив судової справи -250 грн., складання відзиву на апеляційну скаргу 2800 грн., підготовка додатків до відзиву на апеляційну скаргу -150 грн., направлення відзиву з додатками відповідачу та апеляційному господарському суду -200 грн., підготовка необхідних процесуальних документів, клопотань, особиста участь адвоката у судових засіданнях 3500 грн.

Нормами ст.123 ГПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.

В якості доказів на підтвердження факту витрат позивача на правничу допомогу суду надано платіжне доручення № 1630 від 11.06.2019 р. про оплату за надання правової допомоги за дод.угодою № 3 від 30.05.2019 р. до договору № 4/08-18 від 20.08.2018 р. Оригінал залучений до матеріалів справи на а.с. 161.

Матеріалами справи підтверджено, що адвокат Гладка В.О. на підставі ордеру на надання правової допомоги серія ДП № 2263/012 від 15.01.2019 р. /а.с. 63/ представляла інтереси позивача суді першої інстанції, і обставини справи на час розгляду в суді апеляційної інстанції не змінились, додаткові докази сторонами не подані, отже, відомі представнику позивача і не потребували вивчення у повному обсязі на час перегляду судового рішення в суді апеляційної інстанції.

Рішення суду першоі інстанцій ухвалено на користь позивача і позиція позивача в процесі розгляду справи в судах не змінювалась, як і позиція відповідача та доводи, якими він обгрунтував заперечення проти позову та апеляційну скаргу. Відповідно, відзив на апеляційну скаргу є незначним за обсягом (дві сторінки), аргументований подібними доводами, що і позовна заява та заяви на виконання вимог суду, які надавалися суду першої інстанції.

При цьому колегія суддів звертає увагу, що обсяг матеріалів справи не є значним один том, і справа за предметом спору і суттю правовідносин, які досліджуються, за обсягом доказів не є справою значної складності чи значного публічного інтересу. Факт виготовлення адвокатом складних процесуальних документів в процесі апеляційного розгляду справи, які потребують значних затрат часу, позивачем також не доведено.

Судове засідання в суді апеляційної інстанції було призначено на 16.07.2019 р. на 12 годину 20 хвилин і тривало до 13 години 19 хвилин в режимі конференції. Колегія суддів ухвалила постанову в цьому ж судовому засіданні. Отже, не підтверджено використання адвокатом 5 годин на «підготовку необхідних процесуальних документів, клопотань тощо, особисту участь адвоката у судових засіданнях», оскільки судове засідання тривало одну годину і клопотань, крім клопотання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суду позивач не подавав.

Також не підтверджено витрачання 0.5 годин на «підготовку додатків до відзиву на апеляційну скаргу у необхідній кількості примірників», оскільки до відзиву на апеляційну скаргу /а.с.142-143/ додано лише поштову квитанцію про направлення копіі відзиву відповідачеві. Інші додатки відсутні.

Також зазначені адвокатським бюро «направлення відзиву на апеляційну скаргу з додатками відповідачу та Північно західному апеляційному господарському суду шляхом поштового відправлення рекомендованою кореспонденцією» не є правовою допомогою, вартість якої може бути відшкодована у складі судових витрат, хоча сторони договору про надання правничої (правової) допомоги і домовились про їх оплату клієнтом.

Отже, з огляду на вимоги ч.4 ст.126 ГПК України та зважаючи, що заявлений позивачем до відшкодування розмір судових витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції є недоведеним у заявленому розмірі, не підтверджені доказами відповідно до ст. 74 ГПК України тому суд апеляційної інстанції вважає співмірною у цій справі компенсацією вартості витрат позивача на професійну правничу допомогу у сумі 3000 грн.

Судові витрати на оплату судового збору покладаються на скаржника згідно з ст.129 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 277, 281 - 282 Господарського процесуального кодексу України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Урожай" задоволити частково. Рішення Господарського суду Житомирської області від 13.03.2019 р. у справі № 906/954/18 змінити в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу. В цій частині прийняти нове рішення.

Стягнути з Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Урожай" (13326, Житомирська область, Бердичівський район, с.Скаківка, вул.Остальського, 20, ід. код 30651668) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгова Компанія "Агроспейс" (49033, м. Дніпро, пр. Богдана Хмельницького, 147, ід. код 41084815) 6000 грн. витрат на оплату професійної правничої допомоги.

В решті рішення Господарського суду Житомирської області від 13.03.2019 р. у справі № 906/954/18 залишити без змін.

Стягнути з Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Урожай" (13326, Житомирська область, Бердичівський район, с. Скаківка, вул. Остальського, 20, ід. код 30651668) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгова Компанія "Агроспейс" (49033, м. Дніпро, пр. Богдана Хмельницького, 147, ід. код 41084815) 3000 грн. витрат на оплату професійної правничої допомоги на стадії апеляційного розгляду.

Доручити Господарському суду Житомирської області видати наказ на виконання цієї постанови.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку, передбаченому Господарським процесуальним кодексом України.

Матеріали справи № 906/954/18 повернути Господарському суду Житомирської області.

Повний текст постанови складений 25 липня 2019 року

Головуючий суддя Маціщук А.В.

Суддя Мельник О.В.

Суддя Розізнана І.В.