ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.07.2019 Справа № 914/952/19

м.Львів

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю Виробничо-наукова фірма Галелектросервіс, м.Львів

до відповідача: Акціонерного товариства Українська залізниця в особі Філії Стрийський вагоноремонтний завод акціонерного товариства Українська залізниця, м.Стрий

про стягнення боргу. Ціна позову: 411374,83 грн.

Суддя Кітаєва С.Б.

При секретарі Зарицькій О.Р.

Представники сторін:

від позивача: не з`явився

від відповідача: не з`явився

Суть спору: на розгляді Господарського суду Львівської області знаходиться справа за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Виробничо-наукова фірма Галелектросервіс, м.Львів до Акціонерного товариства Українська залізниця, м.Київ, в особі Філії Стрийський вагоноремонтний завод акціонерного товариства Українська залізниця, м.Стрий про стягнення заборгованості в сумі 411374,83грн., з якої 381899,10грн. заборгованість з оплати поставленого товару, 20659,17грн.- пеня, 3452,79грн.- 3 % річних, 5363,77грн. - інфляційні втрати.

Ухвалою суду від 20.05.2019р. позов залишено без руху та надано позивачу строк у десять днів з дня отримання ухвали на усунення недоліків. 28.05.2019р, за вх.№22278/19, в документообігу суду зареєстровано заяву позивача про усунення недоліків позовної заяви, відтак ухвалою суду від 31.05.2019р. відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено здійснювати за правилами загального позовного провадження та підготовче провадження призначено на 26.06.2019р. Вимоги до сторін по підготовці справи до розгляду висвітлені в ухвалі суду. Ухвалою суду від 26.06.2019р. підготовче засідання відкладено на 10.07.2019р, з підстав викладених в ній.

Ухвалою від 10.07.2019, суд закрив підготовче провадження у справі та призначив розгляд справи по суті в судовому засіданні на 24.07.19 р.

В судове засідання 24.07.2019р. представник позивача явки не забезпечив, подав клопотання від 10.07.2019 (вх.№28359/19 від 10.07.2019) про розгляд справи без участі представника позивача.

Представник відповідача явки представника в судове засідання не забезпечив, причини неявки та невиконання вимог ухвал суду не повідомив, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, однак подав відзив на позовну заяву від 18.06.2019 №ЮВ-5-ЗП (вх.№25685/19 від 20.06.2019).

Відповідачу надіслано ухвали господарського суду Львівської області рекомендованими листами з повідомленнями про вручення: Акціонерному товариству «Українська залізниця» на адресу: вул.Тверська,5, м.Київ, 03680, Філії «Стрийський вагоноремонтний завод» акціонерного товариства «Українська залізниця» на адресу:вул.Зубенка,2 , м.Стрий Львівської області, 82400, згідно відомостей про їх місцезнаходження у ЄДР ЮО, ФОП та ГФ, відтак судом виконано вимоги процесуального кодексу щодо повідомлення усіх учасників справи щодо часу та місця розгляду справи судом. Крім цього, сторони не були позбавлені права та можливості ознайомитись з ухвалами суду по даній справі у Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

Відповідно до ч. 1 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 202 ГПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. З врахуванням належного повідомлення про час та місце проведення судового розгляду усіх учасників судового процесу, судом забезпечено учасникам судового процесу рівні процесуальні можливості у захисті їхніх процесуальних прав і законних інтересів, у наданні доказів та здійсненні інших процесуальних прав, визнання явки повноважного представника відповідача не обов`язковою, та те, що неявка представників сторін не перешкоджає розгляду спору по суті, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності представників сторін та за наявними у справі матеріалами.

Правова позиція позивача.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що він 27.11.2019р. на виконання умов укладеного із відповідачем договору поставки від 12.12.2018 року № СВРЗ-03-22-18-206/ю позивач поставив відповідачу обумовлений договором товар на загальну суму 381899,10 грн.

Відповідно до положень п.4.2 укладеного між сторонами Договору, відповідач повинен був здійснити оплату товару протягом 10 банківських днів з дати отримання товару на підставі виставленого рахунку постачальником, але не раніше дати реєстрації податкової накладної. Датою отримання товару вважається дата підписання сторонами акту приймання-передачі.

На виконання договірних зобов`язань Позивач здійснив поставку Товарів Відповідачу на загальну суму 381 899,10 грн., що підтверджується рахунком-фактурою № 1227-00002 від 27.12.2018, видатковою накладною №1227-00002 від 27.12.2018, ТТН № від 27.12.2018 року.

Однак, у порушення вимог п.4.2 Договору Постачальником не здійснено оплату за поставлені Товари за 27.12.2018р. Заборгованість станом на 06.05.2019 становить 381 899,10грн. (триста вісімдесят одна тисяча вісімсот дев`яносто дев`ять гривень 10 копійок).

30.01.2019 року Позивачем скеровано Відповідачу претензію про оплату заборгованості по Договору, яка залишена останнім без відповіді та задоволення.

За неналежне виконання договірних зобов`язань щодо оплати поставленого товару, позивач нарахував відповідачу: 20659,17 грн пені; 3452,79 грн 3 % річних; 5363,77 грн інфляційних втрат.

Правова позиція відповідача.

Відповідач подав письмовий відзив на позовну заяву, у якому просить суд зменшити на 50% розмір штрафних санкцій, оскільки строк прострочення оплати товару незначний, заборгованість відповідачем сплачена до подання позову, позивач не надав доказів наявності реальних збитків від прострочення відповідачем платежів.

Також відповідач зазначає, що при розрахунку інфляційного збільшення боргу, позивач невірно застосував індекс інфляції, оскільки сукупний індекс інфляції підлягає округленню до другого знаку після коми. Відтак, просить суд відмовити у стягненні інфляційного збільшення боргу в сумі 17,18 грн.

Крім того, просить залишити позовну заяву без руху, оскільки позивачем не скеровано АТ «Українська залізниця» копії позовної заяви та долучених до неї документів.

Суд, з`ясувавши обставини на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, повно, всебічно і об`єктивно оцінивши докази, дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити повністю з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст.11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Частиною 2 ст.11 Цивільного кодексу України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, в тому числі, є договори та інші правочини.

Згідно частини 1 статті 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно зі ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Судом встановлено, що 12 грудня 2018 року між Товариством з обмеженою відповідальністю Виробничо-наукова фірма Галелектросервіс (постачальник) та Акціонерним товариством Українська залізниця в особі філії Стрийський вагоноремонтний завод Акціонерного товариства Українська залізниця (покупець) було укладено договір поставки № СВРЗ-03-22-18-206/ю за умовами якого постачальник зобов`язався протягом 2018 року поставити покупцю товари зазначені в специфікації №1 до договору, що є невідємною частиною договору, а покупець зобов`язався прийняти і оплатити такі товари згідно умов договору.

Сторонами підписано Додаток №1 до Договору поставки № СВРЗ-03-22-18-206/ю від 12 грудня 2018, який є Специфікацією №1. Сторонами підписано Додаткову угоду №1 про зміну і доповнення договору поставки № СВРЗ-03-22-18-206/ю від 12 грудня 2018, у п.1.1 якої сторони Договору домовились про продовження дії договору на строк, достатній для проведення процедури закупівлі на початку 2019 року, в обсязі, що не перевищує 20 відсотків суми, визначеної в договорі поставки. Як вбачається зі змісту п.1.2 Додаткової угоди №1 сторони доповнили Договір Специфікацією №2 (додаток 2) на загальну суму 88 266,00 грн, у тому числі ПДВ 20% - 14711,00 грн., яка додається до даної Додаткової угоди. 29.12.2018 сторонами підписано Додаток №2 до Договору поставки № СВРЗ-03-22-18-206/ю від 12 грудня 2018, який є Специфікацією № 2.

Відповідно до п. 1.2, 1.3 Договору, сторони визначили, що постачанню за укладеним договором підлягає наступний товар: код ДК 021:2015-44310000-6 вироби з дроту - електроди, кількість товару складає 14740 кг і визначається у специфікації №1.

Згідно п.5.3. договору, постачальник поставляє покупцю Товар на умовах DDP (вул. Зубенка,2, м.Стрий, Львівська область) згідно із базисними умовами поставки Інкотермс 2010р.

Відповідно до п.5.4. договору, Товар поставляється за рахунок та транспортом постачальника на склад покупця.

Відповідно до п.12.1 договору цей договір набирає чинності з моменту його підписання уповноваженими особами та скріплення печатками (за наявності) і діє до: в частині поставок до 31.12.2018р, в частині розрахунків до повного їх виконання.

Згідно п.4 Додаткової угоди №1 про зміну і доповнення договору поставки №СВРЗ-03-22-18-206Ю від 12.12.2018, Додаткова угода вступає в силу з 01.01.2019 і є невід`ємною частиною Договору поставки №СВРЗ-03-22-18-206Ю від 12.12.2018. Відповідно до п.2 Додаткової угоди інші умови вищевказаного Договору, які не порушені даною Додатковою угодою,залишаються незмінними і сторони підтверджують по них свої зобов`язання.

Відповідно до ст.ст. 525, 526, 530 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Аналогічне положення містить ст.193 Господарського кодексу України, де зазначено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

На виконання умов укладеного із відповідачем Договору поставки від 12.12.2018 року № СВРЗ-03-22-18-206/ю позивач поставив відповідачу обумовлений договором товар на загальну суму 381899,10 грн, що підтверджується видатковою накладною від 27.12.2018р. №1227-00002, товарно-транспортною накладною№ від 27.12.2018, рахунком-фактурою №1227-00002 від 27.12.2018, квитанцією про реєстрацію податкової накладної 04.01.2019р. (реєстраційний номер ).

Факт поставки товару по вказаному правочину № СВРЗ-03-22-18-206/ю № СВРЗ-03-22-18-206/ю від 12.12.2018 відповідач у відзиві на позовну заяву не заперечує.

За таких обставин, суд приймає видаткову накладну від 27.12.2018р. №1227-00002, товарно-транспортну накладну № від 27.12.2018, в якості належних доказів поставки товару на загальну суму 381899,10 грн саме по Договору поставки № СВРЗ-03-22-18-206/ю № СВРЗ-03-22-18-206/ю від 12.12.2018 .

Відповідно до п. 4.2 договору, сторони визначили, що покупець здійснює оплату поставленого товару протягом 10 банківських днів з дати отримання товару на підставі виставленого рахунку постачальником, але не раніше дати реєстрації податкової накладної. Датою отримання товару вважається дата підписання сторонами акту приймання-передачі. Днем отримання товару вважається день підписання сторонами видаткової накладної та/або акту приймання-передачі.

Відповідно до п.4.3 Договору, до рахунка додаються видаткова накладна та/або акт приймання-передачі товару, товарно-транспортна накладна, документи, що підтверджують якість товару.

Частинами 1, 2 ст. 712 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Стаття 530 ЦК України визначає, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін); зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Відповідно до положень ч. 1 ст. 212 ЦК України, особи, які вчиняють правочин, зокрема укладають господарський договір, мають право обумовити настання або зміну прав та обов`язків обставиною, щодо якої невідомо, настане вона чи ні (відкладальна обставина).

Отже, строк (термін) виконання зобов`язання встановлюється у вигляді календарної дати або періоду, а також може бути визначений подією, що має неминуче настати. В такому випадку зобов`язання підлягає виконанню з настанням цієї події або протягом певного періоду (через певний період) після настання такої події. Подія, яка може бути мірилом визначення строку, має бути такою, що неминуче настане.

У договорі сторони погодили строк оплати товару з вказівкою на подію «протягом 10 банківських днів з дати отримання товару, але не раніше дати реєстрації податкової накладної».

Таким чином, дослідивши умови договору поставки, який є предметом провадження у даній справі, судом встановлено, що вказаний договір за своєю правовою природою є договором поставки з відстроченням платежу (відкладальна умова).

Матеріалами у справі підтверджується, що датою отримання відповідачем товару, у даному в конкретному випадку, є дата 27.12.2018. Датою реєстрації податкової накладної - 04.01.2019.

Відтак, із врахуванням наведеного, а також беручи до уваги Регламенти роботи системи електронних платежів Національного банку України та банківської системи України у зв`язку з перенесенням робочих днів у 2018 році, також роботи банківської системи України у 2019 році, останнім днем для виконання відповідачем грошового зобов`язання (10 банківський день з дати отримання товару) є 14.01.2019 (включно).

Оскільки, відповідач у зазначений строк не провів оплату за отриманий товар, то з 15.01.2019 має місце прострочка виконання відповідачем грошового зобов`язання.

При цьому, суд не бере до уваги посилання відповідача у відзиві на те, що ним сплачено позивачу 381 899,10 грн. основного боргу за отриманий товар до подання позову у даній справі, тобто до 13.05.2019 (дати відправки позовних матеріалів позивачем до суду, згідно відомостей поштового штемпеля на конверті, у якому позовні матеріали поступили до суду), оскільки належних та допустимих доказів на підтвердження перерахування коштів відповідач суду не надав, позивач такої обставини не підтвердив і із заявам про закриття провадження у справі в частині вимоги про стягнення основного боргу до суду не звертався. Навпаки, як зазначено вище у поданому клопотанні позивач настоює на розгляді справи, однак без його участі у зв`язку з неможливість забезпечити в засідання 24.07.2019 явку повноважного представника у зв`язку з чим справа розглядається за наявними у ній матеріалами.

Слід також зазначити, що судом не взято до уваги клопотання відповідача, наведене у відзиві про залишення позовної заяви без руху, оскільки по-перше, вирішення питання про залишення позову без руху належить до компетенції суду, а не сторони у справі; по-друге, в матеріалах справи є належні та допустимі докази (долучені до клопотання позивача вх.№26279/19 від 26.06.2019 про надіслання позивачем копії позовної заяви та всіх долучених до неї документів АТ «Українська залізниця» на адресу: 03150, м.Київ, вул.Тверська, 5.

Щодо посилання у п.4.2 договору на рахунок для оплати, то суд зазначає, що така умова не має суттєвого значення і не впливає на строки виконання грошового зобов`язання відповідачем, оскільки факт невиставлення/ненаправлення позивачем рахунку на оплату не звільняє відповідача від обов`язку оплатити вартість отриманого товару, поставленого позивачем, так як за своєю правовою природою рахунок-фактура є документом, який містить тільки платіжні реквізити, на які потрібно перераховувати грошові кошти в якості оплати за поставлений товар. Ненадання рахунку-фактури не є відкладальною умовою у розумінні приписів ст. 212 ЦК України та не є простроченням кредитора у розумінні ст. 613 ЦК України.

Аналогічна правова позиція наведена в постанові Верховного Суду України від 29.09.2009 у справі № 37/405.

Однак, відповідач порушив умови договору та не здійснив оплату отриманого від позивача товару, у зв`язку із чим в нього виникла заборгованість в сумі 381899,10грн. Доказів зворотнього матеріали справи не містять, оскільки такі докази сторонами не подані до матеріалів справи.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

За умовами ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання свого зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Як уже зазначалося судом, відповідачем не було оплачено отриманий від позивача товар у встановлені строки, а відтак порушено взяті на себе договірні зобов`язання.

Відповідно до положень ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як зазначив пленум Вищого господарського суду України у постанові від 17.12.2013р. №14 Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань, інфляційні нарахування на суму боргу, три проценти річних від простроченої суми, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією ( п. 3.1 та п. 4.1 постанови).

Провівши перерахунок інфляційних втрат за допомогою програми ЛЗ ПІДПРИЄМСТВО 9.5.3 ТОВ Інформаційно-аналітичний центр ЛІГА, ТОВ ЛІГА: ЗАКОН, 2019, заявлених позивачем до стягнення за вказаний ним у долученому до позовної заяви розрахунку період, відповідно до суми боргу 381899,10 грн встановлено, що сума інфляційних втрат становить 5363,77 грн, а тому суд приходить до висновку, що до стягнення підлягають інфляційні втрати в сумі 5363,77 грн.

Провівши перерахунок 3% річних за допомогою програми ЛЗ ПІДПРИЄМСТВО 9.5.3 ТОВ Інформаційно-аналітичний центр ЛІГА, ТОВ ЛІГА: ЗАКОН, 2019, заявлених позивачем до стягнення за період з 17.01.2019 по 06.05.2019р. відповідно до сум боргу 381899,10 грн. суд встановив, що сума 3% річних становить 3452,79 грн, а тому суд приходить до висновку, що до стягнення підлягають 3% річних в сумі 3452,79 грн.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Частиною 6 ст.232 ГК України визначено, що нарахування штрафних санкцй за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено договором або законом припиняється через шість місяців від дня коли зобов`язання мало бути виконано.

Таким чином, законодавець передбачив право сторін визначати у договорі розмір санкцій і строки їх нарахування за прострочення виконання зобов`язання. У разі відсутності таких умов у договорі нарахування штрафних санкцій припиняється через шість місяців від дня коли зобов`язання мало бути виконано, відповідно до ч.6 ст.232 ГК України.

Відповідно до п. 8.2 Договору сторони погодили, що у разі порушення строків оплати, покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі облікової ставки НБУ від суми заборгованості, за кожен день прострочення, включаючи день оплати.

Згідно розрахунку позивача пеня нарахована ним за період з 17.01.2019 по 06.05.2019, за 110 дні прострочки.

Оскільки, нарахування пені слід здійснювати з першого дня прострочки виконання грошового зобов`язання то за період з 15.01.2019 по 06.05.2019, від суми боргу 381 899,10 грн, пеня становить 21035,84 грн.

Однак, в порядку ст.46 ГПК України позивач не звертався до суду із заявою про збільшення розміру позовних вимог в частині стягнення пені, а тому суд, здійснивши перерахунок заявленого до стягнення розміру пені за період з 17.01.2019 по 06.05.2019, відповідно до суми боргу 381 899,10 грн. та встановленого у п.8.2 договору розміру пені (облікова ставки НБУ), суд встановив, що сума пені, становить 20659,17 грн, а тому суд приходить до висновку, що до стягнення підлягає пеня в сумі 20659,17 грн.

Щодо заявленого відповідачем у відзиві на позовну заяву клопотання про зменшення штрафних санкцій на 50% , суд зазначає наступне.

Обґрунтовуючи своє клопотання про зменшення штрафних санкцій, відповідач посилається на те, що строк прострочення оплати товару незначний, а позивач не надав доказів наявності реальних збитків від прострочення відповідачем платежів.

Відповідно до положень ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Розмір неустойки, в тому числі і пені, може бути зменшений за рішенням господарського суду (частина третя статті 551 ЦК України, стаття 233 ГК України)

Відповідно до ч.3 ст. 551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до ст.233 ГК України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Відповідно до п. 3.17.4 Постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. №18 Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції, вирішуючи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Однак відповідачем не доведено, що виникнення в нього заборгованості перед позивачем носить певний винятковий характер, що дає підставу зменшити розмір пені. Окрім того, суд звертає увагу на те, що основна заборгованість, яка є предметом даного спору, виникла ще в січні 2019р. і на даний час відповідачем не вжито жодних заходів щодо її хоча б часткового погашення.

З огляду на викладене, суд вважає, що в задоволенні клопотання відповідача про зменшення штрафних санкцій на 50% слід відмовити.

Частиною 1 статті 74 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст.76 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення повністю в сумі 411374,83 грн., з яких: 381899,10 грн. основного боргу, 20659,17 грн. пені, 3452,79 грн. 3% річних, 5363,77 грн. інфляційних втрат.

Відповідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 2, 4, 7, 12, 13, 14, 73, 74, 76-80, 86, 91, 123, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 327 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити повністю.

2. Стягнути з Акціонерного товариства Українська залізниця (03150, м.Київ, вул.Тверська, 5, ідентифікаційний код 40075815) в особі Філії Стрийський вагоноремонтний завод акціонерного товариства Українська залізниця (82400, Львівська область, м.Стрий, вул.Зубенка, буд.2, ідентифікаційний код 40123439) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Виробничо-наукова фірма Галелектросервіс (79053, м.Львів, вул.В.Великого, буд.51, кв.119, ідентифікаційний код 31362392) 381899,10 грн. основного боргу, 20659,17 грн. пені, 3452,79 грн. 3% річних, 5363,77 грн. інфляційних втрат та 6170,62 грн. судового збору.

3. Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення суду набирає законної сили у строки передбачені ст. 241 ГПК України.

Рішення може бути оскаржене в порядку та строки передбачені ст.ст. 256, 257 ГПК України.

Веб-адреса Єдиного державного реєстру судових рішень, розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет: http://reyestr.court.gov.ua/.

Повне рішення складено 30.07.2019р.

Суддя Кітаєва С.Б.