ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" липня 2019 р. Справа№ 911/1603/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Дідиченко М.А.

суддів: Пономаренка Є.Ю.

Руденко М.А.

при секретарі: Огірко А.О.

за участю представників сторін:

від позивача (за первісним позовом): Маркушев Я. С.;

від відповідача (за первісним позовом): Руденко А.О.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Аверс-Сіті"

на рішення Господарського суду Київської області від 05.12.2018

у справі № 911/1603/18 (суддя Наріжний С. Ю.)

за первісним позовом Приватного акціонерного товариства "Київобленерго" (Ірпінський районний підрозділ)

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Аверс-Сіті"

про стягнення 3 759 805,32 грн.

та за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Аверс-Сіті"

до Приватного акціонерного товариства "Київобленерго"

про розірвання договору

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог

Приватне акціонерне товариство "Київобленерго" (Ірпінський районний підрозділ) звернулось до Господарського суду Київської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Аверс-Сіті" про стягнення стягнення 3 759 805,32 грн.

Обґрунтовуючи первісні позовні вимоги, позивач вказав на те, що відповідачем не виконуються обов`язки щодо оплати перетікання реактивної електроенергії за договором № 220046501 від 17.05.2011.

31.08.2018 відповідачем було подано зустрічний позов до ПАТ "Київобленерго" про розірвання договору про постачання електричної енергії № 220046501 від 17.05.2011.

Зустрічний позов обґрунтований тим, що на даний час у ТОВ «Аверс-Сіті» відсутня необхідність в споживанні електричної енергії.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду Київської області від 05.12.2018 у справі №911/1603/18 первісний позов задоволено частково.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Аверс-Сіті" на користь Приватного акціонерного товариства "Київобленерго" (Ірпінський районний підрозділ) 2 356 520,67 грн. заборгованості за перетікання реактивної електричної енергії, 141 678,56 грн. пені, 123 655,11 грн. 3% річних, 372 893,74 грн. інфляційних втрат та 44 921,22 грн. судового збору.

Відмовлено в частині первісного позову про стягнення 465 690,20 грн. заборгованості за перетікання реактивної електричної енергії, 298 508,58 грн. пені та 858,46 грн. 3% річних.

Відмовлено у задоволенні зустрічного позову про розірвання Договору про постачання електричної енергії № 220046501 від 17.05.2011, укладеного між ПАТ "Київобленерго" та ТОВ "Аверс-Сіті".

Частково задовольняючи первісні позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов до висновку про правомірність виставлення позивачем відповідачу рахунків-фактур за перетікання реактивної електроенергії за період з квітня 2015 по травень 2018 на загальну суму 4 822 210,87 грн. Враховуючи часткову сплату dідповідачем вказаної заборгованості у сумі 2 000 000,00 грн., залишок заборгованості складає 2 822 210,87 грн.

В той же час, судом першої інстанції було застосовано строки позовної давності до заборгованості, яка виникла на підставі рахунків-фактур за період з квітня 2015 по липень 2015, на загальну суму 465 690,20 грн.

Відмовляючи в задоволенні зустрічного позову, суд першої інстанції вказав, що ТОВ "Аверс-Сіті" не було дотримано встановленого Договором та ПРРЕ порядку розірвання договору.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду, Товариство з обмеженою відповідальністю "Аверс-Сіті" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Київської області від 05.12.2018, ухвалити нове рішення, яким первісний позов залишити без задоволення, зустрічний позов задовольнити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду першої інстанції винесено з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зокрема, апелянт вказав на не дослідженні судом першої інстанції обставин того, що значна частина реактивної енергії утворюється у зв`язку з діяльністю ТОВ «Ріал Істейт Ф.К.А.У.», а тому відповідач безпідставно сплачує за перетікання реактивної енергії грошові кошти ПрАТ «Київобленерго». На думку апелянта, судом першої інстанції помилково не враховано, що акти контрольного огляду, які долучені позивачем до матеріалів справи, складені з порушеннями Правил користування електричною енергією для населення, а витяг з бази не є належним та допустимим доказом у справі. Також скаржник акцентував увагу на безпідставній відмові у задоволені клопотань про витребування доказів та залучення третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу № 911/1603/18 передано на розгляд колегії суддів у складі: Дідиченко М. А. - головуюча суддя; судді - Руденко М. А., Пономаренко Є. Ю.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 04.03.2019 відкрито апеляційне провадження у справі № 911/1603/18 та призначено до розгляду на 10.04.2019.

Розпорядженням Північного апеляційного господарського суду від 09.04.2019 враховуючи перебування у відпустці судді Руденко М. А., яка не є головуючою суддею, справу № 911/1603/18 передано на повторний автоматизований розподіл.

Згідно із протоколом повторного автоматизованого розподілу справ від 09.04.2019, справу № 911/1603/18 передано на розгляд колегії суддів у складі: Дідиченко М.А. (головуюча), Сулім В. В., Пономаренко Є. Ю.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 10.04.2019 справу № 911/1603/18 прийнято до свого провадження колегією суддів у складі:Дідиченко М.А. (головуюча), Сулім В. В., Пономаренко Є. Ю. та призначено до розгляду на 22.05.2019.

Розпорядженням Північного апеляційного господарського суду від 20.05.2019 враховуючи перебування на навчанні в період з 17.05.2019 по 24.05.2019 судді Суліма В. В., який не є головуючим суддею, справу № 911/1603/18 передано на повторний автоматизований розподіл.

Згідно із протоколом повторного автоматизованого розподілу справ від 20.05.2019, справу № 911/1603/18 передано на розгляд колегії суддів у складі: Дідиченко М.А. (головуюча), Руденко М. А., Пономаренко Є. Ю.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 21.05.2019 справу № 911/1603/18 прийнято до свого провадження колегією суддів у складі: Дідиченко М.А. (головуюча), Руденко М. А., Пономаренко Є. Ю.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 22.05.2019 відкладено розгляд справи на 05.06.2019.

У судових засіданнях 05.06.2019, 26.06.2019 та 10.07.2019 оголошувалась перерва до 26.06.2019, 10.07.2019 та 22.07.2019 відповідно.

Заявлені клопотання сторін та результати їх розгляду

Разом з апеляційною скаргою відповідачем за первісним позовом було заявлено клопотання про витребування у позивача за первісним позовом інформації про те, які підприємства і організації приєднані та споживають електричну енергію з кабельної лінії ПС Мостище 35/10 (ІСШ) - ПС Коцюбинське 35/10А, яка належить на праві власності ТОВ «Аверс-Сіті».

Подане клопотання обґрунтоване тим, що витребуванні докази можуть підтвердити або спростувати законність нарахування грошових коштів за перетікання та генерацію реактивної енергії ТОВ «Аверс-Сіті».

Колегія суддів розглянувши подане клопотання, дійшла до висновку про відмову у його задоволенні з огляду на наступне.

Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 80 ГПК України учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Згідно з 4 ст. 80 ГПК України, якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Також, відповідно до ст. 81 ГПК України учасник справи у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений в частинах другій та третій статті 80 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї.

У клопотанні повинно бути зазначено: 1) який доказ витребовується; 2) обставини, які може підтвердити цей доказ, або аргументи, які він може спростувати; 3) підстави, з яких випливає, що цей доказ має відповідна особа; 4) заходи, яких особа, яка подає клопотання, вжила для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу; 5) причини неможливості отримати цей доказ самостійно особою, яка подає клопотання.

Разом з цим, клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Аверс-Сіті" про витребування у позивача доказів зазначеним вимогам не відповідає.

Також, разом з апеляційною скаргою відповідачем за первісним позовом було подано клопотання про залучення до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ТОВ «Ріал Істейт Ф.К.А.У», ТОВ «ЖЕК «ЖК Коцюбинський», ОСББ «Коцюбинка».

Подане клопотання обґрунтоване тим, що рішення у справі № 911/1603/18 в подальшому вплине на обов`язки ТОВ «Ріал Істейт Ф.К .А .У», ТОВ «ЖЕК «ЖК Коцюбинський», ОСББ «Коцюбинка», адже ТОВ «Аверс-Сіті» може звернутись з позовом про відшкодування завданих збитків.

Колегія суддів розглянувши подане клопотання, дійшла до висновку про відмову у його задоволенні з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 50 ГПК України треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до закінчення підготовчого провадження у справі або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, у разі коли рішення у справі може вплинути на їхні права або обов`язки щодо однієї із сторін. Їх може бути залучено до участі у справі також за заявою учасників справи. Якщо суд при вирішенні питання про відкриття провадження у справі або при підготовці справи до розгляду встановить, що рішення господарського суду може вплинути на права та обов`язки осіб, які не є стороною у справі, суд залучає таких осіб до участі у справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору. У заявах про залучення третіх осіб і у заявах третіх осіб про вступ у справу на стороні позивача або відповідача зазначається, на яких підставах третіх осіб належить залучити до участі у справі.

Виходячи зі змісту ст. 50 ГПК України, єдиною підставою для залучення до участі у справі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, є той факт, що рішення у цій справі може вплинути на їх права або обов`язки щодо однієї із сторін.

Як вбачається із поданого клопотання, відповідачем за первісним позовом не наведено жодного обґрунтування, яким чином рішення у даній справі, яке стосується питання стягнення заборгованості по договору постачання електричної енергії № 220046501 від 17.05.2011 за первісним позовом, та розірвання цього договору за зустрічним, укладеного між позивачем та відповідачем, може вплинути на права та обов`язки ТОВ «Ріал Істейт Ф.К.А.У», ТОВ «ЖЕК «ЖК Коцюбинський» та ОСББ «Коцюбинка».

Враховуючи те, що заявником не обґрунтовано того, що рішення у справі може вплинути на права або обов`язки ТОВ «Ріал Істейт Ф.К.А.У», ТОВ «ЖЕК «ЖК Коцюбинський», ОСББ «Коцюбинка», колегія суддів не знайшла правових підстав для задоволення клопотання про залучення до участі у справі ТОВ «Ріал Істейт Ф.К.А.У», ТОВ «ЖЕК «ЖК Коцюбинський», ОСББ «Коцюбинка» в якості третіх осіб, яка не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору.

Також, відповідачем за первісним позовом було подано клопотання про призначення комплексної судової експертизи.

Вказане клопотання обґрунтоване тим, що у даному випадку суд має призначити комплексну судову експертизу з метою об`єктивного вирішення спору, адже ТОВ «Аверс-Сіті» ставить під сумнів економічну достовірність та незаперечність розрахунків ПрАТ «Київобленерго».

Однак, вказане клопотання задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст. 98, 99 ГПК України висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством.

Суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; жодною стороною не наданий висновок експерта з цих самих питань або висновки експертів, надані сторонами, викликають обґрунтовані сумніви щодо їх правильності, або за клопотанням учасника справи, мотивованим неможливістю надати експертний висновок у строки, встановлені для подання доказів, з причин, визнаних судом поважними, зокрема через неможливість отримання необхідних для проведення експертизи матеріалів.

Судова експертиза - це дослідження експертом на основі спеціальних знань матеріальних об`єктів, явищ і процесів, які містять інформацію про обставини справи, що перебуває у провадженні, зокрема, суду. Водночас, експертиза призначається для з`ясування питань, що потребують спеціальних знань. Як видно з зазначених норм права перед судовими експертами не ставляться правові питання, вирішення яких чинним законодавством віднесено до компетенції суду, зокрема, про відповідність окремих нормативних актів вимогам закону, про правову оцінку дій сторін тощо.

Судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування.

Якщо наявні у справі докази є взаємно суперечливими, їх оцінку в разі необхідності може бути здійснено господарським судом з призначенням відповідної судової експертизи.

Колегія суддів, враховуючи дійсні обставини справи, характер спірних правовідносин, дійшла висновку, що для вирішення спору у даній справі у суду відсутня потреба у проведенні судової комплексної експертизи.

В той же час, недотримання порядку призначення та проведення судової експертизи має наслідком затягування судового процесу і призводить до порушення вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, учасником якої є Україна, стосовно права кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку.

09.07.2019 через відділ документального забезпечення суду від позивача за первісним позовом надійшло клопотання, відповідно до якого позивач просить долучити до матеріалів справи копію договору про постачання електричної енергії № 220046501 від 17.05.2011 з додатками № 1-10, а також копії актів заміни лічильників на ПС 35/10 кВ «Мостище».

Відповідно до частини 3 статті 269 Господарського процесуального кодексу України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

У вирішенні питань щодо прийняття додаткових доказів суд апеляційної інстанції повинен повно і всебічно з`ясовувати причини їх неподання з урахуванням конкретних обставин справи і об`єктивно оцінити поважність цих причин. У разі прийняття додаткових доказів у постанові апеляційної інстанції мають зазначатися підстави такого прийняття.

В той же час, заявником не було надано обґрунтованих пояснень, які підтверджують неможливість подання відповідних доказів до суду першої інстанції з підстав, що об`єктивно не залежали від нього. А тому подані позивачем за первісним позовом нові докази до розгляду колегією суддів не приймаються.

Позиції учасників справи

08.04.2019 через відділ документального забезпечення суду від позивача за первісним позовом надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Позивач за первісним позовом, заперечуючи проти доводів апеляційної скарги, зазначив, що апеляційна скарга є необґрунтованою, безпідставною, такою, що не враховує усі обставини справи та положення чинного законодавства України. Також позивач зазначив на необґрунтованості та безпідставності поданих клопотань про витребування доказів та залучення третіх осіб без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

17.05.2011 між ПАТ "АЕС Київобленерго" (правонаступником якого є позивач за первісним позовом) (постачальник) та ТОВ "Аверс-Сіті" (споживач, відповідач за первісним позовом) було укладено договір про постачання електричної енергії № 220046501 (далі - договір), відповідно до умов якого (п. 1.1 Договору) постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача з приєднаною потужністю 4510,0 кВт, а споживач оплачує постачальнику вартість використаної (купленої) ним електричної енергії та здійснює інші платежі за умовами цього договору.

Відповідно до п. 2.3.4 Договору, споживач зобов`язується здійснювати оплату за перетікання реактивної електричної енергії між електромережею постачальника та електроустановками споживача, згідно з умовами додатку № 5 (5а) "Порядок розрахунків за перетікання реактивної електроенергії".

Згідно п. 3.1.1 Договору, постачальник наділений правом отримувати від споживача плату за компенсацію перетікання реактивної електричної енергії, на умовах передбачених в додатку № 5 (5а) "Порядок розрахунків за перетікання реактивної електроенергії", та інші платежі обумовлені договором.

Пунктом 14 додатку № 5 до договору визначено, що якщо згідно Методики виникли підстави для нарахування плати за перетікання реактивної електроенергії на площадці споживача, що не визначена додатком, постачальник письмово повідомляє споживача про це та надсилає для заповнення Інформаційний лист по КРП - (Компенсація реактивної потужності). Споживач заповнює Інформаційний лист по КРП та повертає його постачальнику протягом 5 днів з дня отримання. На підставі заповненого споживачем Інформаційного листа по КРП постачальник розраховує ЕЕРП (D) - (Економічний еквівалент реактивної потужності), доводить його до споживача письмовим повідомленням, що є невід`ємною частиною договору. Отримання споживачем такого повідомлення розуміється сторонами як початок для нарахування за перетоки реактивної електроенергії по даній площадці.

Якщо протягом 5 днів постачальник не отримує від споживача заповнений Інформаційний лист по КРП, то розрахунки ЕЕРП (D) проводяться постачальником за даними договору. Розрахований ЕЕПР (D) доводиться постачальником до споживача письмовим повідомленням, що є невід`ємною частиною договору. Отримання споживачем такого повідомлення розуміється сторонами як початок для нарахування плати за перетоки реактивної електроенергії по даній площадці.

Додатком № 6 до договору сторони погодили порядок зняття показів розрахункових приладів обліку електричної енергії та форму звіту споживача про покази приладів обліку, відповідно до п. 1 якого покази розрахункових приладів обліку електричної енергії (лічильників) знімаються станом на 24-00 годин на дату закінчення розрахункового періоду.

Положеннями п. 7 зазначеного додатку споживач зобов`язаний протягом 16 годин з моменту зняття показів лічильників довести їх значення до постачальника електричної енергії представником споживача в розрахунковий відділ за адресою: м. Ірпінь, вул. 2-й Північний тупік за встановленою формою.

В той же час, пунктом 8 Додатку № 6 встановлено, що у разі неподання споживачем даних про покази лічильників, вказаних у п. 2 цього Додатку та у разі відсутності показів цих лічильників, знятих постачальником, визначення обсягу спожитої електроенергії здійснюється у відповідності з ПКЕЕ.

Електрична енергія, що споживається відповідачем, обліковується лічильниками № 50422424 та № 50422426, які встановлені на секції шин трансформаторної підстанції ПС 35/10 кВ "Мостище".

Як зазначає позивач, дані про фактичні покази лічильника у відповідності до Додатку № 6 до Договору "Порядок зняття показів розрахункових приладів обліку електричної енергії та форма звіту споживача про покази приладів обліку" відповідач до розрахункового відділу Ірпіньского РП ПАТ "Київобленерго" не надавав.

Як вказує позивач у позові, зняття фактичних показників лічильників № 50422424 та № 50422426 зафіксовано у відомостях Ірпіньского РП ПАТ "Київобленерго". Окрім того, періодично представниками Позивача проводяться контрольні огляди, в результаті яких складаються Акти контрольного огляду засобів обліку електричної енергії; останні контрольні огляди проводились 23.05.2018 в результаті яких зафіксовано актуальні фактичні показники.

Відповідно до Акту контрольного огляду засобів обліку електричної енергії № 165967 від 23.05.2018 показники електролічильника № 50422426 становили: реактивне споживання - 00161,441; реактивна генерація - 01211,894.

Згідно Акту контрольного огляду засобів обліку електричної енергії № 165968 від 23.05.2018 показники електролічильника № 50442424 становили: реактивне споживання - 00226,678; реактивна генерація - 00438,241.

На підтвердження заявлених позовних вимог щодо заборгованості відповідача за первісним позовом за перетікання реактивної електричної енергії у даній справі, позивачем за первісним позовом надано рахунки-фактури з додатками щодо деталізації спожитої електроенергії, зокрема: за квітень 2015 від 08.04.2015 на суму 142 158,25 грн., кінцева дата оплати 16.04.2015; за травень 2015 від 08.05.2015 на суму 109704,79 грн., кінцева дата оплати 18.05.2015; за червень 2015 від 10.06.2015 на суму 102771,32 грн., кінцева дата оплати 17.06.2015; за липень 2015 від 10.07.2015 на суму 111 055,84 грн., кінцева дата оплати 17.07.2015; за серпень 2015 від 10.08.2015 на суму 119 341,26 грн., кінцева дата оплати 17.08.2015; за вересень 2015 від 10.09.2015 на суму 94 782,18 грн., кінцева дата оплати 17.09.2015; за жовтень 2015 від 08.10.2015 на суму 114 373,79 грн., кінцева дата оплати 16.10.2015; за листопад 2015 від 09.11.2015 на суму 113 338,37 грн., кінцева дата оплати 16.11.2015; за грудень 2015 від 08.12.2015 на суму 116 157,82 грн., кінцева дата оплати 15.12.2015; за січень 2016 від 11.01.2016 на суму 106 062,68 грн., кінцева дата оплати 16.01.2016; за лютий 2016 від 09.02.2016 на суму 124 031,35 грн., кінцева дата оплати 16.02.2016; за березень 2016 від 08.03.2016 на суму 103 949,20 грн., кінцева дата оплати 14.03.2016; за квітень 2016 від 08.04.2016 на суму 107 346,67 грн., кінцева дата оплати 15.04.2016; за травень 2016 від 11.05.2016 на суму 110 398,03 грн., кінцева дата оплати 18.05.2016; за червень 2016 від 08.06.2016 на суму 111 340,72 грн., кінцева дата оплати 15.06.2016; за липень 2016 від 08.07.2016 на суму 111 790,31 грн., кінцева дата оплати 15.07.2016; за серпень 2016 від 08.08.2016 на суму 116749,06 грн., кінцева дата оплати 15.08.2016; за вересень 2016 від 08.09.2016 на суму 126255,02 грн., кінцева дата оплати 15.09.2016; за жовтень 2016 від 10.10.2016 на суму 132771,90 грн., кінцева дата оплати 18.10.2016; за листопад 2016 від 08.11.2016 на суму 133488,43 грн., кінцева дата оплати 15.11.2016; за грудень 2016 від 08.12.2016 на суму 122496,60 грн., кінцева дата оплати 15.12.2016; за січень 2017 від 10.01.2017 на суму 133038,88 грн., кінцева дата оплати 17.01.2017; за лютий 2017 від 08.02.2017 на суму 137017,84 грн., кінцева дата оплати 15.02.2017; за березень 2017 від 09.03.2017 на суму 124087,87 грн., кінцева дата оплати 16.03.2017; за квітень 2017 від 10.04.2017 на суму 145938,06 грн., кінцева дата оплати 18.04.2017; за травень 2017 від 10.05.2017 на суму 141009,29 грн., кінцева дата оплати 16.05.2017; за червень 2017 від 08.06.2017 на суму 132418,99 грн., кінцева дата оплати 15.06.2017; за липень 2017 від 10.07.2017 на суму 140123,22 грн., кінцева дата оплати 17.07.2017; за серпень 2017 від 08.08.2017 на суму 120565,31 грн., кінцева дата оплати 15.08.2017; за вересень 2017 від 11.09.2017 на суму 147886,20 грн., кінцева дата оплати 18.09.2017; за жовтень 2017 від 30.10.2017 на суму 230191,52 грн., кінцева дата оплати 06.11.2017; за листопад 2017 від 28.11.2017 на суму 125711,53 грн., кінцева дата оплати 05.12.2017; за грудень 2017 від 28.12.2017 на суму 71882,53 грн., кінцева дата оплати 05.01.2018; за січень 2018 від 29.01.2018 на суму 126699,56 грн., кінцева дата оплати 05.02.2018; за лютий 2018 від 28.02.2018 на суму 149026,44 грн., кінцева дата оплати 06.03.2018; за березень 2018 від 28.03.2018 на суму 132663,88 грн., кінцева дата оплати 04.04.2018; за квітень 2018 від 30.04.2018 на суму 167844,14 грн., кінцева дата оплати 07.05.2018 та за травень 2018 від 29.05.2018 на суму 165742,02 грн., кінцева дата оплати 05.06.2018.

Так, позивачем відповідачу за період з квітня 2015 по травень 2018 були надані послуги на загальну суму 4 822 210,87 грн.

Як зазначає позивач, відповідачем рахунки були оплачені частково, а саме лише за активну електроенергію. Щодо перетікання реактивної електроенергії заборгованість сплачена частково на суму 2 000 000,00 грн.

Предметом первісних позовних вимог у даній справі є стягнення з відповідача заборгованості за перетікання реактивної енергії.

В той же час, відповідач звернувся з зустрічною позовною вимогою, предметом якої є розірвання договір про постачання електричної енергії № 220046501 з підстав того, що на даний час у позивача за зустрічним позовом відпала необхідність в споживанні електричної енергії.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Згідно з ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

За приписами ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 Кодексу.

Матеріали справи свідчать про те, що між позивачем та відповідачем у справі виникли зобов`язання, які мають ознаки договору про надання послуг, згідно якого в силу вимог ст. 901 ЦК України одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно ч. 1 ст. 275 ГК України за договором енергопостачання підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Частинами 6, 7 статті 276 Господарського кодексу України встановлено, що розрахунки за договорами енергопостачання здійснюються на підставі цін (тарифів), встановлених відповідно до вимог закону. Оплата енергії, що відпускається, здійснюється відповідно до умов договору. Договір може передбачати попередню оплату, планові платежі з наступним перерахунком або оплату, що проводиться за вартість прийнятих ресурсів.

Згідно ч. 7 ст. 276 Господарського кодексу України оплата енергії, що відпускається, здійснюється відповідно до умов договору.

Правовідносини, що склалися між сторонами регулюються Законом України "Про електроенергетику" від 16.10.1997р. №575/97-ВР, Правилами користування електричною енергією, затвердженими постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг України №28 від 31.07.1996р., які були чинними на момент виникнення спірних правовідносин.

Відповідно до ст. 26 Закону України «Про електроенергетику» споживач енергії несе відповідальність за порушення умов договору з енергопостачальником та правил користування електричною і тепловою енергією та виконання приписів державних інспекцій з енергетичного нагляду за режимами споживання електричної та теплової енергії згідно із законодавством України. Правила користування електричною і тепловою енергією для населення затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 5.1 Правил користування електричною енергією (у редакції постанови НКРЕ України від 17.10.2005 № 910) (які були чинними до 14.03.2018), договір про постачання електричної енергії є основним документом, який регулює відносини між постачальником електричної енергії за регульованим тарифом, що здійснює свою діяльність на закріпленій території, і споживачем та визначає зміст правових відносин, прав та обов`язків сторін. Споживання електричної енергії без договору не допускається.

Як зазначає апелянт, відповідно до п. 9.4. спірного договору сторони визначили можливість продовження строку дії такого договору лише на наступний календарний рік, а тому, за твердженням відповідача за первісним позовом, такий договір припинив свою дію 01.01.2013.

Однак, такі твердження апелянта є необґрунтованими з огляду на наступне.

Так, пунктом 9.4. договору сторони передбачили, що він набирає чинності з дати його підписання і укладається на строк до 31.12.2011 р. Договір вважається продовженим на наступний календарний рік, якщо за місяць до закінчення терміну дії договору жодною із сторін не буде заявлено про припинення його дії, або перегляд його умов.

Тобто, правова конструкція п. 9.4. договору передбачає, що він подовжується на кожен наступний календарний рік за відсутності заперечень щодо такої пролонгації та той же самий строк та на тих же умовах.

Не зазначення в договорі про постачання електричної енергії про продовження строку договору на кожен наступний календарний рік не може свідчити про автоматичне продовження договору лише на один календарний рік.

Відповідно до вимог пункту 5.1 ПКЕЕ споживання електричної енергії без договору не допускається.

Колегією суддів враховано, що відповідно до рішення Господарського суду Київської області від 03.09.2015 у справі № 911/1396/15, яке було залишено без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 08.12.2015 було встановлено відсутність припинення дії договору про постачання електричної енергії № 220046501 та стягнуто з відповідача за первісним позовом заборгованість з перетікання реактивної енергії з грудня 2013 по березень.

Крім того, у суді першої інстанції та у суді апеляційної інстанції відповідач за первісним позовом не заперечував користування активною електричною енергію відповідно до договору про постачання електричної енергії № 220046501, зокрема, заявив зустрічну позовну вимогу про розірвання даного договору, тобто своїми діями підтверджував факт пролонгації такого договору.

Посилання апелянта, що в матеріалах справи не містяться доказів правонаступництва від ПАТ «АЕС Київобленерго» до ПАТ «Київобленерго», є необґрунтованим, оскільки спростовується статутом позивача за первісним позовом.

Твердження апелянта, що не внесення змін до договору у зв`язку з реорганізацією позивача є підтвердженням припинення дії договору з 01.01.2013 також є безпідставними, оскільки внесення чи не внесення таких змін не впливають на строк та чинність дії договору про постачання електричної енергії.

Згідно пункту 6.1. Правил користування електричною енергією, (далі - ПКЕЕ), розрахунки споживача за використану електричну енергію здійснюються за розрахунковий період відповідно до умов договору. Розрахунковий період становить один місяць, за винятком випадку, передбаченого пунктом 6.8 цих Правил.

Відповідно до пункту 6.11 ПКЕЕ остаточний розрахунок споживача за електричну енергію, спожиту протягом розрахункового періоду, здійснюється на підставі виставленого постачальником електричної енергії рахунка відповідно до даних про фактичне споживання електричної енергії, визначених за показами розрахункових засобів обліку, які фіксуються у терміни, передбачені договором, та/або розрахунковим шляхом у випадках передбачених цими правилами.

Відповідно до акту контрольного огляду засобів обліку електричної енергії № 165967 від 23.05.2018 показники електролічильника № 50422426 становили: реактивне споживання - 00161,441; реактивна генерація - 01211,894.

Згідно акту контрольного огляду засобів обліку електричної енергії № 165968 від 23.05.2018 показники електролічильника № 50442424 становили: реактивне споживання - 00226,678; реактивна генерація - 00438,241.

Скаржник вважає, що вказані Акти контрольного огляду складені з порушенням ПКЕЕ, а тому не можуть вважатись належними та допустимими доказами в розумінні ст. 76, 77 ГПК України.

Однак, згідно п. 3.1.5. Договору, постачальник має право доступу до належних споживачу засобів (систем) обліку електричної енергії для зняття показів, проведення їх технічної перевірки, повірки, заміни, ремонту, модернізації, переносу, інших робіт з експлуатації засобів обліку, до пристроїв релейного захисту, автоматики зв`язку, які забезпечують регулювання навантаження, до пристроїв, які забезпечують вимірювання потужності, показників якості електроенергії, пристроїв комутації, що забезпечують можливість припинення чи обмеження постачання електроенергії, пристроїв компенсації реактивної потужності, електромереж та охоронних зон електромереж постачальника електроенергії, електроустановок споживача для встановлення засобів обліку вимірювання потужності, контролю показників якості електричної енергії для контролю дотримання встановлених режимів споживання енергії.

Як вказано вище, Порядок зняття показів розрахункових приладів обліку електричної енергії визначено Додатком № 6 до Договору.

Відповідачем за первісним позовом не зазначено, які саме порушення ПКЕЕ допущені представниками позивача при складенні зазначених Актів контрольного огляду, доказів оскарження відповідних Актів у встановленому порядку суду не надано, отже доводи апелянта про те, що дані акти не є належними та допустимими доказами, судом першої інстанції були правомірно відхилені.

Так, згідно показників засобів обліку електроенергії позивачем за первісним позовом були виставлені відповідачу рахунки-фактури на сплату за використану електроенергію за період з квітня 2015 по травень 2018 на загальну суму 4 822 210,87 грн.

Як зазначає позивач, відповідачем рахунки сплачувались частково, а саме лише за активну електроенергію. Щодо перетікання реактивної електроенергії заборгованість сплачена частково на суму 2 000 000,00 грн.

На підтвердження здійснених відповідачем оплат за Договором Позивачем до позову додано витяг з бази даних ПАТ "Київобленерго".

Скаржник зазначає, що вказаний Витяг не є належним та допустимим доказом у справі. Вказане твердження відповідача за первісним позовом судом першої інстанції було правомірно відхилено, оскільки даним витягом позивач підтверджує не підстави виникнення зобов`язань відповідача за договором, а суми, що були сплачені Відповідачем на виконання Договору. Факт здійснення таких оплат у вказаних сумах відповідачем не заперечується.

Згідно наданого позивачем витягу з бази даних щодо здійснених Відповідачем оплат за реактивну електроенергію вбачаються часткові сплати боргу у сумах: 666666,00 грн. - 07.06.2017, 100000,00 грн. - 26.07.2017, 233333,33 грн. - 31.07.2017, 100000,00 грн. - 14.08.2017, 50000,00 грн. - 17.08.2017, 150000,00 грн. - 29.08.2017, 33333,33 грн. - 30.08.2017, 100000,00 грн. - 15.09.2017, 133333,33 грн. - 22.09.2017, 100000,00 грн. - 27.09.2017, 100000,00 грн. - 23.10.2017, 100000,00 грн. - 27.10.2017, 133333,35 грн. - 31.10.2017, отже на загальну суму 2 000 000,00 грн.

Стосовно тверджень відповідача про невірність розрахунків щодо заборгованості за реактивну електричну енергію з огляду на наявність договору про спільне використання технологічних електричних мереж та наявність субспоживачів, колегія суддів зазначає наступне.

Так, кабельна лінія ПС Мостище 35/10 кВ (ІСШ) - ПС Коцюбинське 35/10 кВ, а також ПС 35/10 "Коцюбинське" належить ТОВ "Аверс-Сіті", що підтверджується Актом розмежування балансової належності електромереж та експлуатаційної відповідальності сторін по ПС 35/10 "Коцюбинське" № 3 від 17.05.2011.

10.10.2011 між ПАТ "АЕС Київобленерго" (електропостачальна організація) та ТОВ "Аверс-Сіті" (власник мереж) було укладено договір про спільне використання технологічних електричних мереж № 1062, відповідно до умов якого (п. 1.1.) власник мереж зобов`язується забезпечити технічну можливість передачі (транзиту) електричної енергії власними технологічними електричними мережами в точки приєднання електроустановок електропостачальної організації або інших суб`єктів господарювання, передачу електричної енергії яким забезпечує електропостачальна організація, а електропостачальна організація - своєчасно сплачувати вартість послуг власника мереж з утримання технологічних електричних мереж спільного використання та інші послуги відповідно до умов цього договору.

В Додатку № 2 до вказаного договору визначено перелік об`єктів, що живляться від мереж власника, зокрема ТОВ "Ріал Істейт Ф.К.А.У." та ТОВ "ЖЕК "ЖК Коцюбинський".

Отже, посилаючись на 5.4.-5.6. Методики обчислення плати за перетікання реактивної електроенергії (затвердженої Наказом Міністерства палива та енергетики України № 19 від 17.01.2002) (надалі також: "Методика № 19"), відповідач зазначає, що ПАТ "Київобленерго" має здійснювати розподіл витрат на перетікання електроенергії між всіма субспоживачами.

Відповідно до п. 5.5. Методики № 19, якщо через мережу основного споживача живляться транзитом споживачі, підключені до мереж електропередавальної організації, то розрахунки між основним споживачем та електропередавальною організацією можуть проводитись за різницею плати на живильній та транзитній точках балансового розмежування мереж з урахуванням відповідних ЕЕРП. У разі отримання від`ємного значення результату він приймається рівним нулю.

Згідно п. 3.1., 3.2. Методики № 19, розрахунки за перетікання реактивної електроенергії з мережі електропередавальної організації та за генерацію в її мережу згідно з відповідними додатками до Договорів, передбаченими Правилами користування електричною енергією, затвердженими постановою Національної комісії регулювання електроенергетики України від 31.07.96 N 28 та зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 02.08.96 за N 417/1442, здійснюються з усіма споживачами (крім населення), які мають сумарне середньомісячне споживання активної електроенергії за всіма точками обліку на одній площадці 5000 кВт.год. та більше.

Контроль фактичного споживання реактивної електроенергії може здійснюватися традиційними лічильниками реактивної енергії або лічильниками зонного обліку, що фіксують споживання реактивної електроенергії за кожну зону добового графіка. Усі названі лічильники повинні мати стопори зворотного ходу.

В подальшому Методика № 19 втратила чинність на підставі Наказу Міністерства енергетики та вугільної промисловості України від 06.02.2018 № 87, яким затверджено нову Методику обчислення плати за перетікання реактивної електроенергії.

Як зазначає позивач з посиланням на Додаток № 7 "розрахункові засоби обліку та порядок їх експлуатації", реактивна електрична енергія, що споживається відповідачем, обліковується лічильниками № 50422424 та № 50422426, які встановлені на секції шин трансформаторної підстанції ПС 35/10 кВ "Мостище".

В той же час, даного додатку № 7 позивачем до суду першої інстанції не додано, а апеляційним судом даний додаток до розгляду не прийнято у зв`язку з відсутністю обґрунтування неможливості подачі такого доказу до суду першої інстанції.

В той же час, колегією суддів враховано, що наявність на балансі відповідача за первісним позовом лічильників № 50422424 та № 50422426, які встановлені на секції шин трансформаторної підстанції ПС 35/10 кВ "Мостище" підтверджується також іншими доказами у справі, зокрема актами збереження пломб № 003858 від 03.01.2018 та актами обстеження (технічної перевірки) точки розрахункового обліку 100В № 002869 від 03.01.2018.

Зокрема, на підставі даних лічильників відповідачу також нараховувалась плата за перетікання реактивної енергії у період з грудня 2013 по березень 2015 року, яка була стягнута на підставі рішення Господарського суду Київської області від 03.09.2015, яке набрало законної сили відповідно до постанови Київського апеляційного господарського суду від 08.12.2015.

Доказів, що вказані лічильники не перебувають на балансі відповідача за первісним позовом чи не обліковують реактивну енергію за спірним договором матеріали справи не містять, а відповідачем за первісним позовом не надано.

Отже, наявними матеріалами справи спростовуються доводи Відповідача про необґрунтованість розміру виставленої до оплати реактивної електроенергії та щодо неврахування реактивної електроенергії, спожитої субспоживачами.

Крім того, в письмових поясненнях від 08.10.2018 позивачем за первісним позовом було надано інформацію щодо розрахунків з субспоживачем ТОВ "Ріал Істейт Ф.К.А.У." за реактивну електроенергію і зазначено, що заборгованість субспоживача відсутня, щодо нарахування вартості реактивної електроенергії ТОВ "ЖЕК "ЖК Коцюбинський" і ОСББ "Коцюбинка" позивач посилається на приписи п. 3.1. Методики № 19 відносно того, що розрахунки за реактивну електроенергію здійснюються усіма споживачами, які мають сумарне середньомісячне споживання активної електроенергії за всіма точками обліку на одній площадці 5000 кВт.год. та більше, крім населення.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 ГК України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно приписів статей 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Враховуючи вищезазначене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про правомірність виставлення позивачем за первісним позовом відповідачу рахунків-фактур за перетікання реактивної електроенергії за період з квітня 2015 по травень 2018 на загальну суму 4 822 210,87 грн.

В силу приписів ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Відповідно до п. 2.1 Договору під час виконання умов цього Договору, а також вирішення всіх питань, що не обумовлені цим Договором, сторони зобов`язуються керуватися чинним законодавством України, Правилами користування електричною енергією(далі за текстом - ПКЕЕ).

Відповідно до п. 2.3.4 Договору, споживач зобов`язується здійснювати оплату за перетікання реактивної електричної енергії між електромережею постачальника та електроустановками споживача, згідно з умовами додатку № 5 (5а) "Порядок розрахунків за перетікання реактивної електроенергії".

Згідно п. 3.1.1 Договору, постачальник наділений правом отримувати від споживача плату за компенсацію перетікання реактивної електричної енергії, на умовах передбачених в додатку № 5 (5а) "Порядок розрахунків за перетікання реактивної електроенергії", та інші платежі обумовлені договором.

Пунктом 6.11 ПКЕЕ передбачено, що остаточний розрахунок споживача за електричну енергію, спожиту протягом розрахункового періоду, здійснюється на підставі виставленого постачальником електричної енергії, рахунка відповідно до даних про фактичне споживання електричної енергії визначеного за показами розрахункових засобів обліку, які фіксуються у терміни, передбачені договором, та/або розрахунковим шляхом у випадках, передбачених цими Правилами.

Рахунок на оплату електричної енергії, спожитої впродовж звітного розрахункового періоду (остаточний розрахунок), та рахунок на оплату заявленого обсягу споживання електричної енергії на найближчий наступний розрахунковий або плановий період (авансовий платіж або попередня оплата) у разі, коли договором про постачання електричної енергії передбачено виставлення рахунків на авансовий платіж або попередню оплату, надаються постачальником електричної енергії одночасно у порядку, передбаченому договором про постачання електричної енергії. У таких рахунках обов`язково зазначається кінцева дата їх оплати згідно з договором про постачання електричної енергії.

Додатком № 4 до договору сторони погодили що рахунки для оплати за електроенергію представник споживача отримує в розрахунковому відділі за адресою: м. Ірпінь, вул. 2-й Північний тупік.

Даного додатку № 4 позивачем до суду першої інстанції подано не було, а апеляційною інстанцією його не прийнято до уваги у зв`язку з не обґрунтуванням причин неможливості його подання до суду першої інстанції.

Проте, даний факт щодо отримання рахунків встановлений в рішенні Господарського суду Київської області від 03.09.2015, яке залишено без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 08.12.2015, а тому враховуючи склад сторін у даній справі та у справі № 911/1396/15, обставини, встановлені судовим рішенням у справі № 911/1396/15, мають преюдиційний характер та не доказуються при розгляді даної справи.

Таким чином, твердження апелянта про відсутність доказів направлення рахунків-фактур на адресу відповідача за первісним позовом є безпідставними.

Пунктом 6.11 ПКЕЕ також передбачено, що тривалість періоду для здійснення споживачем розрахунків зазначається у договорі та/або на платіжному повідомленні і має не перевищувати 5 операційних днів з дня отримання рахунка для споживачів, які оплачують електричну енергію самостійно, і 10 операційних днів з дня отримання рахунка для споживачів, які здійснюють розрахунки через структурний підрозділ, який розташований в іншому місті.

Дата оплати рахунка (здійснення розрахунку) визначається датою, на яку були зараховані кошти на поточний рахунок із спеціальним режимом використання постачальника електричної енергії за регульованим тарифом.

Таким чином, враховуючи вимоги ПКЕЕ з урахуванням умов договору, колегія суддів зазначає, що строк оплати отриманих рахунків визначається протягом 5-ти операційних днів з дня закінчення розрахункового періоду та отримання відповідного рахунку, про зазначається у відповідному рахунку на оплату.

А тому, твердження апелянта про відсутність кінцевої дати, до якої відповідач має оплатити вартість отриманої за договором реактивної енергії, є безпідставними.

Оскільки у виставлених відповідачу рахунках зазначено термін їх оплати, який відповідає умовам договору та нормам ПККЕ, то початок періоду прострочення оплати рахунків судом першої інстанції правомірно визначено на підставі виставлених позивачем відповідачу рахунків.

Посилання апелянта на те, що на наявних в матеріалах справи рахунків-фактур міститься посилання зовсім на інший договір № 1 від 01.06.2011 є безпідставним, оскільки з досліджених у судовому засіданні та наявних в матеріалах справи рахунків-фактур вбачається, що вони були видані на виконання договору 220046501 від 17.05.2011, на підставі якого відбувається стягнення у даному спорі.

Посилання апелянта на те, що позивачем за первісним позовом були надіслані на адресу відповідача за первісним позовом зовсім інші рахунки-фактури, ніж ті, які містяться в матеріалах справи, що є порушенням з боку позивачем вимог ст. ст. 43, 164, 174 ГПК України колегія суддів визнає необґрунтованими, оскільки не доведені апелянтом належними та допустимими доказами.

В будь-якому випадку, відповідач з моменту відкриття провадження у даній справі мав право та можливість ознайомитись з матеріалами справи та з`ясувати, якими доказами позивач за первісним позовом обґрунтовував свої позовні вимоги.

З огляду на часткову сплату відповідачем вказаної заборгованості у сумі 2 000 000,00 грн., залишок заборгованості складає 2 822 210,87 грн.

В той же час відповідачем у суді першої інстанції було подано заяву про застосування строків позовної давності, зокрема зазначено, що застосуванню позовної давності підлягає стягнення грошових коштів за період з 01.04.2015 по 23.07.2015.

Згідно зі ст. 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст 261 Цивільного кодексу України).

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 258 Цивільного кодексу України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.

Загальний строк позовної давності встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 Цивільного кодексу України).

При цьому, суд враховує, що п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 року №475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", яка набрала чинності для України 11.09.1997 року, передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом.

Європейський суд з прав людини наголошує, що "позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав - учасниць Конвенції, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу" (пункт 570 рішення від 20.09.2011 за заявою №14902/04 у справі Відкрите акціонерне товариство "Нафтова компанія "Юкос" проти Росії"; пункт 51 рішення від 22.10.1996 року за заявами №22083/93, 22095/93 у справі "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства").

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. ч. 3, 4 статті 267 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

За змістом ч.1 ст.261 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Таким чином, при застосуванні позовної давності та наслідків її спливу (ст.267 Цивільного кодексу України) необхідно досліджувати та встановлювати насамперед обставини про те, чи порушено право особи, про захист якого вона просить, і лише після цього - у випадку встановленого порушення, і наявності заяви сторони про застосування позовної давності - застосовувати позовну давність та наслідки її спливу.

У зобов`язальних правовідносинах, в яких визначено строк виконання зобов`язання, перебіг позовної давності починається з дня, наступного за останнім днем, у який відповідне зобов`язання мало бути виконане. Якщо договором чи іншим правочином визначено різні строки виконання окремих зобов`язань, що з нього виникають (наприклад, у зв`язку з поетапним виконанням робіт або з розстроченням оплати), позовна давність обчислюється окремо стосовно кожного з таких строків. Позовна давність за позовами, пов`язаними з простроченням почасових платежів (проценти за користування кредитом, орендна плата тощо), обчислюється окремо за кожним простроченим платежем.

Як вбачається з матеріалів справи, за рахунками: за квітень 2015 кінцева дата оплати визначена 16.04.2015, отже перебіг строку позовної давності почався 17.04.2015 і сплив 17.04.2018; за травень 2015 кінцева дата оплати визначена 18.05.2015, отже перебіг строку позовної давності почався 19.05.2015 і сплив 19.05.2018; за червень 2015 кінцева дата оплати визначена 17.06.2015, отже перебіг строку позовної давності почався 18.06.2015 і сплив 18.06.2018; за липень 2015 кінцева дата оплати визначена 17.07.2015, отже перебіг строку позовної давності почався 18.07.2015 і сплив 18.07.2018.

Враховуючи викладене вище, оскільки позовна заява подана позивачем до суду засобами поштового зв`язку 20.07.2018, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог щодо заборгованості за перетікання реактивної електроенергії, яка виникла на підставі рахунків-фактур за період з квітня 2015 по липень 2015, на загальну суму 465 690,20 грн., у зв`язку з пропуском позивачем строку позовної давності щодо вказаних вимог.

Таким чином позовні вимоги щодо заборгованості за перетікання реактивної електроенергії судом першої інстанції були обґрунтовано задоволені у сумі 2 356 520,67 грн. за період з серпня 2015 по травень 2018.

Щодо позовних вимог в частині стягнення пені, колегія суддів зазначає про наступне.

Відповідно до п. 1 ст. 216 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно п. 1 ст. 218 ГК України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Пунктом 1 ст. 230 ГК України передбачено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Відповідно до ч. 2 ст. 551 ЦК України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Одним із правових наслідків порушення зобов`язання, згідно ст. 611 ЦК України є сплата боржником неустойки.

Відповідно до п. 4.2.1. Договору сторони передбачили, що за внесення платежів, передбачених пунктами 2.3.3.-2.3.5. цього Договору, з порушенням термінів, визначених в Додатку № 4 "Порядок розрахунків за активну електроенергію", споживач сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення платежу, враховуючи день фактичної оплати. Сума пені зазначається у розрахунковому документі окремим рядком.

Пунктом 6 ст. 231 Господарського кодексу України встановлено, що штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за весь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідач в заяві від 27.08.2018 зазначає про пропуск строку позовної давності та порушення вимог ч. 6 ст. 232 ГК України при розрахунку пені.

Відповідно до п. 6 ст. 232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язань припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Так, згідно статті 258 ЦК України, для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Щодо пені за порушення грошових зобов`язань застосовується припис частини шостої статті 232 ГК України. Даним приписом передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін. Необхідно також мати на увазі, що умова договору про сплату пені за кожний день прострочення виконання зобов`язання не може розцінюватися як установлення цим договором іншого, ніж передбачений частиною шостою статті 232 ГК України, строку, за який нараховуються штрафні санкції.

З наданого Позивачем розрахунку пені вбачається, що він здійснений наростаючим підсумком на загальну суму заборгованості відповідача за загальний період з 28.06.2017 по 05.06.2018.

Колегія суддів, перевіривши здійснений позивачем розрахунок пені, погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачем не було враховано приписи п. 6 ст. 232 ГК України.

Перевіривши здійснений судом першої інстанції розрахунок пені за заявленими позовними вимогами з урахуванням позовної давності та положень ч. 6 ст. 232 ГК України за загальний період з 16.08.2017 по 05.06.2018, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що з відповідача за первісним позовом на користь позивача за первісним позовом підлягає стягненню пеня у сумі 141 678,56 грн.

Контррозрахунку пені як у суді першої інстанції, так і у суді апеляційної інстанції відповідачем за первісним позовом не надано, обґрунтованих мотивів невірного розрахування не зазначено.

Стосовно позивних вимог в частині стягнення інфляційних втрат та 3 % річних, то колегія суддів вважає за можливе зазначити про наступне.

Положеннями ст. 611 ЦК передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Зокрема, статтею 625 ЦК врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, відсутність у боржника грошей у готівковій формі або грошових коштів на його рахунку в банку, і як наслідок, неможливість виконання ним грошового зобов`язання, якщо навіть у цьому немає його провини, не звільняють боржника від відповідальності за прострочення грошового зобов`язання.

Передбачене законом право кредитора вимагати стягнення боргу враховуючи індекс інфляції та відсотків річних є способом захисту майнових прав та інтересів кредитора, сутність яких складається з відшкодування матеріальних втрат кредитора та знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, а також отримання компенсації (плати) від боржника за користування ним грошовими коштами, які належать до сплати кредитору.

Інфляційні нарахування на суму боргу здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Колегія суддів, перевіривши здійснений судом першої інстанції розрахунок інфляційних втрат з урахуванням пропущеного позивачем строку позовної давності, погоджується з висновком суду першої інстанції, що з відповідача за первісним позовом на користь позивача за первісним позовом підлягають стягненню інфляційні втрати у розмірі 372 893,74 грн. та 3 % річних у сумі 123 655,11 грн.

Контррозрахунку 3 % річних та інфляційних втрат як у суді першої інстанції, так і у суді апеляційної інстанції відповідачем за первісним позовом не надано, обґрунтованих мотивів невірного розрахування не зазначено.

Щодо зустрічного позову про розірвання договору про постачання електричної енергії № 220046501 від 17.05.2011, колегія суддів зазначає наступне.

В зустрічній позовній заяві ТОВ "Аверс-Сіті" просив суд розірвати вказаний договір у зв`язку з тим, що на даний час у позивача за зустрічним позовом відпала необхідність в споживанні електричної енергії.

Так, ТОВ "Аверс-Сіті" 30.07.2018 звернувся до ПАТ "Київобленерго" з пропозицією № 1/30-07-18 про розірвання Договору.

Пунктом 9.4. Договору, на який посилається позивач, встановлено, що цей Договір набирає чинності з дня його підписання і укладається на строк до 31.12.2011. Договір вважається продовженим на наступний календарний рік, якщо за місяць до закінчення терміну дії Договору жодною із сторін не буде заявлено про припинення його дії, або перегляд його умов.

Згідно ч. 1 ст. 651 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Пунктом 1.2.15. Правил роздрібного ринку електричної енергії (ПРРЕ), затверджених Постановою НКРЕКП від 14.03.2018 № 312, визначено, що укладення, внесення змін, продовження строку дії чи розірвання будь-якого із договорів, передбаченого цими Правилами, здійснюється відповідно до вимог законодавства та цих Правил.

Відповідно до п. 3.2.2. ПРРЕ, зміна або розірвання договору про постачання електричної енергії споживачу у зв`язку з істотною зміною обставин, якими сторони керувалися при його укладенні, здійснюється у порядку, визначеному законодавством України та цими Правилами.

Пунктом 4.27. ПРРЕ встановлено, що у разі звільнення приміщення та/або остаточного припинення користування електричною енергією споживач зобов`язаний повідомити електропостачальника та оператора системи або основного споживача про намір припинити дію відповідних договорів не пізніше ніж за 20 робочих днів до дня звільнення приміщення та/або остаточного припинення користування електричною енергією та надати заяву щодо розірвання договорів і в цей самий термін здійснити сплату всіх видів платежів, передбачених відповідними договорами, до заявленого споживачем дня звільнення приміщення та/або остаточного припинення користування електричною енергією включно.

Згідно з ч. 2 ст. 651 Цивільного кодексу України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. При цьому істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Статтею 188 ГК України визначено, що зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором.

Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором.

Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду.

У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

Заперечуючи проти позову про розірвання Договору ПАТ "Київобленерго" у відзиві зазначає, що за період з 2013 по поточну дату відповідач за первісним позовом споживав і продовжує споживати електричну енергію за Договором, та сплачує вартість спожитої активної електроенергії.

Позивач за первісним позовом зазначає, що ПАТ "Київобленерго" було отримано пропозицію про розірвання Договору та до пропозиції було додано Угоду від 30.07.2018 про розірвання Договору, умови якої (п. 4) є неприйнятними ПАТ "Київобленерго" та не можуть бути погодженими.

У зв`язку з цим позивачем за первісним позовом було надіслано відповідачу за первісним лист від 20.08.2018 № 20-1-765, згідно якого відмовлено у підписанні Угоди про розірвання.

З пропозиції № 1/30-07-18 про розірвання Договору вбачається, що відповідач за первісним позовом пропонує позивачу за первісним позовом протягом 20 днів з моменту отримання пропозиції підписати та скріпити печаткою Відповідача два примірники Угоди про розірвання Договору та надіслати один примірник Позивачу.

Умовами вказаної Угоди про розірвання Договору передбачено, що: 1) сторони дійшли взаємної згоди про розірвання Договору про постачання електричної енергії № 220046501 від 17.05.2011; 2) дана угода набирає юридичної сили з моменту її підписання; 3) правовідносини за Договором припиняються з моменту підписання даної Угоди; 4) при розірванні Договору сторони не мають одна до одної грошових, майнових та претензій іншого характеру.

Статтею 525 ЦК України встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ч. 2 ст. 651 ЦК України, договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

В листі від 20.08.2018 № 20-1-765 позивач за первісним позовом, посилаючись на п. 2.5. Договору та положення п. 4.27. ПРРЕ зазначив, що станом на вказану дату загальний розмір заборгованості ТОВ «Аверс-Сіті» за Договором становить 6 086 153,15 грн., в зв`язку з чим відсутні підстави для підписання Угоди про розірвання Договору на визначених відповідачем за первісним позовом умовах.

Пунктом 2.5. Договору встановлено, що у разі звільнення займаного приміщення споживач зобов`язаний повідомити постачальника не пізніше, ніж за 20 робочих днів до звільнення приміщення та надати заяву щодо розірвання договору, і в цей самий термін здійснити сплату всіх платежів, передбачених цим договором, до заявленого споживачем дня звільнення приміщення включно.

Вказане положення Договору кореспондується з приписами п. 4.27. ПРРЕ.

Як вірно зазначено судом першої інстанції, у відповідача наявна заборгованість за договором, а тому суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що ТОВ "Аверс-Сіті" не було дотримано встановленого Договором та ПРРЕ порядку розірвання договору.

Враховуючи викладене вище, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення зустрічного позову ТОВ "Аверс-Сіті" до ПАТ "Київобленерго" про розірвання договору.

Також, судом правомірно відхилено у суді першої інстанції клопотання про витребування доказів та залучення третіх осіб без самостійних вимог на предмет спору, а тому заперечення апелянта в даній частині є необґрунтованими.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про правомірність виставлення позивачем за первісним позовом відповідачу рахунків-фактур за перетікання реактивної електроенергії за період з квітня 2015 по травень 2018 на загальну суму 4 822 210,87 грн. Враховуючи часткову сплату відповідачем за первісним позовом вказаної заборгованості у сумі 2 000 000,00 грн., залишок заборгованості складає 2 822 210,87 грн.

Враховуючи заявлене відповідачем клопотання про застосування строку позовної давності та враховуючи часткові проплати, з відповідача на користь позивача підлягає стягненою заборгованість за перетікання реактивної енергії у розмірі 2 356 520,67 грн. за період з серпня 2015 по травень 2018.

Також, судом першої інстанції було правомірно відмовлено у задоволенні зустрічного позову, оскільки ТОВ "Аверс-Сіті" не було дотримано встановленого Договором та ПРРЕ порядку розірвання договору.

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин, висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, а тому рішення господарського суду Київської області від 05.12.2018 року у справі № 911/1603/18 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи і підстав для його скасування чи зміни не вбачається.

Згідно із ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на заявника.

Керуючись ст.ст. 74, 129, 269, 275, 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В :

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Аверс-Сіті" на рішення Господарського суду Київської області від 05.12.2018 року у справі № 911/1603/18 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Київської області від 05.12.2018 року у справі № 911/1603/18 залишити без змін.

3. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на апелянта.

4. Скасувати зупинення дії рішення Господарського суду Київської області від 05.12.2018 року у справі № 911/1603/18.

5. Матеріали справи № 911/1603/18 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст постанови складено 29.07.2019 р.

Головуючий суддя М.А. Дідиченко

Судді Є.Ю. Пономаренко

М.А. Руденко