РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

25.07.2019Справа № 910/5304/19
Суддя Мудрий С.М. розглянувши справу

за позовом акціонерного товариства "ДТЕК Західенерго"

до акціонерного товариства "Українська залізниця"

про стягнення 35 041,44 грн.

Представники сторін:

не викликались.

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява акціонерного товариства "ДТЕК Західенерго" до акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення 35 041,44 грн.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач в порушення норм чинного законодавства України не забезпечив збереження вантажу під час перевезення, у зв`язку з чим у деяких вагонах виявлена нестача кам`яного вугілля, про що складено комерційні акти та внаслідок чого позивачу були спричинені збитки, які відповідач, як перевізник зобов`язаний відшкодувати.

У позовній заяві міститься клопотання про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 06.05.2019 р. прийнято позовну заяву до розгляду, та відкрито провадження у справі, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання).

28.05.2019 р. до канцелярії суду відповідач подав відзив на позовну заяву.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.

27.01.2016 р. між товариством з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Трейдинг» та акціонерним товариством «ДТЕК Західенерго» укладено договір постачання № 1-1-2016/006.

На виконання умов договору на адресу ВП «Ладижинська ТЕС» акціонерне товариство «ДТЕК Західенерго» у період з грудня 2018 року по лютий 2019 року за залізничними накладними № 53178240, 53131496, 48169510 направлено вантаж - вугілля кам`яне марки Г (Г1) 0-100, станція призначення - Ладижин РФ «Одеська залізниця» АТ «Укрзалізниця». Вантажовідправником вказаного вугілля є товариства з обмеженою відповідальністю «ЦПФ Селидівська».

На станції Ладижин Одеської області складені комерційні акти № 409009/87 від 10.12.2018 р., № 409009/102 від 14.12.2018 р, № 409009/16 від 17.02.2019 р., які свідчать про недостачу вантажу в вагонах.

В комерційному акті № 409009/87 від 10.12.2018 р. зазначено, що у вагоні № 55119465 вага брутто 85250 кг, тара ПД23800 кг, вага нетто 61450 кг., що складає різницю ваги в сторону зменшення на 2850 кг. Навантаження вище бортів 200 мм., марковано поперечними бороздами. Поверхня вантажу потоптана. Маються виїмки над 1-4 люками, довжиною 3000 мм, шириною вагону 2850 мм., глибиною 300-400 мм., над 6-7 люками, довжиною 3000 мм, шириною вагону 2850 мм., глибиною 200 мм. На момент прибуття та перевантажування течі вантажу немає. Вагон в технічному відношенні справний, люка закриті. Зважування проводилось двічі, вага підтвердилась. Об`єм кузова на вагоні № 551119465 - 76 м3. Завідуючий вантажним двором по штатному розпису не значиться.

В комерційному акті № 409009/102 від 14.12.2018 р. зазначено, що у вагоні № 56060148 вага брутто 81150 кг, тара ПД. 22200 кг, вага нетто 58950 кг, що складає різницю ваги в сторону зменшення на 7750 кг. Поверхня вартажу вище бортів 20-30 см, вкатана, маркування повздовжніми білими смугами, частково засніжена. З 1 по 5 люк - потоптано, виїмка довжиною 750 см, шириною 280 см, глибиною 20-30 см, з лівої сторони за рухом поїзда над 6-7 люками виїмка довжиною 300 см., шириною 80 см, глибиною 20 см в місцях виїмок маркування відсутнє. На момент прибуття та переважування течі вантажу немає. Вагон в технічному відношенні справний, люка закриті. Зважування проводилось двічі, вага підтвердилась. Об`єм кузова на вагоні № 56060148 - 74 м3. Завідуючий вантажним двором по штатному розпису не значиться.

В комерційному акті № 409009/16 від 17.02.2019 р. зазначено, що у вагоні № 65299687 вага брутто 88700 кг, тара ПД. 23800 кг, вага нетто 64900 кг, що складається різницю в сторону зменшення на 3350 кг. Навантаження нижче бортів 200 мм, укатан, слабо марковано бороздами, потоптан. Над 6-7люками мається поглиблення довжиною 2000 мм, шириною вагону 2800 мм, глибиною 500 мм. На момент прибуття та переважування тесі вантажу немає. Вагон в технічному відношенні справний, люка закриті. Зважування проводилось двічі, вага підтвердилась, об`єм кузова на вагоні № 65299687 - 85 м3. Завідуючий вантажним двором по штатному розпису не значиться.

Звертаючись з даним позовом до суду, позивач просить стягнути з відповідача вартість недостачі вантажу у розмірі 35 041,44 грн.

Відповідно до статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

За змістом статті 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Згідно зі статтею 623 ЦК України боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов`язання, доказується кредитором.

Стаття 224 ГК України зобов`язує учасника господарських відношень, який порушив господарські зобов`язання або встановлені вимоги, які стосуються здійснення господарської діяльності, відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушені. Під збитками розуміються витрати, здійсненні уповноваженою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не отримані їй доходи, які уповноважена сторона отримала б у разі належного виконання зобов`язання або дотримання правил здійснення господарської діяльності іншою стороною.

Як встановлено судом, позивачем заявлено до стягнення з відповідача 35 041,44 грн. збитків, які виникли у зв`язку з незбереженням вантажу за вирахуванням норми природної втрати (загальною вагою 11 957,50 кг (2 207 кг + 7083 кг + 2667,50 кг) при перевезенні у вагонах № 55119465, № 56060148, № 65299687 за залізничною накладною № 48169510.

Відповідно до статті 909 ЦК України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Згідно з ч. 5 статті 307 ГК України умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб`єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами. Сторони можуть передбачити в договорі також інші умови перевезення, що не суперечать законодавству, та додаткову відповідальність за неналежне виконання договірних зобов`язань.

Відповідно до статті 2 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 457 від 06.04.1998, Статут залізниць України визначає обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом. Статутом регламентуються порядок укладання договорів, організація та основні умови перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, основні положення експлуатації залізничних під`їзних колій, а також взаємовідносини залізниць з іншими видами транспорту.

Дія Статуту поширюється на перевезення залізничним транспортом вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, у тому числі на перевезення вантажів, навантаження і розвантаження яких відбувається на залізничних під`їзних коліях незалежно від форм власності, які не належать до залізничного транспорту загального користування (ст. 3 Статуту).

Відповідно до статті 6 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 № 457, накладна - основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача.

Укладення договору перевезення вантажу шляхом складання транспортної накладної передбачено також ч. 2 статті 307 Господарського кодексу України.

Згідно із ч. 2 статті 924 ЦК України перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

Статтею 105 Статуту визначено, що залізниці, вантажовідправники, вантажоодержувачі, пасажири, транспортні, експедиторські і посередницькі організації та особи, які виступають від імені вантажовідправника і вантажоодержувача, несуть матеріальну відповідальність за перевезення у межах і розмірах, передбачених цим Статутом та окремими договорами.

Відповідно до ст. 113 Статуту за незбереження (втрату, нестачу, псування і пошкодження) прийнятого до перевезення вантажу, багажу, вантажобагажу залізниці несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з не залежних від них причин.

Статтею 52 Статуту, встановлено, що на станціях призначення залізниця зобов`язана перевірити масу, кількість місць і стан вантажу, зокрема, у разі прибуття вантажу з ознаками недостачі, псування або пошкодження під час перевезення на відкритому рухомому складі або у критих вагонах без пломб, якщо таке перевезення передбачене Правилами перевезення вантажів.

Статтею 110 Статуту передбачено, що залізниця несе відповідальність за збереження вантажу від часу його прийняття для перевезення і до моменту видачі одержувачу або передачі згідно з Правилами іншому підприємству.

У відповідності до ст. 129 Статуту, обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць. Комерційний акт складається для засвідчення таких обставин: а) невідповідності найменування, маси і кількості місць вантажу, багажу чи вантажобагажу натурою з даними, зазначеними у транспортних документах; б) у разі виявлення вантажу, багажу чи вантажобагажу без документів або документів без вантажу, багажу чи вантажобагажу; в) псування, пошкодження вантажу, багажу і вантажобагажу; г) повернення залізниці вкраденого вантажу, багажу або вантажобагажу.

Залізниця зобов`язана скласти комерційний акт, якщо вона сама виявила зазначені вище обставини або якщо про існування хоча б однієї з них заявив одержувач або відправник вантажу, багажу чи вантажобагажу. В усіх інших випадках обставини, що виникли в процесі перевезення вантажу, багажу і вантажобагажу і які можуть бути підставою для матеріальної відповідальності, оформляються актами загальної форми. Порядок складання комерційних актів та актів загальної форми встановлюється Правилами.

Як свідчать матеріали справи, складені комерційний акти № 409009/87, № 409009/102, 409009/16 за своєю формою та змістом відповідають вимогам Статуту залізниць України та Правил складення актів, затверджених наказом Міністерства транспорту України № 334 від 28.05.2002 р., зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 08.07.2002 р. за № 567/6855, а тому визнається судом належним та допустимим доказом на підтвердження факту невідповідності маси, зазначеній у накладних № 53178240, 53131496, 48169510, фактичній масі вантажу, який перевозився у вагонах № 55119465, 56060148, 65299687.

Відповідно до ч. 3 статті 314 ГК України за шкоду, заподіяну при перевезенні вантажу, а саме, у разі втрати або недостачі вантажу, перевізник відповідає в розмірі вартості вантажу, який втрачено або якого не вистачає.

Положеннями Статуту визначено, що залізниця відшкодовує фактичні збитки, що виникли з її вини під час перевезення вантажу, зокрема, за втрату чи недостачу - у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи його недостачі (ч. 1 ст. 114 Статуту).

Вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу (ст. 115 Статуту).

Відповідно до ч. 2 ст. 114 Статуту, недостача маси вантажу, за яку відшкодовуються збитки, в усіх випадках обчислюється з урахуванням граничного розходження визначення маси вантажу і природної втрати вантажу під час перевезення.

Обставини, встановлені у комерційних актах щодо відсутності маркування вантажу не приймаються до уваги як підстава для відмови у позові, оскільки факт незбереження вантажу, прийнятого залізницею до перевезення, не з її вини не надано до матеріалів справи.

Згідно із ст. 27 Правил видачі вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21 листопада 2000 року №644, вантаж вважається доставленим без утрати, якщо різниця між масою, вказаною в пункті відправлення в залізничній накладній, та масою, визначеною на станції призначення, не перевищує норми природної втрати і граничного розходження у визначенні маси нетто.

Відповідно до розділу 1 ДСТУ 4082-2002 «паливо тверде. Ситовий метод визначання гранулометричного складу», затвердженого наказу Держстандарту України від 19.03.2002 р. № 163, цей стандарт поширюється на антрацит, кам`яне та буре вугілля, горючі сланці, а також на продукти їх перероблення (в подальшому - паливо) і встановлює метод визначання гранулометричного складу палива. З урахуванням визначення національними стандартами України кам`яного вугілля як твердого мінерального палива, при видачі вантажу з кам`яним вугіллям застосовується норма недостачі (сума норми природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто), яка становить 1 % маси вантажу, що зазначена в перевізних документах.

Суд не погоджується з твердженням відповідача, викладених у відзиві на позовну заяву вих. № НЮ-14/1391 від 24.05.2019 р. та зазначає, що частиною 1 статті 110 Статуту залізниць України передбачено, що залізниця несе відповідальність за збереження вантажу від часу його прийняття для перевезення і до моменту видачі одержувачу або передачі згідно з Правилами іншому підприємству.

Згідно з п. "г" ст. 111 Статуту залізниць України залізниця звільняється від відповідальності за втрату, недостачу, псування або пошкодження вантажу у разі, коли недостача вантажу не перевищує норм природної втрати і граничного розходження визначення маси.

З огляду на викладене та те, що акціонерне товариство "Українська залізниця" не забезпечило збереження вантажу (вугілля кам`яне) в процесі перевезення та відповідач несе відповідальність за збереження вантажу від часу його прийняття для перевезення і до моменту видачі, а недостача перевищує норми природної втрати і граничного розходження визначення маси, тому суд дійшов висновку що позовні вимоги акціонерного товариства "ДТЕК Західенерго" до акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення 35 041,44 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Частинами 3, 4 статті 13 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до положень ст. 2 Господарського процесуального кодексу України (далі за текстом - ГПК України) завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, згідно положень ст. 74 ГПК України.

Згідно зі ст. 79 ГПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

У рішенні Суду у справі Трофимчук проти України № 4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен із доводів сторін.

Судовий збір згідно ст. 129 Господарського процесуального кодексу України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

На підставі викладеного, керуючись ч. 3,4 ст. 13, ч.1 ст. 73, ст. 129, ст.ст. 236-238, 240-241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з акціонерного товариства "Українська залізниця" (03680, м. Київ, вул. Єжи Гедройця, буд. 5, ) на користь акціонерного товариства "ДТЕК Західенерго" (79026, м. Львів, вул. Козельницька, буд. 15, ) вартість недостачі вантажу у розмірі 35 041 (тридцять п`ять тисяч сорок одну) грн. 44 коп. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 921 (одна тисяча дев`ятсот двадцять одну) грн. 00 коп.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя С.М. Мудрий