ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.07.2019 року м.Дніпро

Справа № 904/1938/15

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Коваль Л.А. (доповідач)

суддів: Білецької Л.М., Чередка А.Є.

при секретарі судового засідання: Манчік О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний Банк України" на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 21.05.2019 (постановлену суддею Владимиренко І.В.) у справі № 904/1938/15

Кредитори:

1. Товариство з обмеженою відповідальністю "АГРО-ТОП"

2. Публічне акціонерне товариство "Державний експортно-імпортний банк України"

3. Головне управління Державної фіскальної служби у м. Києві

4. Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області

Боржник: Публічне акціонерне товариство "АТП 13060"

про визнання банкрутом

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст заявлених вимог.

17.04.2019 до Господарського суду Дніпропетровської області від ПАТ "Державний експортно-імпортний банк України" надійшло клопотання про призначення у справі незалежної оцінки, в якому Банк просить суд призначити у справі № 904/1938/15 про банкрутство Публічного акціонерного товариства "АТП 13060" незалежну оцінку Предмету іпотеки за Іпотечним договором від 10.11.2005 № 18105Z72, а саме єдиного майнового комплексу, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та складається з будівель та споруд, основних засобів обладнання у кількості 441 одиниця та 4-х транспортних засобів за рахунок забезпеченого кредитора АТ "Укрексімбанк" та доручити проведення незалежної оцінки Предмету іпотеки за Іпотечним договором від 10.11.2005 № 18105Z72 Київському науково-дослідному інституту судових експертиз Міністерства юстиції України (03057, м. Київ, вул. Смоленська, буд. 6).

Клопотання вмотивовано тим, що надані ліквідатором звіти про оцінку заставного майна не відповідають вимогам Національних стандартів оцінки, оскільки Товарною біржею "Правобережна" допущені технічні та методологічні помилки, які призвели до отримання необ`єктивного результату ринкової вартості (як наслідок, початкової вартості) об`єктів оцінки, а саме її заниження; розрахунок вартості нерухомого майна проводився з використанням лише витратного методологічного підходу, що суперечить п. 36 Національного стандарту №1 "Загальні засади оцінки майна і майнових прав"; базою оцінки була вибрана не "ринкова вартість", а "початкова вартість", що є значно нижчою за ринкову та за своїми ознаками більш відповідає терміну "Ліквідаційна вартість", яка визначена як вартість, що може бути отримана за умови продажу об`єкта оцінки у строк, який є значно коротшим від строку експозиції подібного майна, протягом якого воно може бути продане за ринковою вартістю; оцінювач необґрунтовано застосував коефіцієнти на умови продажу на рівні 0,5734 (для транспортних засобів), 0,5581 (для обладнання) та 0,9868 (для нерухомості) понижуючий коефіцієнт, що враховуючи стислі строки продажу, призвело до заниження вартості об`єктів оцінки; у звітах про оцінку транспортних засобів присутні додатки щодо вартості тільки по одній пропозиції подібного транспортного засобу у відкритих джерелах, а також не визначена величина пробігу оцінюваних засобів. При цьому, необґрунтовано застосовані коригуючи коефіцієнти, зокрема на технічний стан.

26.04.2019 до Господарського суду Дніпропетровської області від ліквідатора ПАТ "АТП 13060" надійшло клопотання про надання згоди на продаж заставного майна, в якому він просить надати згоду на продаж майна Публічного акціонерного товариства "АТП 13060", що є предметом забезпечення кредиторських вимог ПАТ "Державний експортно-імпортний банк України" за Іпотечним договором № 18105Z72, укладеним 10.11.2005 та посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лосєвим В.В. за реєстровим № 2848 за вказаним у ньому переліком.

Клопотання вмотивовано тими обставинами, що банком не було надано згоди на продаж майна, що є предметом забезпечення його вимог до ПАТ "АТП 13060", з причин не погодження початкової вартості.

2. Короткий зміст оскаржуваного судового рішення у справі та мотиви його прийняття.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 21.05.2019 клопотання ПАТ "Державний експортно-імпортний банк України" № 0017600/19-413 від 15.04.2019 про призначення у справі № 904/1938/15 про банкрутство Публічного акціонерного товариства "АТП 13060" незалежної оцінки Предмету іпотеки за Іпотечним договором від 10.11.2005 № 18105Z72, а саме єдиного майнового комплексу, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 26 та складається з будівель та споруд, основних засобів обладнання у кількості 441 одиниця та 4-х транспортних засобів за рахунок забезпеченого кредитора АТ "Укрексімбанк" та доручення проведення незалежної оцінки Предмету іпотеки за Іпотечним договором від 10.11.2005 № 18105Z72 Київському науково-дослідному інституту судових експертиз Міністерства юстиції України (03057, м. Київ, вул. Смоленська, буд. 6) залишено без задоволення; задоволено клопотання ліквідатора №01-34/07-04 від 25.04.19р. ПАТ "АТП 13060" арбітражного керуючого Гладія О.В. про надання згоди на продаж заставного майна; надано згоду на продаж майна Публічного акціонерного товариства "АТП 13060", яким забезпечено вимоги ПАТ "Державний експортно-імпортний банк України" за Іпотечним договором від 10.11.2005 №18105Z72, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лосєвим В.В. від 10.11.2015 за реєстровим №2848, у відповідності до вимог Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" за переліком, визначеним в оскаржуваній ухвалі.

Приймаючи рішення про відхилення вказаного клопотання про призначення у справі №904/1938/15 про банкрутство Публічного акціонерного товариства "АТП 13060" незалежної оцінки Предмету іпотеки за Іпотечним договором від 10.11.2005 № 18105Z72, місцевий господарський суд виходив з тих обставин, що призначення експертизи чи незалежної оцінки можливо при наявності взаємно суперечливих доказів щодо ринкової вартості Предмету іпотеки. Разом з тим, в матеріалах справи №904/1938/15 відсутні взаємно суперечливі висновки щодо ринкової вартості заставного майна. Забезпеченим кредитором не надано жодного висновку експерта з цих самих питань, який би підтвердив обґрунтовані сумніви щодо правильності, обґрунтовані оцінки наданої ліквідатором. Також судом першої інстанції зазначено, що починаючи з 18.02.2019 АТ "Укрексімбанк" був обізнаний про результати оцінки заставного майна, при цьому забезпечений кредитор щомісяця здійснює перевірку наявності, стану та умов зберігання майна, відповідно до іпотечного договору від 10.11.2005 №18105Z72, укладеного з ПАТ "АТП 13060", а отже має доступ безпосередньо до заставного майна. При цьому представник АТ "Укрексімбанк" неодноразово наголошував у судовому засіданні про наявність сертифікованих експертів та оцінщиків у структурних підрозділах АТ "Укрексімбанк".

Приймаючи рішення про задоволення клопотання ліквідатора про надання згоди на продаж майна Публічного акціонерного товариства "АТП 13060", яким забезпечено вимоги ПАТ "Державний експортно-імпортний банк України" за Іпотечним договором від 10.11.2005 №18105Z72, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лосєвим В.В. від 10.11.2015 за реєстровим №2848, у відповідності до вимог Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", місцевий господарський суд виходив з тих обставин, що банком не було надано згоду на продаж майна, що є предметом забезпечення його вимог до ПАТ "АТП 13060", з причин не погодження початкової вартості. Разом з тим, відповідно до положень Закону згода забезпеченого кредитора повинна бути безумовною, тобто забезпечений кредитор не може висловлювати певні умови ліквідатору по реалізації заставного майна. При цьому, ліквідатором здійснені вичерпні заходи щодо отримання згоди від заставного кредитора на продаж заставного майна, неотримання якої призводить до затягування ліквідаційної процедури.

3. Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Не погодившись з прийнятим рішенням (ухвалою), Публічне акціонерне товариство "Державний експортно-імпортний Банк України" подало апеляційну скаргу. Посилаючись на те, що ухвала суду першої інстанції є незаконною та необґрунтованою, такою, що прийнята з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, просить оскаржувану ухвалу скасувати і ухвалити нове рішення, яким відмовити ліквідатору Публічного акціонерного товариства "АТП 13060" арбітражному керуючому Гладію О.В. в задоволенні клопотання про надання згоди на продаж в процедурі ліквідації предмету іпотеки за Іпотечним договором від 10.11.2005 №18105Z72, а саме: єдиного майнового комплексу, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 26 та складається з будівель та споруд, основних засобів - обладнання у кількості 441 одиниця та 4-х транспортних засобів, яке є предметом забезпечення АТ "Укрексімбанк"; задовольнити клопотання АТ "Укрексімбанк" про призначення у справі № 904/1938/15 про банкрутство Публічного акціонерного товариства "АТП 13060" незалежної оцінки предмету іпотеки за Іпотечним договором від 10.11.2005 №18105Z72, а саме: єдиного майнового комплексу, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 26 та складається з будівель та споруд, основних засобів - обладнання у кількості 441 одиниця та 4-х транспортних засобів, яке є предметом забезпечення АТ "Укрексімбанк"; доручити проведення незалежної оцінки предмету іпотеки за Іпотечним договором від 10.11.2005 №18105Z72 Київському науково-дослідному інституту судових експертиз Міністерства юстиції України.

4. Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги скаржник зазначає, що надані ліквідатором звіти про оцінку заставного майна не відповідають вимогам Національних стандартів оцінки, оскільки Товарною біржею "Правобережна" допущені технічні та методологічні помилки, які призвели до отримання необ`єктивного результату ринкової вартості (як наслідок, початкової вартості) об`єктів оцінки, а саме її заниження.

Скаржник зазначає, що враховуючи наявність обґрунтованих сумнівів щодо визначеної початкової вартості Предмету іпотеки, з метою недопущення порушення законних прав та інтересів АТ "Укрексімбанк", як забезпеченого кредитора у справі, та недопущення визнання результатів аукціону недійсними, Банком на адресу Господарського суду Дніпропетровської області було направлено клопотання про призначення незалежної оцінки Предмету іпотеки.

На думку скаржника, відмовляючи у задоволенні вказаного клопотання суд першої інстанції порушив норми процесуального права, оскільки відхилив докази АТ "Укрексімбанк" без обґрунтувань їх неналежності, а також фактично заздалегідь встановив силу доказів, наданих ліквідатором (звіти від 23.10.2018 №2310/01, від 23.10.2018 №2310/02, від 24.10.2018 №2410/03 про експертну грошову оцінку, виконані Товарною біржею "Правобережна"), прямо вказавши в ухвалі, що "тільки висновок експерта може підтвердити обґрунтованість сумнівів щодо початкової вартості майна боржника". Також цей висновок суду першої інстанції є порушенням норм матеріального права, оскільки ст. 57 Закону про банкрутство не передбачає, що обґрунтовані сумніви можуть бути підтверджені тільки висновками експертів.

Також скаржник зазначає, що розрахунок вартості нерухомого майна проводився з використанням лише витратного методологічного підходу, що суперечить п. 36 Національного стандарту № 1 "Загальні засади оцінки майна і майнових прав", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10.09.2003 №1440, відповідно до якого "Оцінювач застосовує, як правило, кілька методичних підходів, що найбільш повно відповідають визначеним меті оцінки, виду вартості за наявності достовірних інформаційних джерел для її проведення". Пропозиції щодо продажу та оренди подібного майна - комерційної нерухомості (зокрема, виробничо-складської, автотранспортної) в м. Києві представлені на ринку в достатньому обсязі, до того ж пропонуються подібні об`єкти нерухомості по значно вищій вартості (порівняльна таблиця пропозицій продажу об`єктів нерухомого майна з фотоматеріалами оголошень є в матеріалах справи). Тому, для об`єктивного визначення вартості нерухомого майна доцільно було використовувати також порівняльний / дохідний методологічні підходи.

Суд першої інстанції, посилаючись на проведення 18.12.2012 Київським науково-дослідним інститутом судових експертиз у справі №26/629 судової будівельної експертизи (висновок №53/12-42) Предмету іпотеки за Іпотечним договором від 10.11.2005 № 18105Z72, а саме майнового комплексу, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 Київ, вул. Жмеринська, АДРЕСА_1 , яка дорівнювала 30 728 546 грн (без ПДВ) не вбачав заниження вартості нерухомого майна, оскільки відповідно до звіту №2310/02 від 23.10.2018 про оцінку вартості будівель та споруд майнового комплексу, загальною площею 12830 кв.м., вартість нерухомого майна дорівнює 36 008 540,00 грн. Проте, на думку скаржника, відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи №53/12-42 від 18.12.2012 офіційний курс Національного банку України станом на 12.12.2012 складав 7,993 грн. за 1 долар США, тобто вартість майнового комплексу, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул АДРЕСА_3 Жмеринська, 26, дорівнювала 3 844 432, 12 доларів США. Станом на дату підготовки звіту №2310/02 від 23.10.2018 офіційний курс Національного банку України складав 28,080405 грн. за 1 долар США, тобто вартість майнового комплексу, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Жмеринська, 26, станом на 23.10.2018 дорівнювала 107 953 210,92 грн. Крім того, у зв`язку з інфляційними процесами в економіці України, якщо брати за аналогією з інфляційним зростанням заборгованості за договірними відносинами, то вартість майнового комплексу, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Жмеринська, 26, за розрахунками, виконаними системою "Ліга-Закон" має складати 75 806 315,42 грн., з яких сума інфляційного збільшення складає 45 077 769,42 грн.

Також скаржник звертає увагу, що в п. 2.3. висновку судової будівельно- технічної експертизи №53/12-42 від 18.12.2012 судовим експертом було зазначено, що "проаналізувавши можливості витратного, дохідного та порівняльного методичних підходів, експертом для подальших розрахунків використаний порівняльний методичний підхід як виправданий, оскільки порівняльний підхід дає можливість аналізу реальних пропозицій на подібні об`єкти". Отже, за доводами скаржника, суд першої інстанції в порушення норм ст. 86 ГПК України без ґрунтовного вивчення всіх матеріалів справи та без розгляду всіх наявних належних та допустимих доказів, не надав належну оцінку доводам АТ "Укрексімбанк" щодо висновку судової будівельно-технічної експертизи №53/12- 42 від 18.12.2012 та не спростував їх ніякими іншими доказами.

Скаржник також вважає порушенням те, що базою оцінки була вибрана не "ринкова вартість", а "початкова вартість", що є значно нижче ринкової та за своїми ознаками більш відповідає терміну "ліквідаційна вартість", яка відповідно до Національного стандарту № 1 визначена як вартість, що може бути отримана за умови продажу об`єкта оцінки у строк, який є значно коротшим від строку експозиції подібного майна, протягом якого воно може бути продане за ринковою вартістю, у зв`язку з цим оцінювач необґрунтовано застосував коефіцієнти на умови продажу на рівні 0,5734 (для транспортних засобів), 0,5581 (для обладнання) та 0,9868 (для нерухомості) - понижуючий коефіцієнт, що враховуючи стислі строки продажу, призвело до заниження вартості об`єктів оцінки.

Також, на думку скаржника, безпідставними є висновки суду першої інстанції щодо не наведення банком доводів в частині невідповідності вимогам чинного законодавства та причин непогодження оцінки рухомого майна у кількості 441 одиниця, оскільки обґрунтування сумнівів щодо висновків про вартість Предмету іпотеки, в тому числі щодо рухомого майна у кількості 441 одиниця були чітко відображені в клопотанні та стосувались бази оцінки, яка була обрана не як "ринкова вартість", а "початкова вартість", що є значно нижче ринкової та за своїми ознаками більш відповідає терміну "ліквідаційна вартість" із застосуванням відповідних понижуючих коефіцієнтів.

В частині заявленої АТ "Укрексімбанк" в клопотанні невідповідності оцінки вартості транспортних засобів, визначеної звітом від 23.10.2018 №2310/01 щодо не визначення величини пробігу, банк зазначає, що два транспортних засоби з чотирьох, що включені до складу Предмету іпотеки, є автомобілями (тягач КАМАЗ-5410 держ.номер НОМЕР_1 та спец.нелегков.поливомоеч. ЗИЛ 130-ПВМ держ.номер НОМЕР_2 ), які мають відповідні одометри та відповідну величину пробігу, а з 26 одиниць колісних транспортних засобів, що не входять до Предмету іпотеки, тільки 15 одиниць відносяться до причепів (напівпричепів), в той час як 11 одиниць транспортних засобів є автомобілями, які мають відповідну величину пробігу.

Скаржник посилається на те, що відповідно до п. 3.2. "Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів" найбільш вірогідним методом порівняльного підходу до оцінки КТЗ є метод, заснований на аналізі цін ідентичних КТЗ. За цим методом вартість визначається на базі середньої ціни продажу (пропозиції) ідентичного КТЗ з відповідним строком експлуатації. На думку скаржника, не визначення величини пробігу оцінюваних транспортних засобів, застосування бази оцінки, яка була обрана не як "ринкова вартість", а "початкова вартість", що є значно нижче ринкової та за своїми ознаками більш відповідає терміну "ліквідаційна вартість" із застосуванням відповідних коригуючих коефіцієнтів на технічний стан, призвело до зменшення вартості майна боржника.

Крім того, зазначений в звітах технічний стан транспортних засобів як "задовільний", не відповідає даним актів перевірок, виконаних АТ "Укрексімбанк", в яких технічний стан транспортних засобів зазначається як "незадовільний", "розукомплектовані", що свідчить про поверхневу процедуру огляду об`єкту оцінки оцінювачем та навіть про відсутність фізичного огляду Предмету іпотеки.

Також скаржник звертає увагу, що судом першої інстанції під час постановлення оскаржуваної ухвали не враховані посилання АТ "Укрексімбанк", що відповідно до умов п. 1.1. Договору №03-12/18-1 про організацію та проведення аукціону від 03.12.2018, укладеного між ПАТ "АТП 13060" в особі ліквідатора Гладія О.В. та Товарною біржею "Днепрофорвард" (ідентифікаційний код 35740301), у разі закінчення аукціону з продажу майна боржника у вигляді цілісного майнового комплексу без визначення переможця, подальший продаж майна боржника здійснюється частинами. Узгодження переліку майна та початкової вартості реалізації частинами здійснюється у додаткових угодах до цього Договору (при цьому продаж заставного майна та його вартість узгоджується виключно після отримання згоди від АТ "Укрексімбанк"). Тобто Договором про організацію та проведення аукціону передбачено надання відповідної згоди саме АТ "Укрексімбанк". Проте, як вбачається з матеріалів справи, АТ "Укрексімбанк", як забезпечений кредитор, керуючись ч. 3 ст. 57 Закону про банкрутство надав відповідь на Лист, але виразив незгоду саме щодо початкової вартості Предмету іпотеки, і ця незгода жодним чином не стосується окремих дій, спрямованих на реалізацію майна боржника, в тому числі на проведення окремого аукціону.

5. Узагальнений виклад позиції інших учасників справи.

Ліквідатор у відзиві на апеляційну скаргу та відповідно до його пояснень у судовому засіданні просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги АТ "Укрексімбанк" на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 21.05.2019 по справі № 904/1938/15, оскаржуване рішення залишити в силі.

Ліквідатор обґрунтовує свою правову позицію тими обставинами, що в матеріалах справи №904/1938/15 відсутні взаємно суперечливі висновки щодо ринкової вартості заставного майна. Забезпеченим кредитором не надано жодного висновку експерта з цих самих питань, який би підтвердив обґрунтовані сумніви щодо правильності оцінки, наданої ліквідатором. На думку ліквідатора, АТ "Укрексімбанк" не був позбавлений можливості забезпечити належне дотримання вимог частини 1 статті 43 ГПК України, відповідно до якої учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами та пункту 2 частини 2 статті 42 ГПК України, відповідно до якої учасники справи зобов`язані сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи, та підготувати належні докази (висновок експерту) в підтвердження необґрунтованості оцінки ліквідатора.

Стосовно доводів Банку про невідповідність результатів проведеної оцінки вимогам Національних стандартів оцінки, ліквідатор зазначає, що вони не ґрунтуються на належних доказах та мають характер суб`єктивного припущення, оскільки: висловлені представником Банку в галузі права, а не відповідним суб`єктом оціночної діяльності, який має свідоцтво та право аналізувати/рецензувати результати оцінки на відповідність їх вимогам законодавства; надані Банком оголошення в мережі Інтернет не можуть відображати реальну чи навіть потенційну ринкову вартість подібного виду нерухомості, оскільки: знаходяться в різних районах (Деснянський, Солом`янський, Святошинський райони), аніж перемет іпотеки (Святошинський район); розміщені ріелтерами, чи професійними торговцями нерухомості (а не власниками), оскільки як вбачається з оголошень, автори оголошень мають і інші об`яви по реалізації значної кількості нерухомості в різних районах м. Києва. Банком не наведено жодного доказу в підтвердження, що методологічні підходи застосовані Правобережною товарною біржею при проведенні оцінки майнових активів ПАТ "АТП 13060" є невірними чи призвели до заниження вартості майна.

Стосовно доводів Банку про те, що оціночною організацією при визначенні вартості нерухомого майна використано лише витратний метод оцінювання, ліквідатор зазначає, що відповідно до п.п. 35,36 Загальні засади оцінки майна та майнових прав оцінка майна проводиться із застосуванням методичних підходів, методів оцінки, які є складовими частинами методичних підходів або є результатом комбінування кількох методичних підходів, а також оціночних процедур. Оцінювач застосовує, як правило, кілька методичних підходів, що найбільш повно відповідають визначеним меті оцінки, виду вартості за наявності достовірних інформаційних джерел для її проведення. Неможливість або недоцільність застосування певного методичного підходу, пов`язана з повною відсутністю чи недостовірністю необхідних для цього вихідних даних про об`єкт оцінки та іншої інформації, окремо обґрунтовується у звіті про оцінку майна. Тобто, на думку ліквідатора, суб`єкт оціночної діяльності самостійно має право обирати методичні підходи проведення оцінки майна.

Також ліквідатор зазначає, що стосовно коефіцієнтів на умови продажу, у звітах про оцінку майна зазначаються підстави використання тих чи інших коефіцієнтів.

Стосовно не визначення величини пробігу, ліквідатор зазначив, що більшість транспортних засобів є напівпричепами, для яких не визначається величина пробігу.

Відповідно до "Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів", затвердженої Наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України 24.11.2003 №142/5/2092 показник Гк (коефіцієнт коригування ринкової вартості КТЗ за величиною пробігу) не застосовується для причепів, напівпричепів, спеціальних КТЗ, будівельної та сільськогосподарської техніки.

Для визначення вартості КТЗ, його складників, а також для складання калькуляції відновлювального ремонту у виняткових випадках (за відсутності необхідних довідкових даних) допускається використання відповідних вартісних даних аналогічних КТЗ.

Щодо суперечності стану (задовільний/незадовільний) транспортних засобів результатам оцінки та Актам перевірки наявності, стану та умов зберігання майна від 05.10.2018, 09.11.2018, 07.12.2018 (що підписані між АТ "Укрексімбанк" та ліквідатором ПАТ "АТП 13060"), ліквідатор зазначає, що розуміння поняття "задовільності" у ліквідатора та у експертів з оцінки може бути різним, зважаючи на методику дослідження предметів оцінки (відповідно: поверхневий огляд у ліквідатора та експертний огляд у оцінщиків). Крім того, зазначений у звіті про оцінку транспортних засобів стан як "задовільний" навпаки свідчить про збільшення початкової вартості майна.

Ліквідатор зазначає, що не заслуговують на увагу доводи Банку стосовно трьохкратного збільшення вартості нерухомого майна у 2019 році у порівнянні з 2012 роком, та те, що дане нерухоме майно повинно коштувати 107 953 210,92 грн., оскільки відповідно до розрахунку, обчисленому кредитором у програмі "ЛІГА -ЗАКОН" (яка не має ніякого відношення до методики підготовки оцінки нерухомого майна), відбулось інфляційне збільшення у розмірі 75 806 315,42 грн., оскільки дані доводи не ґрунтуються на відповідних висновках сертифікованих спеціалістів з оцінки, а є лише суб`єктивним припущенням представника в галузі права. Кредитором не надано жодного належного доказу в підтвердження відповідних доводів.

Також ліквідатор звертає увагу, що Закон про банкрутство не зобов`язує ліквідатора погоджувати саме початкову вартість заставного майна для реалізації його на аукціоні, по-друге, початкова вартість майна Боржника, визначена ліквідатором ПАТ "АТП 13060", не впливає на результати аукціону, оскільки така вартість може як збільшуватись так і зменшуватись (залежно від попиту на ринку, наявності потенційних покупців) на аукціоні, а відтак доводи АТ "Укрексімбанк" щодо заниження вартості заставного майна є необґрунтованими.

Стосовно неврахування судом обставини, що в Договорі проорганізацію та проведення аукціону не передбачено можливості реалізації майна на підставі ухвали суду, а виключно по згоді АТ "Укрексімбанк" ліквідатор зазначає, що вони є помилковими, оскільки керуючись п.п. 6.3 та 6.1 Договору №03-12/18-1 22.05.2019 та ч. 1 ст. 651, ст. 654 ЦК України між ПАТ "АТП 13060" та Товарною біржею "Днепрофорвард" було укладено Додаткову угоду до Договору № 03- 12/18-1 про організацію та проведення аукціону від 03.12.2018 (копія додається до відзиву), якою внесено зміни до п. 1.1. та викладено у наступній редакції: Перший аукціон з продажу майна частинами проводиться протягом місяця з дати отримання згоди від забезпеченого кредитора - АТ "Укрексімбанк" на продаж заставного майна/ або Господарського судуДніпропетровської області. Внесені зміни до укладеного договору повністю кореспондуються зі статтею 42 Закону України про банкрутство, якою передбачено, що продаж майна банкрута, що є предметом забезпечення, здійснюється в порядку, передбаченому цим Законом, виключно за згодою кредитора, вимоги якого воно забезпечує, або суду.

Представник боржника у судовому засіданні апеляційного господарського суду відповідно до наданих пояснень зазначив, що його доводи є схожими з доводами ліквідатора. В задоволенні апеляційної скарги просить відмовити, оскаржувану ухвалу місцевого господарського суду залишити без змін.

Представник голови комітету кредиторів у судовому засіданні апеляційного господарського суду послався на застосування Верховним Судом при перегляді судових рішень в касаційному порядку судової дискреції (судовий розсуд) - передбачене законодавством право суду, яке реалізується за правилами передбаченими Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", ГПК України та іншими нормативно-правовими актами, що надає йому можливість під час прийняття судового рішення (вчинення процесуальної дії) обрати з декількох варіантів рішення, встановлених законом, чи визначених на його основі судом (повністю або частково за змістом та/чи обсягом), такого, що є найбільш оптимальним в правових і фактичних умовах розгляду та вирішення справи, з метою забезпечення верховенства права, справедливості та ефективного поновлення порушених прав та інтересів учасників судового процесу. Пояснив, що не вбачає спору про вартість. Щодо доводів скаржника про те, що надані ліквідатором звіти про оцінку заставного майна не відповідають вимогам Національних стандартів оцінки, то, за доводами представника голови комітету кредиторів, апелянт не є суб`єктом оціночної діяльності, не є спеціалістом у відповідній галузі. Також, на звіти про оцінку до матеріалів справи надані рецензії, складені суб`єктом оціночної діяльності, повноваження якого на вчинення відповідних дій підтверджуються матеріалами справи.

Представник голови комітету кредиторів просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду без змін.

6. Рух справи у суді апеляційної інстанції.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 26.06.2019, постановленою колегією суддів у складі: головуючого судді: Коваль Л.А. (доповідач) суддів: Білецької Л.М., Чередка А.Є., відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний Банк України" на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 21.05.2019 у справі № 904/1938/15; розгляд апеляційної скарги призначено в судове засідання на 30.07.2019 о 15:30.

12.07.2019 від ПАТ "Державний експортно-імпортний Банк України" до Центрального апеляційного господарського суду надійшло клопотання про зупинення дії ухвали Господарського суду Дніпропетровської області від 21.05.2019 у справі № 904/1938/15.

18.07.2019 від ПАТ "Державний експортно-імпортний Банк України" до Центрального апеляційного господарського суду надійшла заява про вжиття заходів забезпечення, в якій заявник просить заборонити ліквідатору ПАТ "АТП 13060" арбітражному керуючому Гладію Олександру Васильовичу та Товарній біржі "Днепрофорвард" (ідентифікаційний код: 35740301, місцезнаходження: 49000, м. Дніпро, вул. Шевченка, 37) на час розгляду справи судом апеляційної інстанції вчиняти дії у справі №904/1938/15 про банкрутство ПАТ "АТП 13060" щодо продажу заставного майна ПАТ "АТП 13060", що є предметом іпотеки за Іпотечним договором від 10.11.2005 № 18105Z72.

19.07.2019 розпорядженням керівника апарату Центрального апеляційного господарського суду № 1016/19 про призначення повторного автоматизованого розподілу судової справи (для розгляду заяви про вжиття заходів забезпечення та клопотання про зупинення дії ухвали), у зв`язку з перебуванням у відпустці судді-доповідача Коваль Л.А., призначено проведення повторного автоматизованого розподілу судової справи № 904/1938/15.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.07.2019 для розгляду справи №904/1938/15 (для розгляду заяви про вжиття заходів забезпечення та клопотання про зупинення дії ухвали) визначено колегію суддів у складі: головуючого судді: Чус О.В. (доповідач), суддів: Білецької Л.М., Чередка А.Є.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 22.07.2019, постановленою колегією суддів у складі: головуючого судді: Чус О.В. (доповідач), суддів: Білецької Л.М., Чередка А.Є., відмовлено у задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний Банк України" про вжиття заходів забезпечення у справі № 904/1938/15.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 25.07.2019, постановленою колегією суддів у складі: головуючого судді: Чус О.В. (доповідач), суддів: Білецької Л.М., Чередка А.Є., відмовлено у задоволенні клопотання Публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний Банк України" про зупинення дії ухвали Господарського суду Дніпропетровської області від 21.05.2019 у справі № 904/1938/15.

29.07.2019 від ПАТ "Державний експортно-імпортний Банк України" до Центрального апеляційного господарського суду надійшло клопотання про зупинення дії ухвали Господарського суду Дніпропетровської області від 21.05.2019 у справі № 904/1938/15.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 30.07.2019 відмовлено у задоволенні клопотання Публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний Банк України" про зупинення дії ухвали Господарського суду Дніпропетровської області від 21.05.2019 у справі № 904/1938/15.

У судовому засіданні 30.07.2019 оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

7. Встановлені судом обставини справи

18.03.2015 ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області порушено провадження у справі про банкрутство Публічного акціонерного товариства "АТП 13060"; введено мораторій на задоволення вимог кредиторів; введено процедуру розпорядження майном боржника строком на сто п`ятнадцять календарних днів; розпорядником майна призначено Гладія Олександра Васильовича.

18.07.2018 ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області введено процедуру санації Публічного акціонерного товариства "АТП 13060"; призначено керуючим санацією ПАТ "АТП 13060" Гладія Олександра Васильовича.

Постановою Господарського суду Дніпропетровської області 18.07.2018 припинено процедуру санації Публічного акціонерного товариство "АТП 13060"; припинено повноваження керуючого санацією ПАТ "АТП 13060" арбітражного керуючого Гладія О.В.; визнано Публічне акціонерне товариство "АТП 13060" банкрутом; відкрито ліквідаційну процедуру строком на 4 місяці; ліквідатором ПАТ "АТП 13060" призначено арбітражного керуючого Гладія Олександра Васильовича.

У відповідності із частинами першою та другою статті 44 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (далі Закон про банкрутство) після проведення інвентаризації та оцінки майна ліквідатор здійснює продаж майна банкрута наступними способами: проведення аукціону, продаж безпосередньо юридичній або фізичній особі. Вибір способів продажу майна банкрута здійснюється ліквідатором з метою забезпечення його відчуження за найвищою ціною. Ліквідатор організовує проведення аукціону з продажу майна банкрута з урахуванням вимог цього Закону.

30.01.2019 на сайті Вищого господарського суду України та Міністерства юстиції України розміщено оголошення №57176 про проведення аукціону з продажу майна Публічного акціонерного товариства "АТП 13060" у складі цілісного майнового комплексу, призначеного на 01.03.2019.

06.02.2019 організатором аукціону ТБ "Днепрофорвард" розміщено на сайтах Міністерства юстиції та Вищого господарського суду України повідомлення про результати проведення аукціону з продажу майна Публічного акціонерного товариства "АТП 13060", призначеного на 01.03.2019, відповідно якого відкриті торги (аукціон) з продажу майна підприємства банкрута ПАТ "АТП 13060", а саме ЛОТ №100: цілісний майновий комплекс ПАТ "АТП 13060" є такими, що не відбулися, у зв`язку з відсутністю учасників.

22.10.2018 між ПАТ "АТП 13060" та Правобережною товарною біржею укладено договір №2210/18/1 на проведення оцінки, відповідно до п.1.1 якого, замовник доручає, а оцінювач і брокер беруть на себе обов`язки по визначенню вартості майна, що знаходиться на балансі замовника для подальшого використання як стартова ціна лота при виставленні на продаж через аукціон.

За умовами вказаного договору оцінці підлягає майно боржника, зазначене в Додатку №1 до цього договору, до складу якого входить, у тому числі, і окремо визначене майно, що є Предметом іпотеки за Іпотечним договором від 10.11.2005 № 18105Z72, укладеним між ПАТ "АТП 13060" та ПАТ "Державний експортно-імпортний банк України" в забезпечення виконання зобов`язань боржника.

На виконання умов договору №2210/18/1 на проведення оцінки від 22.10.2018 Правобережною товарною біржею було здійснено оцінку майна боржника за результатами якої складено наступні документи:

- звіт №2310/02 від 23.10.2018 про оцінку вартості будівель та споруд майнового комплексу, загальною площею 12830,0 кв.м, що розташовані на орендованих земельних ділянках площею 0,2276 га (кадастровий номер НОМЕР_3 ), площею 8,6265 га (кадастровий номер НОМЕР_4 ), площею 1,7461 га (кадастровий номер НОМЕР_5 ), за адресою: АДРЕСА_1 , що належать ПАТ "АТП 13060". Згідно вказаного звіту вартість нерухомого майна дорівнює 36 008 540,00 грн.;

- звіт №2410/03 від 24.10.2018 про початкову вартість предмета застави 441 одиниця, що належить ПАТ "АТП 13060". Відповідно до цього звіту вартість рухомого майна становить 3 158 984,00 грн.

- звіт №2310/01 від 23.10.2018 про оцінку спецтехніки та колісних транспортних засобів, у кількості 30 одиниць. За даними звіту вартість чотирьох одиниць автотранспорту, що перебуває в заставі, становить 2 169 536, 00 грн.

До кожного звіту додана Рецензія ТОВ "Експертно-консалтингова фірма "Рейтинг", що підтверджує відповідність оцінки Правобережної товарної біржі вимогам нормативно правових актів по оцінці майна.

Як встановлено судом першої інстанції, 18.02.2019 відбулися збори комітету кредиторів ПАТ "АТП 13060", за участю представника АТ "Укрексімбанк". За результатами розгляду питань порядку денного (розгляд питання щодо визначення складу майна Боржника для реалізації його частинами) було прийнято рішення щодо розбивки майна Боржника окремими лотами: ЛОТ 1. Нерухоме майно, що є предметом забезпечення вимог АТ "Укрексімбанк". Початкова вартість лоту 36 008 540,00 грн.; ЛОТ 2: Транспортні засоби у кількості 4 шт. та рухоме майно у кількості 441 одиниця, що є предметом забезпечення вимог АТ "Укрексімбанк". Початкова вартість лоту 3 319 708, 00 грн.; ЛОТ 3. Мультилот, до якого увійшла ліквідаційна маса. Початкова вартість лоту 2 453 685,00 грн.

На зборах комітету кредиторів 18.02.2019 присутнім кредиторам (в тому числі забезпеченому кредитору) були оголошені результати оцінки майна Боржника, відповідно до висновків про оцінку, підготовлених Правобережною товарною біржею.

АТ "Укрексімбанк" висловив погодження в частині визначення переліку майна, що увійшло в окремі лоти, та висловив заперечення стосовно визначення початкової вартості майна Боржника з причин не отримання звітів про оцінку.

12.03.2019 ліквідатором ПАТ "АТП 13060" до канцелярії АТ "Укрексімбанк" подано лист "щодо надання згоди на продаж майна, що є предметом забезпечення" разом із копіями звітів про оцінку заставного майна та рецензіями, про що свідчить відмітка канцелярії банку на вказаному листі.

10.04.2019 ліквідатором повторно було направлено АТ "Укрексімбанк" лист щодо надання згоди на продаж майна, що є предметом забезпечення.

12.04.2019 АТ "Укрексімбанк" листом №0017600/8373-19 повідомило ліквідатора про не погодження з початковою вартістю продажу предмету іпотеки та не надання згоди на продаж заставного майна.

Посилаючись на невідповідність вимогам Національних стандартів оцінки наданих ліквідатором звітів про оцінки заставного майна, АТ "Укрексімбанк" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області із клопотанням про призначення у справі незалежної оцінки Предмету іпотеки за Іпотечним договором від 10.11.2005 № 18105Z72.

У зв`язку з ненаданням банком згоди на продаж майна, що є предметом забезпечення його вимог до ПАТ "АТП 13060", з причин не погодження початкової вартості, ліквідатор звернувся до Господарського суду Дніпропетровської області із клопотанням про надання згоди на продаж заставного майна.

8. Оцінка аргументів учасників справи і висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 44 Закону про банкрутство після проведення інвентаризації та оцінки майна ліквідатор здійснює продаж майна банкрута наступними способами: проведення аукціону, продаж безпосередньо юридичній або фізичній особі. Вибір способів продажу майна банкрута здійснюється ліквідатором з метою забезпечення його відчуження за найвищою ціною. Ліквідатор організовує проведення аукціону з продажу майна банкрута з урахуванням вимог цього Закону.

Згідно із ст. 43 Закону про банкрутство майно, яке підлягає реалізації у ліквідаційній процедурі, оцінюється ліквідатором.

Частиною 1 ст. 57 Закону про банкрутство встановлено, що початкова вартість майна визначається арбітражним керуючим.

Як зазначено вище, для проведення оцінки майна боржника ліквідатор звернувся до Правобережної товарної біржі.

За результатами проведення незалежної оцінки було складено відповідні звіти про оцінку вартості визначеного у звіті майна.

До кожного звіту додана Рецензія ТОВ "Експертно-консалтингова фірма "Рейтинг" про відповідність оцінки Правобережної товарної біржі вимогам нормативно правових актів по оцінці майна.

У разі наявності обґрунтованих сумнівів щодо визначеної арбітражним керуючим початкової вартості майна комітет кредиторів або окремий кредитор чи власник майна боржника можуть звернутися до господарського суду з клопотанням про проведення незалежної оцінки. Господарський суд своєю ухвалою може призначити незалежну оцінку майна боржника за рахунок зацікавлених кредиторів (кредитора), що здійснюється у порядку, визначеному Законом України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" (ч. 3 ст. 57 Закону про банкрутство).

Відповідно до ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів (ст. 74 ГПК України).

Згідно ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно ч.1, ч.2 ст. 79 ГПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За змістом ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Вирішуючи питання щодо доказів, господарські суди повинні враховувати інститут допустимості засобів доказування, згідно з яким обставини справи, що відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Принцип належності доказів полягає в тому, що господарський суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Слід зазначити, що правило належності доказів обов`язкове не лише для суду, а й для осіб, які є суб`єктами доказування (сторони, треті особи), і подають докази суду. Питання про належність доказів остаточно вирішується судом. Питання про прийняття доказів спершу повинно вирішуватися під час їх представлення суду. Однак остаточно може з`ясуватися неналежність доказу і на подальших стадіях, під час їх оцінки судом, аж до проголошення рішення.

Мета судового дослідження полягає у з`ясуванні обставин справи, юридичній оцінці встановлених відносин і у встановленні прав і обов`язків (відповідальності) осіб, які є суб`єктами даних відносин. Судове пізнання завжди опосередковане, оскільки спрямоване на вивчення події, що мала місце в минулому. Повнота судового пізнання фактичних обставин справи передбачає, з одного боку, залучення всіх необхідних доказів, а з іншого, - виключення зайвих доказів. З усіх поданих особами, що беруть участь у справі, доказів суд повинен відібрати для подальшого дослідження та обґрунтування мотивів рішення лише ті з них, які мають зв`язок із фактами, що підлягають установленню. Отже, належність доказів нерозривно пов`язана з предметом доказування у справі, який, в свою чергу, визначається предметом позову.

Належність доказів - спроможність фактичних даних містити інформацію щодо обставин, які входять до предмета доказування, слугувати аргументами (посилками) у процесі встановлення об`єктивної істини.

Належність доказів - це міра, що визначає залучення до процесу в конкретній справі тільки потрібних і достатніх доказів. Під належністю доказу розуміється наявність об`єктивного зв`язку між змістом судових доказів (відомості, що містяться в засобах доказування) і самими фактами, що є об`єктом судового пізнання.

Традиційно правило допустимості доказів у процесуальному праві розумілось як певне, встановлене законом обмеження у використанні доказів у процесі вирішення конкретних справ, що є наслідком наявності письмових форм фіксації правових дій та їх наслідків.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Шабельник проти України" (Заява N 16404/03) від 19 лютого 2009 року 921, зазначається, що хоча стаття 6 гарантує право на справедливий судовий розгляд, вона не встановлює ніяких правил стосовно допустимості доказів як таких, бо це передусім питання, яке регулюється національним законодавством (див. рішення у справі "Шенк проти Швейцарії", від 12 липня 1988 року, серія A, N 140, с. 29, пп. 45 - 46, та у справі "Тейшейра ді Кастру проти Португалії", від 9 червня 1998 року, Reports 1998-IV, с. 1462, п. 34).

Допустимість доказів має загальний і спеціальний характер. Загальний характер полягає в тому, що незалежно від категорії справ слід дотримуватися вимоги щодо отримання інформації з визначених законом засобів доказування з додержанням порядку збирання, подання і дослідження доказів. Спеціальний характер полягає в обов`язковості певних засобів доказування для окремих категорій справ чи заборона використання деяких з них для підтвердження конкретних обставин справи.

Отже, допустимість доказів означає, що у випадках, передбачених нормами матеріального права, певні обставини повинні підтверджуватися певними засобами доказування або певні обставини не можуть підтверджуватися певними засобами доказування.

АТ "Укрексімбанк" не надано суду доказів на підтвердження того, що звіти про оцінки заставного майна не відповідають вимогам Національних стандартів оцінки, а також доказів на підтвердження того, що Товарною біржею "Правобережна" допущені технічні та методологічні помилки, які призвели до отримання необ`єктивного результату ринкової вартості (як наслідок початкової вартості) об`єктів оцінки, а саме її заниження.

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу, що скаржник мав доступ до заставного майна та не був позбавлений можливості здійснити незалежну оцінку цього майна самостійно та звіти за її результатами подати до суду, про що було вірно зазначено судом першої інстанції.

При цьому, надані скаржником докази, роздруківки з мережі інтернет щодо вартості подібних об`єктів, не приймаються колегією суддів до уваги, оскільки останні не можуть свідчити про невідповідність вимогам Національних стандартів оцінки наданих ліквідатором звітів про оцінку заставного майна, так як будівлі знаходяться в різних районах міста Києва, мають різні технічні характеристики та різний технічний стан. Окрім того, взагалі не відомо яким саме способом було визначено їх вартість.

Колегія суддів відхиляє доводи скаржника стосовно того, що розрахунок вартості нерухомого майна проводився з використанням лише витратного методологічного підходу, що суперечить п. 36 Національного стандарту № 1 "Загальні засади оцінки майна і майнових прав", з огляду на наступне.

Пунктом 35 Національного стандарту № 1 "Загальні засади оцінки майна і майнових прав" затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10.09.2003 №1440 (далі - Національний стандарт №1) визначено, що оцінка майна проводиться із застосуванням методичних підходів, методів оцінки, які є складовими частинами методичних підходів або є результатом комбінування кількох методичних підходів, а також оціночних процедур.

Відповідно до п. 36 Національного стандарту оцінювач застосовує, як правило, кілька методичних підходів, що найбільш повно відповідають визначеним меті оцінки, виду вартості за наявності достовірних інформаційних джерел для її проведення.

Тобто, як вірно зазначено судом першої інстанції, суб`єкт оціночної діяльності самостійно має право обирати методичні підходи проведення оцінки майна.

З метою обґрунтування остаточного висновку про вартість об`єкта оцінки результати оцінки, отримані із застосуванням різних методичних підходів, зіставляються шляхом аналізу впливу принципів оцінки, які є визначальними для мети, з якою проводиться оцінка, а також інформаційних джерел на достовірність результатів оцінки.

Неможливість або недоцільність застосування певного методичного підходу, пов`язана з повною відсутністю чи недостовірністю необхідних для цього вихідних даних про об`єкт оцінки та іншої інформації, окремо обґрунтовується у звіті про оцінку майна. Національними стандартами можуть передбачатися також інші випадки обмежень щодо застосування певних методичних підходів для визначення ринкової вартості та неринкових видів вартості об`єктів оцінки (п. 37 Національного стандарту).

У звіті №2310/02 від 23.10.2018 про оцінку вартості будівель та споруд майнового комплексу, загальною площею 12830, кв.м., що розташовані на орендованих земельних ділянках площею 0,2276 га (кадастровий номер НОМЕР_3 ), площею 8,625 га (кадастровий номер НОМЕР_4 ), площею 1,7461 га (кадастровий номер НОМЕР_5 ), за адресою: АДРЕСА_1 , що належать ПАТ "АТП 13060" оцінювачем було зазначено, що при здійсненні оцінки майна спеціалістом Правобережної товарної біржі, був проведений аналіз пропозицій з продажу об`єктів нерухомості, які знаходяться в зазначеному районі м. Києва, розміщених в мережі інтернет, інформації з продажу аналогічного майна недостатньо або велика розбіжність цін, у зв`язку з чим розрахунок вартості порівняльним методом не проводився.

За наведеного, суб`єктом оцінки було дотримано вимог Національних стандартів оцінки.

Стосовно троєкратного збільшення вартості будівлі з посиланням скаржника на висновок судової будівельно-технічної експертизи №53/12-42 від 18.12.2012, згідно якого вартість будівлі дорівнювала 30 728 546 грн., а офіційний курс Національного банку України станом на 12.12.2012 складав 7,993 грн. за 1 долар США, тобто вартість майнового комплексу, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 Жмеринська, 26, дорівнювала 3 844 432, 12 доларів США, а станом на дату підготовки звіту №2310/02 від 23.10.2018 офіційний курс Національного банку України складав 28,080405 грн. за 1 долар США, тобто вартість майнового комплексу, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Жмеринська, 26, станом на 23.10.2018 дорівнювала 107 953 210,92 грн., колегія суддів зазначає таке.

Зазначені доводи скаржника є лише його припущеннями, оскільки не підтверджуються належними та допустимим доказами.

Крім того, а ні положення Національного стандарту, а ні будь-які інші нормативні акти не містять такого підходу до визначення вартості будь-якого майна, як перемноження вартості майна за курсом валют станом на певну дату.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що висновок судової будівельно-технічної експертизи №53/12-42 від 18.12.2012 не може бути тим самим суперечливим доказом, оскільки експертиза проводилась у 2012 році, тоді як оцінка майна здійснювалась ліквідатором у 2018 році.

Також колегія суддів відхиляє доводи скаржника стосовно того, що базою оцінки була вибрана не "ринкова вартість", а "початкова вартість", що є значно нижче ринкової та за своїми ознаками більш відповідає терміну "ліквідаційна вартість", оскільки метою аукціону як способу реалізації є, передусім, відчуження майна банкрута за максимальною ціною, яку визначає ринок за умови прозорості та вільної конкуренції, тому початкову чи оціночну вартість майна можна розглядати лише як стартову ціну, яка із першим кроком аукціону втрачає своє значення. При цьому, початкова вартість майна на аукціоні ніяк не впливає на кінцеву ціну реалізації майна, оскільки під час торгів вона може бути як зменшена, так і збільшена. Тобто ціна майна банкрута формується виходячи зі стану майна, попиту та пропозиції, на які ліквідатор банкрута не має жодного впливу.

Наведеної правової позиції дотримується Верховний Суд у складі Касаційного господарського суду у постанові від 12.06.2018 року у справі №905/1084/16.

Щодо доводів скаржника стосовно невідповідності оцінки вартості транспортних засобів визначеної звітом від 23.10.2018 №2310/01 щодо не визначення величини пробігу, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до п. 3.1. "Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів", затвердженої Наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України 24.11.2003 N142/5/2092 основним підходом до визначення ринкової вартості КТЗ є порівняльний підхід.

Порівняльний підхід ґрунтується на аналізі цін продажу (пропозиції) КТЗ, ідентичних або аналогічних оцінюваному на первинному чи вторинному ринках КТЗ, з відповідним коригуванням, що враховує відмінності між об`єктом порівняння та об`єктом оцінки.

Під первинним слід розуміти ринок нових КТЗ, під вторинним - ринок КТЗ, які були в користуванні.

Для визначення вартості за порівняльним підходом використовуються статистично усереднені цінові дані КТЗ, які були відчужені в Україні, за умов, що вони відповідають змісту поняття "ринкова вартість", зокрема ґрунтуються на даних ринку КТЗ і зведені в довідниках, до яких висуваються вимоги щодо науковості, об`єктивності, об`ємності інформації.

Згідно п. 3.2. "Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів" найбільш вірогідним методом порівняльного підходу до оцінки КТЗ є метод, заснований на аналізі цін ідентичних КТЗ.

За цим методом вартість визначається на базі середньої ціни продажу (пропозиції) ідентичного КТЗ з відповідним строком експлуатації. Подальше коригування враховує різницю між пробігом, комплектністю, укомплектованістю, технічним станом об`єкта порівняння та об`єкта оцінки.

У разі неможливості визначення вартості КТЗ з урахуванням цін ідентичних КТЗ допускається використання методу, заснованого на аналізі цін аналогічних транспортних засобів.

За цим методом вартість КТЗ визначається відповідно до цінових даних, аналогічних, але не ідентичних КТЗ, з належним або скоригованим строком експлуатації. Подальше коригування вартості здійснюється шляхом врахування різниці між пробігом, комплектністю, укомплектованістю, технічним станом об`єкта порівняння та об`єкта оцінки (п. 3.3. "Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів").

Із п. 3.4. "Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів" вбачається, що коригування, які застосовуються в порівняльному підході, приймаються у вигляді коефіцієнта (відсотка) до середньої ціни КТЗ або у вигляді грошової суми, що додається або вираховується з цієї ціни, а також комбінування зазначених засобів.

Коригування вартості КТЗ з причин різниці в пробігу здійснюється коефіцієнтом коригування ринкової вартості КТЗ за величиною пробігу; з причин різниці технічного стану - процентом додаткового збільшення (зменшення) ринкової вартості КТЗ залежно від умов догляду, зберігання, використання та ін.; з причин функціонального зносу КТЗ - коефіцієнтом функціонального зносу; з причин особливостей економічного стану в різних регіонах України і різних країнах світу - коефіцієнтом ринку регіону та коефіцієнтом коригування вартості КТЗ у країні придбання до його вартості в провідних країнах-експортерах.

Вартість КТЗ коригується відповідною грошовою сумою, яка враховує його комплектність, укомплектованість, наявність пошкоджень, які потребують відновлювального ремонту, відновлення і (чи) оновлення складників.

Згідно положень "Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів" показник Гк (коефіцієнт коригування ринкової вартості КТЗ за величиною пробігу) не застосовується для причепів, напівпричепів, спеціальних КТЗ, будівельної та сільськогосподарської техніки.

Виходячи із аналізу вищезазначених положень визначення величини пробігу транспортного засобу не є визначальної одиницею виміру для здійснення оцінки транспортних засобів.

Крім того, як зазначено в оскаржуваній ухвалі, більшість транспортних засобів є напівпричепами, для яких не визначається величина пробігу.

Щодо суперечності стану (задовільний/незадовільний) транспортних засобів результатам оцінки та Актам перевірки наявності, стану та умов зберігання майна від 05.10.2018, 09.11.2018, 07.12.2018 (що підписані між АТ "Укрексімбанк" та ліквідатором ПАТ "АТП 13060"), колегія суддів погоджується із доводами ліквідатора стосовно того, що розуміння поняття "задовільності" у ліквідатора та у експертів з оцінки може бути різним, зважаючи методику дослідження предметів оцінки (відповідно: поверхневий огляд у ліквідатора та експертний огляд у оцінщиків). Крім того, зазначений у звіті про оцінку транспортних засобів стан як "задовільний" навпаки свідчить про збільшення початкової вартості майна.

Таким чином, висновки суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні клопотання ПАТ "Державний експортно-імпортний банк України" про призначення у справі незалежної оцінки є обґрунтованими.

Окрім того, колегія суддів звертає увагу, що аукціони з продажу майна боржника, у тому числі, яке є предметом забезпечення вимог АТ "Укрексімбанк", було призначено на 02.07.2019 з початковою вартістю, визначеною спірними звітами. Проте, такі аукціони не відбулися, у зв`язку з відсутністю учасників, про що свідчать надані до матеріалів повідомлення ліквідатора. Наведене, дає підстави вважати, що призначення судом незалежної оцінки призведе тільки до затягування ліквідаційної процедури.

Стосовно клопотання ліквідатора щодо надання згоди на продаж заставного майна, колегія суддів також погоджується із висновками суду першої інстанції стосовно його задоволення, з огляду на наступне.

Статтею 49 Закону про банкрутство визначено, що продаж майна боржника в провадженні у справі про банкрутство здійснюється в порядку, встановленому цим Законом, шляхом проведення торгів у формі аукціону, за винятком майна, продаж якого відповідно до законодавства України здійснюється шляхом проведення закритих торгів.

Відповідно до ч.5 ст.44 Закону про банкрутство ліквідатор здійснює продаж майна боржника у вигляді цілісного майнового комплексу.

Як зазначено судом першої інстанції, аукціон з продажу майна боржника цілісним майновим комплексом не відбувся, у зв`язку з відсутністю учасників.

Відповідно до ч.5 ст.44 Закону про банкрутство у разі якщо продати майно боржника у вигляді цілісного майнового комплексу не вдалося, ліквідатор здійснює продаж майна боржника частинами.

Відповідно до вимог частини четвертої статті 42 Закону про банкрутство майно банкрута, що є предметом забезпечення, не включається до складу ліквідаційної маси і використовується виключно для задоволення вимог кредитора за зобов`язаннями, які воно забезпечує. Продаж майна банкрута, що є предметом забезпечення, здійснюється в порядку, передбаченому цим Законом, виключно за згодою кредитора, вимоги якого воно забезпечує, або суду.

Виключним правом для надання згоди на продаж майна банкрута, що є предметом забезпечення наділений саме кредитор, вимоги якого це майно забезпечує, а також суд. Отже, норми вказаної статті також передбачають можливість отримання такої згоди в судовому порядку після звернення ліквідатора до суду з відповідним клопотанням.

Майно банкрута, яке передано в заставу з метою забезпечення виконання зобов`язань, має особливий правовий статус під час провадження у справі про банкрутство, та знаходиться в управлінні ліквідатора, який має право реалізувати дане майно в порядку, передбаченому Законом, але, ліквідатор до продажу майна банкрута, що є предметом забезпечення, повинен спочатку звернутись до кредитора, вимоги якого забезпечено таким майном, для отримання згоди на його реалізацію.

Крім того, необхідно зауважити, що заставний кредитор надає лише згоду на реалізацію заставного майна, а порядок продажу майна банкрута, встановлений Законом, у тому числі, встановлення початкової вартості цілісного майнового комплексу та порядку її зниження, не містить права кредитора, вимоги якого забезпечені заставою майна, встановлювати додаткові вимоги щодо початкової вартості майна, що продається, а також порядку її зниження.

Обов`язковою передумовою для надання господарським судом згоди ліквідатору на продаж майна, яке перебуває в заставі, є встановлення судом обставин, які підтверджують виконання учасниками провадження у справі про банкрутство вимог частини 2 статті 42 Закону, щодо звернення ліквідатора до кредитора, вимоги якого забезпечені заставою із заявою про надання згоди на продаж заставного майна. Лише у випадку ненадання останнім згоди на продаж заставного майна банкрута, ліквідатор вправі звернутись до господарського суду для отримання згоди на реалізацію майна банкрута, що перебуває в забезпеченні такого кредитора.

Як зазначено вище, на виконання вимог Закону про банкрутство ліквідатор ПАТ "АТП 13060" звернувся до ПАТ "Державний експортно-імпортний банк України" з листом від 06.03.2019 "щодо надання згоди на продаж майна, що є предметом забезпечення".

10.04.2019 ліквідатор ПАТ "АТП 13060" повторно звернувся до ПАТ "Державний експортно-імпортний банк України" з листом від 06.03.2019 "щодо надання згоди на продаж майна, що є предметом забезпечення".

Листом від 12.04.2019 №0017600/8373-19 ПАТ "Державний експортно-імпортний банк України" надав відповідь на листи ліквідатора ПАТ "АТП 13060".

В зазначеній відповіді банком повідомлено ліквідатора, що банк не погоджується з початковою вартістю продажу Предмету іпотеки за Іпотечним договором від 10.11.2005 №18105Z72, яка визначена Правобережною товарною біржею згідно із звітами від 23.10.2018 №2310/01, від 23.10.2018 №2310/02, від 24.10.2018 №2410/03, та не надає згоди на продаж: майнового комплексу, що складається з будівель та споруд, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 за початковою вартістю в розмірі 36 008 540,00 грн. без ПДВ.; рухомого майна в кількості 441 одиниця за початковою вартістю в розмір 3 158 984,00 грн., без ПДВ; транспортних засобів в кількості 4 одиниці за початковою вартістю в розмірі 160 724,00 грн. без ПДВ.

Отже, як вірно встановлено судом першої інстанції, банком не було надано згоду на продаж майна, що є предметом забезпечення його вимог до ПАТ "АТП 13060", з причин не погодження початкової вартості.

У зв`язку з відсутністю згоди на реалізацію заставного майна ліквідатор звернувся до Господарського суду Дніпропетровської області із клопотанням про надання згоди на продаж заставного майна ПАТ "АТП 13060".

Надання згоди на продаж заставного майна кредитором або заставодержателем відповідно до ч. 4 ст. 42 Закону, не пов`язане з наданням заставному кредитору права обирати порядок та умови реалізації заставного майна.

Законом про банкрутство не передбачено обов`язку ліквідатора погоджувати вартість майна боржника з заставним кредитором.

Наведеної правової позиції дотримується Верховний Суд у складі Касаційного господарського суду, що викладена у постанові від 05.03.2019 у справі №918/1738/14.

Аналіз вищенаведених законодавчих положень дає підстави для висновку про те, що оцінка майна боржника здійснюється відповідно до Закону, виключно ліквідатором боржника, а згода забезпеченого кредитора на реалізацію майна, передбачена статтею 42 Закону не пов`язана із наданням заставному кредитору права обирати порядок і умови реалізації даного майна (постанова Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 14.06.2018 у справі №911/1362/15).

Отже, суд вправі надати згоду на продаж заставного майна боржника, у випадку неотримання відповідної згоди ліквідатором боржника від заставного кредитора.

9. Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до частини 1 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (частина 4 статті 269 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а ухвала місцевого господарського суду зміні або скасуванню.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 129, 269, 275, 276, 281-283 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний Банк України" на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 21.05.2019 у справі № 904/1938/15 залишити без задоволення.

Ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 21.05.2019 у справі № 904/1938/15 залишити без змін.

Витрати з оплати судового збору за подання апеляційної скарги віднести на Публічне акціонерне товариство "Державний експортно-імпортний Банк України".

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку, з урахуванням положень ст. 8 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Повний текст рішення складено 02.08.2019.

Головуючий суддя Л.А. Коваль

Суддя Л.М. Білецька

Суддя А.Є. Чередко