СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" липня 2019 р. Справа № 917/747/16

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Медуниця О.Є., суддя Барбашова С.В. , суддя Зубченко І.В.

при секретарі Кохан Ю.В.

за участю представників сторін:

позивача - адвокат Гончар Н.Б., свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю №1451 від 30.03.2000, довіреність № б/н від 29.08.18 р.,

відповідача - не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу відповідача (вх.2013) на ухвалу господарського суду Полтавської області від 03.06.2019 (суддя Ореховська О.О., повний текст складено 10.06.2019), постановлену за результатами розгляду заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Гадячсир" від 23.05.2019р. №23-05 (вх. № 5381 від 23.05.2019р.) про надання відстрочки виконання рішення суду у справі №917/747/16

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма "Добробут" (вул. Остроградського, 8, смт. Козельщина, Козельщинський район, Полтавська область, 39100)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Гадячсир" (37300, Полтавська область, м. Гадяч, вул. Будька, 47)

про стягнення 3 303 001,10 грн.

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 03.06.2019 року відмовлено в задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Гадячсир" від 23.05.2019р. № 23-05 (вх. № 5381 від 23.05.2019р.) про надання відстрочки виконання рішення суду у справі №917/747/16.

Вказана ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що заявником не доведено наявність підстав для відстрочки виконання рішення суду на підставі ст.331 ГПК України, оскільки скрутне фінансове становище підприємства є наслідком господарської діяльності відповідача, його власного комерційного ризику, тобто, не виникло в силу об`єктивних, незалежних від боржника обставин. Як зазначив суд в оскаржуваній ухвалі, посилання боржника на можливість виконати судове рішення через 12 місяців не підтверджено належними та допустимими доказами. Також місцевий господарський суд врахував, що внаслідок інфляційних процесів відстрочення сплати наявного боргу може мати негативний характер для стягувача, який поставив боржнику продукцію ще в 2015 році та до теперішнього часу не одержав за неї оплату.

Відповідач із вказаною ухвалою місцевого господарського суду не погодився, звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить цю ухвалу скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити заяву ТОВ "Гадячсир" про відстрочку виконання рішення суду.

В апеляційній скарзі відповідач зазначає про те, що місцевим господарським судом безпідставно не прийнято до уваги надані ним докази на підтвердження складного фінансового становища підприємства; об`єктивних причин погіршення фінансового стану через незалежні від заявника обставини (зокрема, торгове ембарго Російської Федерації); вжитих заходів зі стабілізації об`ємів виробництва, зокрема, укладення договорів з контрагентами, доходи від виконання яких дозволять оплатити заборгованість перед позивачем. На думку апелянта, судом першої інстанції також не враховано, що стягнення грошових коштів за рішенням суду у цій справі без надання відстрочки його виконання призведе до банкрутства підприємства та зумовить неможливість своєчасної виплати заробітної плати працівникам, податків та зборів, спричинить масове звільнення працівників та відповідно, погіршення фінансового становища підприємства. Як зазначає апелянт, господарським судом Полтавської області при винесенні оскаржуваної ухвали враховано лише доводи кредитора, в результаті чого порушено принцип збалансованості інтересів сторін.

Позивач надав суду відзив на апеляційну скаргу, в якому погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для застосування ст.331 ГПК України, оскільки скрутне фінансове становище підприємства відповідача не є безумовною підставою для відстрочки виконання рішення суду. Як зазначає позивач, відповідачем не надано суду доказів, які б свідчили про відсутність у нього майна, на яке можливо звернути стягнення, не надано доказів відсутності грошових коштів на його банківських рахунках. Також позивач вказує на те, що з моменту набрання законної сили рішення суду у цій справі боржником не вчинено будь-яких дій, спрямованих на його виконання та погашення існуючої заборгованості хоча б частково. Просить апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду - без змін.

Відповідач в судове засідання 30.07.2019 не з`явився.

24.07.2019 відповідачу вручено ухвалу суду від 08.07.2019 (якою розгляд справи призначено в цьому судовому засіданні), що підтверджується роздруківкою з офіційного сайту ПАТ «Укрпошта».

Відповідно до ч.12 ст.270 ГПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Оскільки судом апеляційної інстанції створено всі необхідні умови для реалізації відповідачем своїх процесуальних прав, належним чином повідомлено відповідача про час та місце розгляду справи, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника відповідача.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представника позивача, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду встановила наступне.

ТОВ «Агрофірма «Добробут» звернулось до господарського суду Полтавської області з позовом про стягнення з ТОВ «Гадячсир» заборгованості в загальному розмірі 3303001,10 грн. за товар, поставлений за договором №16/0115/2 від 17.01.2015.

Рішенням господарського суду Полтавської області від 12.07.2016 у справі №917/747/16 позов задоволено. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Гадячсир" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма "Добробут" 4153028,10 грн. основного боргу, 282961,07 грн. процентів за користування грошовими коштами, 32020,96 грн. 3% річних, 152678,15 грн. інфляційних втрат, 426439,99 грн. пені та 75709,87 грн. витрат по сплаті судового збору ( а.с. 146-149 т.7).

Вказане рішення суду залишено без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від 21.09.2016 та постановою Вищого господарського суду від 30.11.2016 у справі №917/747/16 (а.с.190-196 т.7, а.с. 49-52 т. 8).

На виконання зазначеного рішення, господарським судом Полтавської області видано наказ від 10.10.2016 у справі № 917/747/16 (а.с. 198 т.7).

Відповідач декілька разів звертався до господарського суду із заявами про відстрочку виконання рішення суду.

Так, із заявою №814 відповідач звернувся 22.12.2016 та просив суд відстрочити виконання рішення суду на 12 місяців (а.с.54-55 т.8).

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 10.01.2017 заяву ТОВ «Гадячсир» про надання відстрочки виконання рішення суду задоволено частково. Відстрочено виконання рішення господарського суду Полтавської області від 12.07.2016 у справі №917/747/16 на 6 місяців. В іншій частині вимог - в задоволенні заяви відмовлено (а.с.126-127 т.8).

Вказана ухвала залишена без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від 20.02.2017 у справі №917/747/16 (а.с.138-145 т.8).

07.08.2017 до господарського суду Полтавської області знову надійшла заява відповідача №119 від 02.08.2017 про відстрочення виконання рішення суду на 15 місяців (а.с.155-156 т.8).

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 21.08.2017 у справі №917/747/16 заяву ТОВ «Гадячсир» про надання відстрочки виконання рішення суду задоволено частково. Відстрочено виконання рішення господарського суду Полтавської області від 12.07.2016 у справі №917/747/16 на 12 місяців . В іншій частині вимог - в задоволенні заяви відмовлено (а.с.74-76 т.9).

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 02.10.2017 у справі №917/747/16 ухвалу господарського суду Полтавської області від 21.08.2017 скасовано. Відмовлено в задоволенні заяви ТОВ «Гадячсир» про відстрочення виконання рішення господарського суду Полтавської області від 12.07.2016 у цій справі (а.с.81-88 т.9).

У лютому 2018 відповідач втретє звернувся до господарського суду Полтавської області із заявою №55 від 14.02.2018 про відстрочку виконання рішення суду у цій справі 18 місяців (а.с.90-95 т.9).

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 22.02.2018 у справі №917/747/16 відмовлено в задоволенні заяви ТОВ «Гадячсир» про відстрочку виконання рішення суду від 12.07.2016 у цій справі (а.с.198-201 т.9).

Вказана ухвала залишена без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від 19.04.2018 у справі №917/747/16 (а.с.3-16 т.10).

У червні 2018 відповідач вчетверте звернувся до господарського суду Полтавської області із заявою №142 від 13.06.2018 про відстрочку виконання рішення суду на 12 місяців (а.с.35-40 т.10).

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 08.11.2018 у справі №917/747/16 відмовлено в задоволенні заяви ТОВ «Гадячсир» про надання відстрочки виконання рішення суду у цій справі (а.с. 154-158 т.10).

Із наступною (п`ятою) заявою №23-05 відповідач звернувся до суду 23.05.2019 та просив суд відстрочити виконання рішення суду у справі №917/747/16 на 12 місяців (а.с.5-12 т.11).

В обгрунтування заяви відповідач зазначає про наступні обставини:

- ТОВ "Гадячсир" перебуває у дуже скрутному економічному становищі, загальна сума збитків станом на день звернення із заявою складає більше 1 мільярда гривень, заборгованість з виплати заробітної плати складає 588300 грн., що підтверджується звітами про сукупний дохід, звітами про фінансовий стан (баланс) підприємства та звітом з праці;

- об`єктивні причини погіршення фінансового стану ТОВ «Гадячир» через незалежні від заявника причини (торгове ембарго Російської Федерації та заборона транзиту, що призвело до втрати основного ринку збуту товарів товариства; соціальні та економічні потрясіння в державі, збільшення вартості палива та енергоносіїв, зменшення платоспроможності населення, і як наслідок зменшення внутрішнього попиту на продукцію; збільшення порушень платіжної дисципліни боржниками товариства);

- неможливість ТОВ «Гадячсир» забезпечити одномоментне, без оголошення банкрутства, виконання рішення суду через фактичне блокування господарської діяльності товариства накладеними арештами на кошти та майно;

- ТОВ "Гадячсир" постійно шукає нові ринки збуту товарів, однак організація та пошук є процесом вкрай довготривалим та проблематичним, потребує вливання значних фінансових коштів та ресурсів;

- вчинення ТОВ «Гадячсир» заходів зі стабілізації роботи підприємства, покращення власного фінансового стану та відновлення господарської діяльності;

- наявність договорів, укладених ТОВ "Гадячсир" з контрагентами, доходи від виконання яких дозволять повністю покрити заборгованість за рішенням суду в 2019 році, що підтверджується Техніко-економічним обгрунтуванням операційної діяльності ТОВ "Гадячсир";

- неможливість відновлення господарської діяльності ТОВ "Гадячсир" без відстрочки виконання рішення суду та зняття арешту з коштів на рахунках товариства;

- відсутність вини боржника у виникненні заборгованості.

Вказані обставини, на думку боржника, ускладнюють виконання рішення суду у цій справі та є підставою для відстрочки його виконання на 12 місяців на підставі ст.331 ГПК України.

Вирішуючи питання про наявність або відсутність правових підстав для задоволення вимог апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ст. 331 Господарського процесуального кодексу України, за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити виконання рішення.

Підставою для відстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Вирішуючи питання про відстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: ступінь вини відповідача у виникненні спору; стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

Системний аналіз чинного законодавства свідчить, що підставою для відстрочки виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк. Вирішуючи питання про відстрочку господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, стосовно юридичної особи наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Господарський процесуальний кодекс України не визначає переліку обставин, які свідчать про неможливість виконання рішення чи ускладнюють його виконання, а тому суд оцінює докази, подані стороною в підтвердження таких обставин.

Як свідчать матеріали справи, спір у цій справі виник з вини відповідача, а саме, внаслідок неналежного виконання ним своїх зобов`язань за договором №16/0115/2 від 17.01.2015 в частині повної та своєчасної оплати поставленого позивачем товару.

Відповідач в заяві про відстрочку виконання рішення суду та в апеляційній скарзі посилається на введення продуктового ембарго Російською Федерацією на молоко та молочну продукцію, що призвело до скорочення обсягів виробництва продукції, втрату ринків збуту та складного фінансового становища підприємства.

Однак, колегія суддів звертає увагу, що продуктове ембарго на молоко та молочну продукцію введено Російською Федерацією ще у 2014 році, тоді як предметом позову у цій справі є стягнення з відповідача заборгованості за договором, який укладено сторонами 17.01.2015.

Таким чином, на момент укладення сторонами договору та здійснення позивачем відповідачу поставок товару, останньому було відомо про вказану ситуацію на ринку збуту Російської Федерації, а тому посилання відповідача на такі обставини є безпідставними.

Статтею 42 Господарського кодексу України передбачено, що господарська діяльність це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

При цьому, здійснення підприємницької діяльності на власний ризик означає покладення на підприємця тягаря несприятливих наслідків такої діяльності.

Слід також звернути увагу на те, що здійснення поставок та придбання молочної сировини відповідачем в умовах ліквідації звичних ринків збуту і до опанування нових ринків є прорахунком відповідача, що призвело до утворення значного боргу і виникнення спору з його вини.

Окрім того, частина 2 статті 218 Господарського кодексу України передбачає, що відсутність у боржника необхідних коштів, а також порушення зобов`язань контрагентами правопорушника не вважаються обставинами, які є підставою для звільнення боржника від господарсько-правової відповідальності.

Отже, збитковість підприємницької діяльності відповідача не є винятковою обставиною у розумінні приписів ст. 331 Господарського процесуального кодексу України, адже, укладаючи господарський договір, кожна зі сторін приймає на себе відповідні ризики можливого погіршення економічної ситуації та фінансового становища свого підприємства, підприємств своїх контрагентів та країни в цілому та, при цьому, учасник договору не має відповідати за негативні наслідки підприємницької діяльності контрагента.

Таким чином, тяжке фінансове становище відповідача не може вважатися безумовною підставою для застосування положень статті 331 Господарського процесуального кодексу України, з огляду на вказані вище обставини.

В заяві про відстрочку та в апеляційній скарзі відповідач посилається на складне матеріальне становище підприємства, яке зумовлене обставинами, що склалися на зовнішньоекономічному та внутрішньому ринку держави (зокрема, збільшенням вартості палива та енергоносіїв, зменшення платоспроможності населення, наявність дебіторської заборгованості за продукцію), про що свідчать звіти про фінансові результати за 2015,2016, 2017, 2018 роки (а.с.18-40 т.11).

Колегія суддів зазначає, що складна економічна ситуація в країні не може вважатися обставиною, що ускладнює виконання рішення виключно відповідачем, оскільки факти наявної складної економічної ситуації, кризи та кризових явищ є загальними чинниками, які рівноцінно та в однаковій мірі впливають як на апелянта - боржника, так і на позивача - стягувача.

Надані суду звіти про фінансові результати підтверджують негативні тенденції фінансового становища відповідача, однак відповідачем не надано доказів неможливості виконання рішення суду, зокрема, відсутності майна, на яке можливо було б звернути стягнення.

Результати фінансової діяльності, скорочення обсягів виробництва, наявність кредиторської заборгованості та заборгованості перед іншими контрагентами, а також тяжке матеріальне становище, стали наслідком власної підприємницької діяльності, яку відповідач здійснює на свій ризик.

Відповідач в заяві зазначає, що з метою отримання доходу найближчим часом товариство уклало ряд вигідних контрактів, в додаткових угодах до яких передбачені графіки із строками та обсягами запланованих поставок, що є підтвердженням вжиття товариством заходів для отримання коштів, достатніх для виконання рішення суду та уникнення банкрутства товариства.

На підтвердження своїх доводів відповідач надав суду контракт №1501 від 15.01.2018р., укладений між ТОВ "Гадячсир" та Товариществом з ограниченной ответственностью "KAZ IMPORT" (республіка Казахстан), договір поставки №16 від 16.01.2018р., укладений між ТОВ "Гадячсир" та ПП "Транзитекспо" (а.с. 49-59 т. 11).

Однак, відповідачем не надано суду доказів фактичного виконання вказаних договорів.

Крім того, з вказаних документів не вбачається, що зазначені в них суми будуть отримані відповідачем та спрямовані ним на погашення заборгованості перед кредиторами, зокрема, перед позивачем.

З огляду на скрутне фінансове становище підприємства та відсутність власних обігових коштів для відновлення виробництва, неможливо стверджувати, що відповідач буде взмозі своєчасно виконати умови контрактів та договорів, на які він посилається, і у майбутньому акумулювати необхідну грошову суму для виконання рішення суду у цій справі.

Посилання відповідача на договір про надання безвідсоткової фінансової допомоги від 05.01.2018, укладений з СПП «РВД-Агро» (а.с.60-61 т.11) не можуть бути прийняті судом, оскільки відповідачем не надано суду доказів отримання грошових коштів за вказаним договором.

Доводи відповідача про те, що учасники товариства на загальних зборах 05.01.2018 прийняли рішення (а.с.62-63 т.11) внести додаткові внески до статутного капіталу на загальну суму 5 000 000 грн. для відновлення виробництва також не приймаються судом, оскільки відповідачем не підтверджено фактичне виконання акціонерами такого рішення.

Відповідач також посилається на договір про відступлення права вимоги від 02.01.2018, (а.с. 102-103 т. 11), за умовами якого він відступив належне йому право вимоги про стягнення 50 000 000 грн. боргу іншій юридичній особі - ТОВ «Торговий дім «Гадячсир - Україна» та набув права вимоги до зазначеної юридичної особи на вказану суму грошових коштів.

Однак, відповідачем не надано суду доказів отримання грошових коштів за вказаним договором і направлення їх на погашення боргу перед позивачем.

Таким чином, наявність у підприємства власних обігових коштів для відновлення виробничої діяльності та виконання укладених контрактів документально не підтверджено.

Відповідачем надано до матеріалів справи економічний аналіз основних показників ліквідності (платоспроможності) та фінансовій стійкості ТОВ "Гадячсир", здійснений ТОВ Аудиторською фірмою «Центр розвитку бізнесу» (а.с.66-76 т.11).

У вказаному документі зазначено наступне:

«Всі показники фінансового стану ТОВ «Гадячсир» станом на 31.03.2018 мають незадовільне значення, тобто менше нормативного значення, а саме:

незадовільна структура балансу з точки зору платоспроможності Товариства;

велика залежність Товариства від залученого капіталу (частка власного капіталу має від`ємне значення).

Баланс ТОВ "Гадячсир" станом на 31.03.2018р. можна вважати неліквідним тому, що сума короткострокових зобов`язань перевищу суму оборотних активів, Товариство не має чистого оборотного капіталу, про що свідчить від`ємне значення коефіцієнтів фінансової стійкості, які б могли забезпечити погашення поточних зобов`язань та розширення діяльності.

За результатами проведеного аналізу показників фінансового стану Товариства можна зробити висновок, що ТОВ "Гадячсир" не має власних коштів, якими могло б розпоряджатися вільно.

Товариство повністю втратило платоспроможність та розширення своєї діяльності. ТОВ "Гадячсир" знаходиться в залежності від позикового капіталу і не має достатньо ресурсів, які можна використати на погашення поточних зобов`язань, короткострокової заборгованості та розширення своєї діяльності.

Товариство не забезпечене власними оборотними коштами. Для фінансування поточної діяльності власного капіталу недостатньо.

Структура оборотних засобів є незадовільною у зв`язку з відсутністю ліквідних активів.

Фінансовий стан Товариства не стійкий у зв`язку з відсутністю джерел власних коштів та залученням для фінансування діяльності значних коштів джерел зовнішнього фінансування - кредитів банку.

У зв`язку з відсутністю у Товариства джерел власних ресурсів та враховуючи значний обсяг кредиторської заборгованості, Товариство не має можливості одномоментно задовольнити вимоги кредиторів - банківських установ та інших».

Враховуючи вказане, судова колегія приходить до висновку, що аудиторський висновок спростовує доводи заявника про можливість виконання ним рішення суду у цій справі через 12 місяців.

Крім того, при вирішенні питання про надання відстрочки виконання рішення суд повинен враховувати також негативні наслідки для стягувача при затримці виконання рішення суду, порушення його матеріальних інтересів, ступінь вини боржника у виникненні спору та наявність інфляційних процесів в економіці держави.

Судова колегія зазначає, що невиконання відповідачем зобов`язань з оплати товару негативно відображується на підприємстві позивача, а подальше ухилення відповідача від сплати заборгованості, яка виникла ще у 2015 року, суттєво зачіпає інтереси позивача і завдає йому істотної, в тому числі й матеріальної шкоди.

При цьому, як позивач так і відповідач є комерційними підприємствами, та несуть економічну відповідальність за свої дії та однаковий тягар і економічні ризики.

В заяві про відстрочку виконання рішення суду відповідач вказує, що відмова у розстрочці може призвести до несприятливих фінансових наслідків у діяльності відповідача та можливого банкрутства.

Однак, при вирішенні питання про розстрочку виконання рішення суд враховує матеріальні інтереси обох сторін.

Матеріали справи не містять доказів вчинення відповідачем дій, спрямованих принаймні на часткове погашення заборгованості перед позивачем.

Боржник не здійснює оплату за поставлений товар вже 4 роки, натомість, вже вп`яте звернувся до суду із заявою про відстрочку виконання рішення суду.

Відповідачу вже надавалась відстрочка виконання рішення суду на 6 місяців за ухвалою суду від 10.01.2017 у цій справі, однак це не призвезло до погашення ним заборгованості.

Будь-яких оплат в рахунок погашення заборгованості перед позивачем відповідачем протягом 4 років здійснено не було.

Таким чином, невиконання протягом тривалого часу рішення суду порушує матеріальні інтереси позивача та може призвести до негативних наслідків для останнього.

Суд першої інстанції правомірно врахував, що заявлений боржником термін відстрочки на 12 місяців є надмірно значним і не враховує інфляційних процесів, що може призвести до порушення матеріальних інтересів стягувача і безпосередньо впливає на платоспроможність останнього.

Враховуючи наведене, доводи відповідача є необґрунтованими та не приймаються колегією суддів.

За вищевказаних обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для відстрочки виконання рішення суду, адже вказані відповідачем обставини не мають характеру виняткових випадків, які можуть бути підставою для надання відстрочки виконання рішення суду.

Доводи апеляційної скарги відповідача не спростовують висновків господарського суду Полтавської області.

Приймаючи до уваги всі наведені обставини в їх сукупності, судова колегія дійшла висновку, що суд першої інстанції постановив ухвалу з додержанням норм матеріального і процесуального права, що є підставою для залишення апеляційної скарги відповідача без задоволення, а ухвали господарського суду Полтавської області від 03.06.2019 року у справі №917/747/16 - без змін.

Враховуючи викладене, керуючись ст.270, ст.271, п.1 ч.1 ст. 275, ст.ст.276, 282, Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення.

Ухвалу господарського суду Полтавської області від 03.06.2019 року у справі №917/747/16 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду в порядку ст.ст.287-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 05.08.2019р.

Головуючий суддя О.Є. Медуниця

Суддя С.В. Барбашова

Суддя І.В. Зубченко