ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 липня 2019 року Справа №924/246/19

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючий суддя Мельник О.В.

суддя Розізнана І.В.

суддя Грязнов В.В.

розглянувши у порядку письмового провадження без виклику сторін апеляційну скаргу акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення господарського суду Хмельницької області від 16.05.2019 р. (суддя Танасюк О.Є., повний текст рішення складено 20.05.2019 р.)

за позовом акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

до міського комунального підприємства "Хмельницьктеплокомуненерго"

про стягнення 30404, 65 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Хмельницької області від 16.05.2019 р. у справі №924/246/19 позов акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" про стягнення 30404,65 грн. задоволено частково. Стягнуто з міського комунального підприємства "Хмельницьктеплокомуненерго" на користь акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 12851,45 грн. пені, 4701,75 грн. 3% річних. У решті позову відмовлено.

В обґрунтування свого рішення суд першої інстанції зазначив, що відповідач оплатив вартість поставленого позивачем природного газу в повному обсязі, однак за природний газ, поставлений у квітні 2017 р. проплати були здійснені з порушенням терміну, встановленого п.6.1 договору. З огляду на вказане та враховуючи ч.1 ст.612, ч.2 ст.625 ЦК України, місцевий господарський суд дійшов висновку, що розрахунок позивача щодо стягнення 3% річних в розмірі 4701,75 грн. за період з 26.05.2017 р. по 14.06.2017 р. за зобов`язаннями квітня 2017 р. з урахуванням здійснених відповідачем проплат за вказаний період зроблено вірно та підлягає задоволенню.

Місцевим господарським судом встановлено, що згідно п.8.2 договору та додаткових угод №1 від 28.10.2016 р. та №6 від 31.03.2017 р. споживач не виконавши п.6.1 договору зобов`язаний сплатити постачальнику пеню в розмірі 16,4% річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день його прострочення. З огляду на викладене, суд вважає, що позивачем правомірно нараховано пеню в розмірі 25702,90 грн. за період з 26.05.2017 р. по 14.06.2017 р. за зобов`язаннями квітня 2017 р. з урахуванням здійснених відповідачем проплат за вказаний період.

Однак, враховуючи важке фінансове становище відповідача, збитковість діяльності підприємства, причини неналежного виконання відповідачем умов договору в частині своєчасної оплати за поставлений природний газ, ступінь загального виконання зобов`язання та особливості бюджетного фінансування, використання відповідачем придбаного природного газу виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами та організаціями, суд вбачає підстави для задоволення клопотання міського комунального підприємства "Хмельницьктеплокомуненерго" про зменшення штрафних санкцій, а саме пені на 50%. Таким чином, до стягнення підлягає пеня в розмірі 12851,45 грн.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач звернувся до Північно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просив оскаржуване рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо стягнення пені в сумі 12851,45 грн. скасувати, та прийняти в цій частині нове рішення про задоволення позову.

Мотивуючи апеляційну скаргу скаржник посилається на ст.233 ГК України, ст.551 ЦК України та вказує, що право на зменшення неустойки (штрафу, пені) виникає у господарського суду виключно за наявності значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, однак нараховані відповідачу штрафні санкції не є надмірно великими у порівнянні з невиконаним зобов`язанням за договором купівлі-продажу природного газу.

Крім того, зазначає, що місцевий господарський суд повинен був об`єктивно оцінити чи даний випадок є винятковим, виходячи з інтересів сторін, а не лише відповідача, причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення.

Також скаржник вважає, що судом не надано належної оцінки ступеню виконання зобов`язання боржником та не виконано вимоги закону щодо оцінки майнового стану сторін, які беруть участь у зобов`язанні, враховуючи при цьому, що відсутність вини відповідача у виникненні боргу та його важкий фінансовий стан не є винятковими випадками та підставою для зменшення розміру неустойки.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, у якому просив рішення суду першої інстанції залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення. Вказує, що несвоєчасне проведення розрахунків відповідачем викликано не його умисним ухиленням від виконання зобов`язання, а залежить від своєчасного та повного розрахунку бюджетними установами та організаціями за поставлену ним теплову енергію, неможливістю розпоряджатися власними коштами, збитковості тарифів, необхідністю проведення термінових ремонтів для усунення аварійних ситуацій, проведення заходів по запровадженню енергозберігаючих технологій. Крім того, просить врахувати, що на дату звернення позивача до суду, відповідачем сплачена заборгованість у повному обсязі.

Від учасників справи клопотань про розгляд апеляційної скарги у даній справі в судовому засіданні з повідомленням учасників справи не надходило.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про розгляд апеляційної скарги акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення господарського суду Хмельницької області від 16.05.2019 р. у справі №924/246/19 без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження.

Розглянувши апеляційну скаргу в межах вимог та доводів наведених в ній, відзив на апеляційну скаргу, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення місцевим господарським судом, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного судового рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду дійшла наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, 22.09.2016 р. між публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (постачальник) та міським комунальним підприємством "Хмельницьктеплокомуненерго" (споживач) укладено договір постачання природного газу №2495/1617-БО-34, відповідно до п. 1.1. якого продавець зобов`язується поставити споживачеві у 2016-2017 роках природний газ, а споживач зобов`язується оплатити його на умовах договору (а.с.17-25).

Згідно з п. 1.2. договору (в редакції додаткової угоди №1 від 28.10.2016 р.), природний газ, що поставляється за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами/організаціями.

Відповідно до п. 3.4. договору приймання - передача газу, переданого постачальником споживачеві у відповідному місяці постачання, оформлюється актом приймання-передачі газу. Обсяг використання природного газу покупцем у відповідному місяці поставки встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показів комерційного вузла/вузлів обліку газу.

Як передбачено п. 6.1. договору, оплата за газ здійснюється споживачем виключно коштами шляхом 100-відсоткової поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Пунктом 6.5. договору встановлено, що звірка розрахунків та/або фактичного обсягу використання природного газу здійснюється сторонами протягом 10-ти днів з моменту письмової вимоги однієї із сторін, підписаної уповноваженою особою на підставі відомостей про фактичну оплату вартості спожитого газу покупцем та актів його приймання-передачі.

У відповідності до п.8.1. договору, за невиконання або неналежне виконання договірних зобов`язань сторони несуть відповідальність у випадках, передбачених законодавством України і цим договором.

У разі прострочення споживачем оплати згідно п.6.1 договору він зобов`язується сплатити постачальнику пеню в розмірі 16,4 % річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день його прострочення (п. 8.2. договору в редакції додаткової угоди №6 від 31.03.2017 р.).

У відповідності до п.12.1 договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, і діє в частині реалізації природного газу до з 01.10.2016 р. до 31.03.2017 р. (включно), а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.

Додатковими угодами №1 від 28.10.2016 р. (а.с.26-29), №2 від 31.10.2016 р. (а.с.30), №3 від 22.11.2016 р. (а.с.31), №4 від 30.12.2016 р. (а.с.32), №5 від 23.01.2017 р. (а.с.33-34), №6 від 31.03.2017 р. (а.с.35-36), №7 від 22.06.2017 р. (а.с.37) вносились зміни до договору постачання природного газу, зокрема, щодо обсягів природного газу, що передаються споживачеві, порядку та умов передачі природного газу, ціни природного газу, порядку та умов проведення розрахунків, відповідальності сторін.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, на виконання умов договору позивачем у період жовтень 2016 р. квітень 2017 р. було поставлено, а відповідачем прийнято природний газ на загальну суму 57553881,00 грн., що підтверджується актами прийому-передачі природного газу (а.с.38-44).

Згідно довідки ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" про операції по МКП "Хмельницьктеплокомуненерго" з 01.01.2016р. по 31.05.2018 р., сума основного боргу станом на час звернення позивача з позовом сплачена відповідачем у повному обсязі.

При цьому, оплата за природний газ, поставлений у квітні 2017 р., була здійснена з порушенням терміну, встановленого п.6.1 договору. З огляду на вказане, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Аналізуючи встановлені обставини справи та надаючи їм оцінку в процесі апеляційного перегляду колегія суддів враховує наступне.

Згідно із ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Статтею 526 ЦК України та статтею 193 ГК України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, актів цивільного законодавства, а при відсутності таких вказівок - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтями 549, 611, 625 ЦК України передбачено, що наслідком прострочення виконання грошового зобов`язання є право кредитора вимагати, крім сплати заборгованості, також і нараховані впродовж періоду прострочення на неї 3% річних та нарахування пені.

Суд першої інстанції, перевіривши здійснений позивачем розрахунок нарахування 3% річних, визнав його арифметично вірним, у зв`язку з чим дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог у цій частині та стягнув з відповідача на користь позивача 4701,75 грн. - 3% річних.

Крім того, судом також визнано обґрунтованим нарахування позивачем 25702,90 грн. пені за прострочення виконання підприємством грошового зобов`язання, передбаченої п.8.2 договору. При цьому, враховуючи заяву відповідача про зменшення розміру заявленої до стягнення пені, господарський суд дійшов висновку про наявність підстав для зменшення штрафних санкцій (пені) на 50 %.

Щодо посилання скаржника на неправомірне зменшення судом першої інстанції розміру штрафних санкцій, колегія суддів вважає за необхідне вказати наступне.

Відповідно до ч.2 ст.233 ГК України, якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Частиною 3 ст.551 ЦК України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Зазначена стаття кореспондується зі ст.233 ГК України, яка визначає, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Суд апеляційної інстанції враховує, що зі змісту ст. 233 ГК України, ч.3 ст.551 ЦК України випливає, що вирішуючи питання про зменшення розміру пені, яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.

При цьому зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінюючи надані сторонами докази та обставини справи і їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Законодавством не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення пені, і дане питання вирішується господарським судом згідно зі ст.86 ГПК України за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку змінює її дійсне правове призначення. Оскільки неустойка має на меті, в першу чергу, стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не може лягати непомірним тягарем для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора. Така правова позиція викладена в рішенні Конституційного Суду України від 11 липня 2013 року №7-рп/2013.

Свій висновок про можливість зменшення розміру пені, нарахованої на підставі договору №2495/1617/БО-34 постачання природного газу від 22.09.2016 р. в сумі 25702,90 грн., до 12851,45 грн. суд першої інстанції мотивував тим, що борг за отриманий природний газ за період жовтень-листопад 2016 р., січень-квітень 2017 р. в сумі 57553881,00 грн. станом на момент звернення з позовом до суду сплачений відповідачем у повному обсязі. При цьому, лише проплата за квітень 2017 р. була здійснена з порушенням строків, передбачених п.6.1 договору, тобто строк прострочення є незначним, що відповідно спростовує доводи апелянта щодо ненадання судом належної уваги ступеню виконання зобов`язання боржником.

Відповідно до ч.1 ст.74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Апеляційним судом встановлено, що позивач не надав жодних доказів заподіяння йому збитків внаслідок прострочення сплати суми заборгованості за поставлений природний газ. Натомість, з огляду на прострочення виконання зобов`язання позивач нарахував відповідачу не лише пеню за п.8.2. договору у сумі 25702,90 грн., а й 3% річних, передбачені ч.2 ст.625 ЦК України.

Натомість, відповідач в підтвердження обставин, викладених в заяві про зменшення пені, надав суду довідки про фінансовий стан МКП "Хмельницькобленерго" станом на 01.10.2016 р. (а.с.61), на 01.01.2017 р. (а.с.62), на 01.01.2018 р. (а.с.63), які свідчать про важке фінансове становище комунального підприємства та наявність збитків за результатами господарської діяльності (станом на 01.10.2016р. в сумі 10787 тис. грн., станом на 01.01.2017р. в сумі 28196 тис. грн., станом на 01.01.2018р. в сумі 2121737 тис. грн.), оборотно-сальдову відомість по рахунку 631 за червень 2017 р. (а.с.64) та картку рахунку 631 за червень 2017 р. (а.с.65), яка свідчать про сплату заборгованості 15.06.2017 р.

Як вбачається з п. 1.2. договору (в редакції додаткової угоди №1 від 28.10.2016р.), природний газ, що поставляється за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами/організаціями.

Відтак, через низький ступінь розрахунків останніх і виникла заборгованість, що відповідно свідчить про відсутність безпосередньої вини відповідача. У той же час, за порушення строку сплати грошових зобов`язань, крім пені, нараховані 3% річних, які є безпосередньо платою за користування коштами, що не були своєчасно сплачені відповідачем.

За вказаних обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для зменшення розміру пені, оскільки присудження до стягнення 50 % від належної до стягнення суми пені, з урахуванням обставин справи, є адекватною мірою відповідальності за неналежне виконання відповідачем зобов`язань і проявом балансу між інтересами кредитора і боржника, а також засобом недопущення використання пені як інструменту отримання безпідставних доходів, а не як способу стимулювання боржника до належного виконання зобов`язань.

При цьому, апеляційний суд також враховує, що на момент звернення з позовом до суду вартість постановленого позивачем природного газу сплачена міським комунальним підприємством "Хмельницьктеплокомуненерго" у повному обсязі. Крім того, прострочення сплати є незначним, оскільки відбулось лише за один місяць (квітень 2017 р.).

Посилання позивача в апеляційній скарзі на те, що оскаржуване судове рішення в частині зменшення розміру неустойки не містить належного обґрунтування, з якого суд виходив при зменшенні пені, чим порушено інтереси позивача, колегія суддів апеляційного суду вважає безпідставним, оскільки судом першої інстанції перевірено та надано належну оцінку співвідношення розміру заподіяних позивачу збитків та заявлених до стягнення сум, зокрема, суд вказав на важке фінансове становище відповідача, збитковість діяльності підприємства, ступінь загального виконання зобов`язання та особливості бюджетного фінансування, використання відповідачем придбаного природного газу виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами та організаціями.

Доводи скаржника про те, що відсутність вини відповідача у виникненні боргу та важкий фінансовий стан не є винятковими обставинами та підставою для звільнення від відповідальності, не можуть свідчити про помилковість висновків суду щодо наявності підстав для зменшення розміру неустойки, оскільки вказане не було єдиним мотивом для зменшення розміру пені, а оцінено судом в сукупності з іншими обставинами.

Отже, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для вирішення спору та правомірно застосував законодавчо регламентоване право щодо зменшення розміру пені, цим самим забезпечивши баланс майнових інтересів обох сторін.

Колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що зазначені в апеляційній скарзі доводи не знайшли свого підтвердження під час перегляду оскаржуваного рішення судом апеляційної інстанції, апелянт не подав жодних належних та допустимих доказів на підтвердження власних доводів, які могли б бути прийняті та дослідженні судом апеляційної інстанції в розумінні ст.ст. 73, 76-79, 86 Господарського процесуального кодексу України.

Судова колегія вважає, що суд першої інстанції на підставі сукупності досліджених доказів повно з`ясував обставини справи і дав їм правильну юридичну оцінку. Порушень чи неправильного застосування норм матеріального чи процесуального права при розгляді спору судом першої інстанції, судовою колегією не встановлено, тому мотиви, з яких подана апеляційна скарга не можуть бути підставою для скасування прийнятого у справі рішення, а наведені в ній доводи не спростовують висновків суду.

Оскільки відсутні підстави для скасування рішення суду першої інстанції, судовий збір за подачу апеляційної скарги покладається на скаржника згідно ст.129 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північно-західний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду Хмельницької області від 16.05.2019 р. у справі №924/246/19 залишити без змін, апеляційну скаргу акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у випадках, порядку та строк, передбачений ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складений "31" липня 2019 р.

Головуючий суддя Мельник О.В.

Суддя Грязнов В.В.

Суддя Розізнана І.В.