ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

29.07.2019 р. Справа № 917/918/18

За заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Гадячсир" про надання відстрочки виконання рішення суду по справі № 917/918/18

за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Веприк Плюс", с. Веприк, Гадяцький район, Полтавська область, 37362

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Гадячсир", вул. Будька,47, м. Гадяч, Гадяцький район, Полтавська область, 37300

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Гадячсир-Україна" (вул. Героїв Майдану, 82, офіс 21, м. Гадяч, 37300).

про стягнення 18 942 373,02 грн. заборгованості

Суддя Тимощенко О.М.

Секретар судового засідання Отюгова О.І.

Представники сторін:

від позивача: Сергієнко В.І.

від відповідача: Дробаха А.Е.

Обставини справи: Господарським судом Полтавської області розглядалась справа за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Веприк Плюс" до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Гадячсир" за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Гадячсир-Україна" про стягнення 18 942 373,02 грн. заборгованості.

Рішенням Господарського суду Полтавської області від 25.03.2019 року позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Веприк Плюс" задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Гадячсир" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Веприк Плюс" 18 790 133,82 грн. заборгованості за договором № 271-В від 01.11.2017 року, 281 852 грн. витрат по сплаті судового збору. В іншій частині позову відмовлено в задоволенні вимог.

26.04.2019 року до Господарського суду Полтавської області надійшла апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Гадячсир" на рішення Господарського суду Полтавської області від 25.03.2019 року у даній справі.

Крім того, 26.04.2019 року до Господарського суду Полтавської області надійшла заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Гадячсир" про надання відстрочки виконання рішення суду по справі №917/918/18. Разом із заявою від Товариства з обмеженою відповідальністю "Гадячсир" надійшла заява про нерозгляд даної заяви до розгляду Східним апеляційним господарським судом апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Гадячсир".

Ухвалою Господарського суду Полтавської області від 02.05.2019 року було прийнято заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Гадячсир" про надання відстрочки виконання рішення суду по справі № 917/918/18 до розгляду та зупинено провадження з розгляду вищезазначеної заяви до закінчення апеляційного перегляду рішення у цій справі та повернення матеріалів справи до Господарського суду Полтавської області.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 10.06.2019 року апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Гадячсир" повернуто заявнику, а матеріали даної справи повернуто до Господарського суду Полтавської області.

Оскільки обставини, що зумовили зупинення провадження у цій справі були усунуті, суд ухвалою від 18.07.2019 р. поновив провадження з розгляду заяви про надання відстрочки виконання рішення суду по справі № 917/918/18.

Стягувач (позивач) проти задоволення заяви заперечує за мотивами, викладеними у запереченнях № б/н від 26.07.2019 р. (вх. № 7864 від 29.07.2019 р.)

Представник заявника (відповідача) на задоволенні заяви наполягає.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд встановив:

Рішенням Господарського суду Полтавської області від 25.03.2019 року позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Веприк Плюс" задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Гадячсир" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Веприк Плюс" 18 790 133,82 грн. заборгованості за договором № 271-В від 01.11.2017 року, 281 852 грн. витрат по сплаті судового збору. В іншій частині позову відмовлено в задоволенні вимог.

Після набрання рішенням законної сили 23.04.2019 р. Господарським судом Полтавської області було видано наказ на його виконання.

26.04.2019 року до Господарського суду Полтавської області надійшла апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Гадячсир" на рішення Господарського суду Полтавської області від 25.03.2019 року у даній справі.

02.05.2019 року Господарським судом Полтавської області матеріали справи №917/918/18 були скеровані до Східного апеляційного господарського суду.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 10.06.2019 року було повернуто апеляційну скаргу.

Як вже зазначалось судом вище, 26.04.2019 року до Господарського суду Полтавської області також надійшла заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Гадячсир" про надання відстрочки виконання рішення суду по справі №917/918/18.

В обґрунтування заяви про відстрочку виконання рішення на 12 місяців відповідач посилається на скрутне фінансове становище.

Також заявник зазначає, що він є провідним виробником та експортером молочної продукції, зокрема, твердого сиру та молоковмісних сирних продуктів. Протягом останніх 10 років ТОВ «Гадячсир» здійснювало торгівлю в Російській Федерації (72% експорту в 2012 p.. 57% експорту в 2013 p.), однак, починаючи з 2014 року, Російська Федерація повністю закрила свій ринок (введено продуктове ембарго) для продукції українського виробництва та ввела всілякі обмеження та заборони на транзит української молочної продукції митною територією Російської Федерації до Республіки Казахстан та Киргизької Республіки, що підтверджується І загальновідомими указами, постановами уряду та президента Російської Федерації. Як і наслідок, обсяг експорту продукції, виробленої Заявником для ринку Російської Федерації, становив 8,3% у 2015р. та 0% у 2016 р. (довідка ТОВ «Гадячсир» про обсяги виробництва за 2012-2016 p.p. наявна у матеріалах справи)

Заявник стверджує, про загальновідомість факту, що ринок Російської Федерації був основним ринком збуту для українських виробників молочної продукції, а не інші ринки, зокрема і Європейського союзу. Молочна продукція українського виробництва в інші країни, в тому числі країни Єврозони, поставлялася в обмежених кількостях у зв`язку з високими вимогами до якості та обмеженими квотами, яких Заявник не мав.

Заявник наголошує, що він постійно шукає нові ринки збуту товарів, однак організація та пошук є процесом вкрай довготривалим та проблематичним, потребує вливання значних фінансових коштів та ресурсів. Входження української продукції на ринок Європейського союзу фактично розпочалося лише на початку 2016 року із запровадження тимчасового застосування Глави IV Угоди про асоціацію між Україною та ЄЄ в частині поглибленої та всеохоплюючої зони вільної торгівлі (ПВ ЗВТ). До цього часу діяв режим лише автономних торговельних преференцій ЄЄ для України, започаткований в квітні 2014 року, в рамках якого в односторонньому порядку українському експорту надавався доступ до ринку ЄЄ на умовах ПВ ЗВТ. Такий режим дозволяв торгівлю лише окремим сертифікованим підприємствам та за вкрай обмеженими квотами.

Таким чином, втрата основних ринків збуту в сукупності з соціальними та економічними потрясіннями в нашій державі, збільшенням вартості палива та енергоносіїв, зменшення платоспроможності населення, і, як наслідок значне зменшення внутрішнього попиту на сирну продукцію та ін. призвели до значного зниження обсягів виробництва та реалізації продукції підприємством заявника. Зазначені обставини фактично позбавили ТОВ «Гадячсир» можливості своєчасного проведення розрахунків з постачальниками за отриману молочну сировину та іншу продукцію (товар), який використовується ТОВ «Гадячсир» в процесі переробки молочної сировини та виготовлення власної продукції, зокрема сиру.

Як наслідок, лише за останні півроку, до ТОВ «Гадячсир» з відповідними позовами про стягнення заборгованості звернулася дуже велика кількість контрагентів (відповідна інформація міститься в Єдиному держаному реєстрі судових рішень). Незважаючи на те. що ТОВ «Гадячсир» намагається частково розраховуватися зі своїми постачальниками, нові позовні заяви надходять і до цього часу.

Також заявник повідомляє суд про значне збільшення обсягу порушень платіжної дисципліни з боку контрагентів ТОВ «Гадячсир» за взятими за себе господарськими зобов`язаннями.

За даними заявника, вищезазначені обставини призвели до вкрай скрутного фінансового становища ТОВ «Гадячсир», внаслідок чого у останнього виникла кредиторська заборгованість перед Позивачем.

На підтвердження скрутного економічного становища заявника, останній залучає до заяви про відстрочення виконання рішення копії Звітів про сукупний дохід, зокрема, за результатами господарської діяльності протягом останнього 2018 року у заявника прибуток відсутній та обліковуються збитки у розмірі 476 мільйонів 860 тисяч грн., а загальна сума збитків заявника станом на день звернення з даною Заявою становить 1 мільярд 779 мільйонів 25 тисяч грн., що підтверджується Балансом (Звітом про фінансовий стан) за 2017 рік та 2018 року, а також Звітом про фінансові результати (звіт про сукупний дохід) за 2017 рік та 2018 роки.

Також заявник зазначає, що на момент звернення з вищезазначеною заявою до суду ТОВ «Гадячсир» має заборгованість по виплаті заробітної плати перед своїми працівниками на загальну суму 588 300,00 грн., що підтверджується наявною у матеріалах справи копією Звіту з праці за березень 2019 року.

ТОВ «Гадячсир» повідомляє, що підприємством вживаються всі можливі заходи з метою продовження господарської діяльності, отримання по прибутку для подальшого функціонування товариства, сплати податків, соціальних платежів, заробітної плати працівникам та погашення заборгованості за рішеннями суду, в тому числі, перед ТОВ «Веприк Плюс». ТОВ «Гадячсир» вживає активних дій, зокрема, намагається здійснити вихід із своєю продукцією на ринок Європейського союзу, країн Африки та Азії.

Крім того, заявник вказує, що незалежною аудиторською компанією ТОВ «Аудиторська фірма «Центр розвитку бізнесу» був проведений Економічний аналіз основних аналітичних показників ліквідності (платоспроможності) та фінансової стійкості ТОВ «Гадячсир», якою встановлено, що у ТОВ «Гадячсир» велика залежність від залученого капіталу, а незадовільна структура балансу з точки зору платоспроможності та фінансової стійкості нижче нормативного рівня. Вказаною аудиторською компанією в своєму висновку від 25.05.2018 р. зазначено, що станом на 31.03.2018 р. баланс ТОВ «Гадячсир» є неліквідним. Товариство не може своєчасно погасити короткострокову заборгованість за рахунок власних коштів і знаходиться в залежності від позикового капіталу, не забезпечене власними оборотними коштами є неплатоспроможним та не має можливості одномоментно задовольнити вимоги кредиторів - банківських установ та інших, а негайне виконання винесених судами рішень про стягнення з Товариства коштів призведе до істотного погіршення фінансового стану ТОВ «Гадячсир» та поставить під загрозу його подальшу фінансово-господарську діяльність, що може призвести до банкрутства.

Також ТОВ «Гадячсир» перебуває у дуже тяжкому фінансовому стані і має величезну заборгованість перед банками за кредитними договорами

Всі вище наведені обставини, на думку заявника, є такими, що істотним чином ускладнюють негайне виконання рішення суду по даній справі і просить суд відстрочити виконання рішення суду від 25.03.2019 року на 12 місяців з моменту винесення ухвали за результатом розгляду даної заяви.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням фактичних та правових підстав заяви про надання відстрочки виконання судового рішення, суд виходить з наступного.

Відповідно до пункту 9 частини 3 статті 129 Конституції України, обов`язковість рішень суду відноситься до основних засад судочинства.

Відповідно до статті 326 ГПК України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 331 ГПК України, за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Заява про встановлення або зміну способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення розглядається у десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням учасників справи (ч. 2 ст. 331 ГПК України).

Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (ч. 3 ст. 331 ГПК України).

Згідно ч. 4 ст. 331 ГПК України вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

З зазначених норм права, суд вбачає, що розстрочка рішення допускається при наявності обставин, які суттєво ускладнюють виконання рішення.

Як зазначено у п. 7.1.2 Постанови Пленуму Вищого Господарського суду України від 17.10.2012 р. № 9 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" розстрочка означає виконання рішення частками, встановленими господарським судом, з певним інтервалом у часі. Підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. При цьому слід мати на увазі, що згоди сторін на вжиття заходів, передбачених статтею 121 ГПК України, ця стаття не вимагає, і господарський суд законодавчо не обмежений будь-якими конкретними термінами відстрочки чи розстрочки виконання рішення. Проте, вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо (п. 7.2 Постанови Пленуму Вищого Господарського суду України від 17.10.2012 р. № 9 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України"). Отже, в основу ухвали про надання розстрочки або відстрочки виконання рішення суду має бути покладений обґрунтований висновок про наявність обставин, що ускладнюють або роблять неможливим виконання рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Конституції України частиною національного законодавства України є Конвенція про захист прав і основних свобод людини 1950 р., ратифікована Верховною Радою України (Закон України від 17.07.1997 р. № 475/97-ВР). Юрисдикція Європейського суду з прав людини є обов`язковою в усіх питаннях, що стосуються тлумачення та застосування Конвенції.

Суд також бере до уваги те, що п. 1 статті 6 § 1 Конвенції гарантує кожному право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і неупередженим судом. Таким чином, ця стаття проголошує "право на суд", одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати до суду позов з цивільно-правових питань. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося, на шкоду одній із сторін.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 20.07.2004 р. по справі "Шмалько проти України" (заява № 60750/00) зазначено, що для цілей ст. 6 Конвенції виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід`ємна частина "судового розгляду". В зв`язку з тим, що відстрочка подовжує період відновлення порушеного права стягувача, при її наданні суди в цілях вирішення питання про можливість її надання, а також визначення строку подовження виконання рішення суду, повинні враховувати закріплені в нормах матеріального права, і перш за все у Європейській конвенції про захист прав людини та основних свобод, що є частиною національного законодавства, допустимі межі надання відстрочки виконання судового рішення. Згідно з правовою позицією Європейського суду з прав людини, несвоєчасне виконання рішення суду може бути мотивоване наявністю певних обставин, відстрочка виконання рішення суду не повинна шкодити сутності права, гарантованого ч. 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, згідно якої "кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру..", а у системному розумінні даної норми та національного закону, суд не повинен перешкоджати ефективному поновленню у правах, шляхом виконання судового рішення, тобто довготривале виконання рішення суду може набути форми порушення права на справедливий судовий розгляд, що не може бути оправдано за конкретних обставин справи та є наслідком зменшення вимог щодо розумності строку. Крім того, довготривале невиконання рішення суду порушує право на повагу до власності та на вільне володіння власністю у зв`язку з тим, що рішення набуває ознак довготривалого виконання. Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначає, що межі оправданої затримки виконання рішення суду залежить зокрема від складності виконавчого провадження, суми та характеру що визначено судом. Стосовно системності виконання Європейський суд підкреслює, що присудження грошових коштів не надає пом`якшення у виконавчому провадженні, а отже сама можливість надання відстрочки виконання судового акту повинна носити виключний характер. Із підстав, умов та меж надання відстрочки виконання судового рішення слідує, що безпідставне надання відстрочки без обґрунтованих на то мотивів, надане на тривалий період без дотримання балансу інтересів стягувача та боржника, порушує основи судового рішення, яке ухвалене іменем України, позбавляє кредитора можливості захистити свої права, знижує авторитет судового рішення, а тому таке судове рішення не може вважатися законним та справедливим.

Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 26.12.2003 р. № 14 "Про практику розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження" при вирішенні заяв державного виконавця чи сторони про відстрочку або розстрочку виконання рішення суду потрібно мати на увазі, що відповідно до приписів ГПК України їх задоволення можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення (хвороба боржника або членів його сім`ї, відсутність у нього майна, яке за рішенням суду має бути передане стягувачеві, стихійне лихо, інші надзвичайні події). При цьому такі виняткові обставини визначаються судом з огляду на матеріали справи, у тому числі подані стороною докази на обґрунтування такої заяви. Аналогічні приписи містить п. 7 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 р. № 9 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів".

З аналізу процесуальних норм, які регулюють питання можливості надання відстрочки та розстрочки виконання рішення суду випливає, що законодавець у будь-якому випадку пов`язує відстрочку виконання судового рішення в судовому порядку з об`єктивними, непереборними, тобто виключними обставинами, що ускладнюють або виключають виконання рішення. Визначальним фактором є винятковість цих випадків та їх об`єктивний вплив на виконання судового рішення.

Господарський процесуальний кодекс визначає перелік обставин, які зазначалися вище в ч. 4 ст. 331 ГПК України, разом з тим, не обмежує їх перелік, оскільки можуть бути і інші обставини, які об`єктивно ускладнюють виконання рішення суду.

Посилання заявника на важкий фінансовий стан, що викликаний відсутністю ринку збуту продукції через введення Російською Федерацією продуктового ембарго, несвоєчасними розрахунками його контрагентів, наявність заборгованості заявника перед іншими кредиторами та банківськими установами, а також на те, що заходи примусового виконання рішення матимуть своїм наслідком зупинення діяльності товариства та накопичення нових боргів при неможливості їх погашення, судом не оцінюється як правомірні, оскільки самі по собі фінансові труднощі відповідача не свідчать про те, що особа (боржник) не може виконати рішення суду.

Судом оцінюються як правомірні доводи стягувача (позивача), що ситуація з втратою ринку збуту продукції у Російській Федерації мас місце ще з 2014 року, в той час як заборгованість ТОВ "ГАДЯЧСИР", яка стягнута рішенням суду на користь ТОВ «ВЕПРИК ПЛЮС», виникла зв`язку з невиконанням ним умов договору № 271 -В постачання молока коров`ячого незбираного від 01.11.2017 р. і на момент укладення сторонами вищевказаного договору вже існувало продуктове ембарго Російської Федерації для продукції українського виробництва і боржник був обізнаний про ускладнення економічної ситуації та втрату ринку збуту Російської Федерації, проте уклав договір па отримання товарів від позивача.

Надані заявником докази на підтвердження його скрутного становища Економічппй аналіз основних аналітичних показників ліквідності (платоспроможності) та фінансової стійкості ТОВ "ГАДЯЧСИР", проведений аудиторською фірмою "Центр розвитку бізнес" 25.05.2018р., копії балансів (звіти про фінансовий стан), звіти про фінансові результати (звіти про сукупний дохід), копії податкових /декларації/ з податку на прибуток підприємства за 2015-2016-2017-2018 роки, судом не оцінюються як належні, оскільки вказані документи не можуть достовірно свідчити про фінансову неспроможність боржника виконати рішення господарського суду.

При вирішенні заяви про відстрочення виконання рішення по даній справі, судом враховано той факт, що з моменту набрання рішенням законної сили минуло понад 4 місяці, однак боржником не вжито жодних заходів щодо його виконання. Доказів в спростування даної обставини суду не надано.

Судом також критично оцінюються доводи заявника, що у І кварталі 2019 року - ІІІ кварталі 2019 року він розраховує на значні надходження коштів у зв`язку з укладенням нових зовнішньоекономічних контрактів, погодженням графіків нових поставок зі своїми контрагентами та відновлення робот за укладеними раніше угодами, пошуком нових ринків збуту продукції, оскільки надані заявником договори на поставку продукції не є належним доказом того, що вони будуть виконані та заявник матиме можливість виконати рішення суду через 12 місяців. В той же час. заявником не надано суду будь-яких доказів, які б свідчили про наявність у нього реальної можливості фактично виконати свої зобов`язання по поставці товару за цими контрастами. Крім того, заявником не доведено, що коштів, які можуть надійти за товар по цим договорам буде достатньо для виконання рішення по даній справі і що вони будуть спрямовані ним па погашення заборгованості перед кредиторами, в тому числі перед позивачем (стягувачем).

Отже, заявником до суду не надано доказів на підтвердження доводів щодо наявності виключних обставин, що ускладнюють або роблять неможливим виконання рішення суду. Крім того, боржником не надано доказів, що ті обставини, які, на його думку, унеможливлюють виконання рішення суду на момент розгляду заяви про відстрочку виконання рішення, зміняться у наступному, та доказів здійснення заявником заходів для зміни таких обставин і виконання судового рішення в повному обсязі.

Доказів наявності інших обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, боржником суду не надано.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що складне фінансове становище заявника за змістом статті 331 Господарського процесуального кодексу України не є обставинами, котрі ускладнюють виконання рішення суду або роблять його неможливим у встановленим господарським судом способом, а відтак не виступають підставою для відстрочки виконання рішення суду.

За визначенням ст. 42 Господарського кодексу України, підприємництвом є діяльність, яка ведеться на власний ризик, метою якої є отримання прибутку. В той же час, ч. 2 ст. 218 Господарського кодексу України, ч. 1 ст. 625 Цивільного кодексу України прямо передбачають, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання, тобто відсутність у боржника грошових коштів не є обставиною, яка може служити підставою для невиконання зобов`язання по оплаті.

Ризик несприятливих наслідків ведення господарської діяльності відповідача, не може бути перекладений на позивача (стягувача).

Отже, невиконання відповідачем своїх грошових зобов`язань перед позивачем негативно відображується на підприємстві позивача. А подальше ухилення відповідача від сплати заборгованості суттєво зачіпає інтереси позивача і завдає йому істотної, в тому числі й матеріальної шкоди.

Тобто, судом встановлено, що матеріали справи не містять жодних належних і допустимих доказів, які б підтверджували те, що для виконання рішення суду необхідна відстрочка виконання рішення суду саме на 12 місяців.

Таким чином, суд прийшов до висновку, що відповідачем не подано належних доказів, які б свідчили про наявність виключних об`єктивних обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, а тому заява про відстрочку виконання рішення по даній справі задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. 234, 331 ГПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Відмовити в задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Гадячсир" про надання відстрочки виконання рішення суду по справі №917/918/18.

Ухвала набирає законної сили негайно після її оголошення та може бути оскаржена в порядку та строки, передбачені ст.256-257 ГПК України.

Повний текст ухвали складено 02.08.2019 р.

Суддя Тимощенко О.М.