ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2019 року Справа № 906/603/18

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Грязнов В.В., суддя Мельник О.В. , суддя Розізнана І.В.

секретар судового засідання Кужель Є.М.,

представники учасників справи :

позивача- Данильчук ОСОБА_1 . ОСОБА_2 .;

відповідача 1- Самчик А.С.;

відповідача 2- не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції з господарським судом Житомирської області апеляційні скарги Відповідача 1-Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області на рішення (вх.№1250/19 від 17.05.2019р.) господарського суду Жито-мирської області від 16.04.2019р., повний текст якого складено 26.04.2019 року, та додаткове рі-шення (вх.№1251/19 від 17.05.2019р.) господарського суду Житомирської області від 23.04.2019р., повний текст якого складено 26.04.2019р., у справі №906/603/18 (суддя Сікорська Н.А.)

за позовом Закритого акціонерного товариства «Спіка» м.Київ

до 1. Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області м.Житомир

2. Потіївської сільської об`єднаної територіальної громади

с.Потіївка Радомишльського р-ну Житомирської обл.

про визнання незаконним наказу,

визнання недійсним акта прийому-передачі,

визнання недійсною державної реєстрації в Державному земельному кадастрі

земельної ділянки та

скасування записів в Державному земельному кадастрі про земельну ділянку,-

У липні 2018 року Закрите акціонерне товариство «Спіка» (надалі в тексті Товариство) звернулось до господарського суду Житомирської області із позовом до Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області (надалі в тексті Управління) та Потіївської сільської об`єднаної територіальної громади (надалі в тексті Територіальна громада) про визнання неза-конним наказу, визнання недійсним акта прийому-передачі, визнання недійсною державної реєст-рації в Державному земельному кадастрі земельної ділянки та скасування записів в Державному земельному кадастрі про земельну ділянку (з урахуванням заяви про зміну предмета позову від 03.08.2018 року).(т.1, арк.справи 8-18, 66-79).

Рішенням господарського суду Житомирської області від 16.04.2019р. у справі №906/603/18 частково задоволено позов та визнано незаконним Наказ Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області №6-1139/14-18-СГ від 04.04.2018р. «Про передачу земельної ділянки держав-ної власності у комунальну власність» в частині передачі до комунальної власності Потіївської об-єднаної територіальної громади земельної ділянки сільськогосподарського призначення площею 48.9851 га (кадастровий № НОМЕР_1 ); визнано недійсною державну реєстрацію в Дер-жавному земельному кадастрі земельної ділянки площею 48.9851 га за кадастровиим № НОМЕР_1 , що знаходиться за адресою: Житомирська область АДРЕСА_1 Радомишльський район, Потіївсь-ка ОТГ, проведену 02.04.2018р. Відділом у Радомишльському районі Головного управління Держ-геокадастру у Житомирській області; скасовано запис в Державному земельному кадастрі про зе-мельну ділянку площею 48.9851 га, кадастровий № НОМЕР_1 , проведений 02.04.2018 року Відділом у Радомишльському районі Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області. Додатковим рішенням від 23.04.2019р. стягнуто з ГУ Держгеокадастру у Житомирській об-ласті на користь ЗАТ «Спіка» 11 385 грн. витрат на професійну правничу допомогу та 14 300 грн. витрат за проведення судової експертизи.(т.2, арк.справи 91-99, 87-90).

Ухвалюючи рішення суд першої інстанції виходив з того, що при передачі вищевказаної земельної ділянки з державної у комунальну власність Відповідачем- 1 не враховано, що частина вказаної земельної ділянки була передана у постійне користування Позивачу згідно Державного ак-ту на право постійного користування землею серії НОМЕР_2 , виданого Потіївською сільською радою 10.11.1998р.

Не погоджуючись із судовими рішеннями, Відповідач-1 подав скаргу до Північно-західного апеляційного господарського суду, в якій просить скасувати рішення від 16.04.2019р. та додат-кове рішення від 23.04.2019р. у даній справі та прийняти нове рішення, яким відмовити в задо-воленні позову та клопотання про ухвалення додаткового рішення в повному обсязі.(т.2, арк.спра-ви 155-160, 115-118).

Обґрунтовуючи скаргу Відповідач-1 зазначає, що господарський суд першої інстанції непов-но з`ясував всі обставини справи, прийнявши рішення з порушенням норм матеріального права. На думку Скаржника, суд безпідставно не прийняв до уваги, що Позивачем не надавалась згода на вилучення частини земельної ділянки, що була надана йому на праві постійного користування та ним не погоджувались межі суміжних земельних ділянок при передачі Відповідачу-2 у комунальну власності. Головне управління не приймало рішення про припинення права Позивача на постійне користування земельною ділянкою. На сьогоднішній день ЗАТ «Спіка» вільно використовує земе-льну ділянку без будь яких обмежень. Суд помилково дійшов висновку, що допущено незаконну зміну цільового призначення земельної ділянки, оскільки технічна документація із землеустрою щодо інвентаризації земель не передбачає зміни цільового призначення. Відповідно ст.50 Закону України «Про землеустрій» проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок складаються у разі зміни цільового призначення земельних ділянок або формування нових земельних ділянок. Також помилково суд дійшов висновку, що відбувся поділ земельної ділянки. Проте, відповідно до ст.25 Закону України «Про землеустрій» Документація із землеустрою розробляється у вигляді схе-ми, проекту, робочого проекту або технічної документації. Пунктом «й» передбачено окремий вид технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок. Це спрос-товує твердження, що відбувся поділ земельної ділянки. Наголошує, що Потіївська об`єднана гро-мада не знала, що дана земельна ділянка перебуває у постійному користуванні. Суд не дослідив сам Державний акт та не встановив, що на другій сторінці акту зазначено: «Цей державний акт скла-дено у двох примірниках, з яких перший видано землекористувачу, другий зберігається у Потіїв-ській сільській раді» тобто в акті чітко зазначено статус земельної ділянки. Щодо додаткового рішення Скаржник вважає, що позовна заява у справі подана самим Позивачем за його власним підписом, дана позовна заява не містить жодного підтвердження, що вона підготовлена та направ-лена адвокатом, а також прохальна частина позову не містила вимоги стягнути з Відповідача вит-рати на правничу допомогу. Вважає, що матеріали справи не містять належних, допустимих, досто-вірних та достатніх доказів на підтвердження факту надання адвокатом правничої допомоги з підготовки та складання позовної заяви.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 26.06.2019р. відкрито апеляційне провадження за скаргою Відповідача-1 щодо оскарження рішення господарського су-ду Житомирської області від 16.04.2019р., а ухвалою від 09.07.2019р. за наслідками повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, колегія суддів у складі: головуючий суддя Грязнов В.В., суддя Мельник О.В., суддя Розізнана І.В. прийняли до свого провадження апеляційну скаргу Відповідача-1 у справі №906/603/18 щодо оскарження додаткового рішення господарського суду Житомирської області від 23.04.2019р.((т.2, арк.справи 114, 154, 194).

Ухвалою від 09.07.2019р. об`єднано в одне апеляційне провадження скарги Відповідача 1-Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області у справі №906/603/18 на рішення від 16.04.2019р. та додаткове рішення господарського суду Житомирської області від 23.04.2019р. (т.2, арк.справи 195-196).

У судовому засіданні оголошувалася перерва до 23.07.2019р.(т.2, арк.справи 199-200, 201-202).

08.07.2019р. на адресу суду надійшов відзив та 23.07.2019р. доповнення до відзиву Позивача, у якому він просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.(т.2, арк.справи 184-186, 203-204).

У судових засіданнях апеляційної інстанції 09.07.2019р. та 23.07.2019р. представник Відпо-відача-1 підтримав доводи апеляційної скарги в повному обсязі та надав пояснення в обґрунтування своєї правової позиції. Представник Позивача заперечив проти доводів та вимог апеляційної скарги, надав свої пояснення та просив залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційні скарги без задоволення.

Відповідач-2 не забезпечив явку свого уповноваженого представника в судові засідання, при-значені на 09 та 23 липня 2019р., причин неявки суду не повідомив.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників, вивчивши ма-теріали справи, наявні в ній докази, перевіривши правильність додержання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, Північно-західний апеляційний господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням 15 сесії ХХII скликання від 12.03.1998р. «Про вилучення та надання земельних ділянок» вилучено із земель запасу сільської ради земельні ділян-ки загальною площею 63,9 га і надати їх в користування закритому акціонерному товариству «Спі-ка», в т.ч. в постійне коригування для сільськогосподарського використання 57,0 га (осушених 53,1 га), з них ріллі 55,2 га (осушеної 51,9 га), сіножатей 0,5 га, боліт осушених 0,8 га, під шляхами 0,5 га (осушених 0,4 га) і під розробку кам`яного кар`єру «Мирний» 3,2 га, з них під шляхами 0,1 га, по-рушених земель 1,3 га, кам`янистих місць 1,8 га та в довгострокове користування строком на 5 ро-ків під розробку кам`яного кар`єру «Неражський» 3,7 га, з них під шляхами 0,4 га, порушених зе-мель 3,3 га; дозволено Житомирському філіалу Інституту землеустрою виготовити державний акт на право постійного користування землею; землевпоряднику сільської ради внести відповідні змі-ни в земельно-облікові та планово-картографічні матеріали.(т.1, арк.справи 25).

Матеріали справи свідчать, що на замовлення ЗАТ «Спіка» Житомирським філіалом Украї-нської академії аграрних наук інституту землеустрою розроблено проект відведення 63,9 га земель в користування ЗАТ «Спіка» для сільськогосподарського використання та під розробку кам`яних кар`єрів «Мирний» та «Неражський» із земель запасу Потівської сільської ради Радомишльського району Житомирської області.(т.1, арк.справи 27-37).

10.11.1998р. ЗАТ «Спіка» видано Державний акт на право постійного користування землею серії НОМЕР_3 , яким надано у постійне користування 60,2 га землі в межах плану землекорис-тування для сільськогосподарського використання та під розробку кам`яного кар`єру «Мирний». (т.1, арк.справи 38-41).

Матеріали справи також свідчать, що 17.12.1998 встановлено в натурі границі земель, на-даних в користування ЗАТ «Спіка», про що складено акт.(т.1, арк.справи 42).

Рішенням господарського суду Житомирської області від 10.10.2011р., залишеним без змін постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 14.12.2011р. та постановою ВГСУ від 22.02.2012р. у справі №16/96-НМ визнано незаконним рішення 15 сесії XXII скликання Поті-ївської сільської ради від 12.03.1998р. «Про вилучення та надання земельних ділянок» в частині надання в постійне користування ЗАТ «Спіка» земельної ділянки площею 3,2 га під розробку кам-яного кар`єру «Мирний» та визнано недійсним державний акт серії НОМЕР_4 № НОМЕР_5 на право пос-тійного користування землею, виданого Потіївською сільською радою 10.11.1998р. ЗАТ «Спіка» в частині надання в постійне користування земельної ділянки під розробку кам`яного кар`єру «Мир-ний» площею 3,2 га, з них під шляхами 0,1 га, порушених земель 1,3 га, кам`янистих місць 1,8 га.

31.01.2018р. Кабінетом міністрів України прийнято розпорядження №60-р «Питання пере-дачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності у комунальну власність об`єднаних територіальних громад». Цим розпорядженням Уряд доручив Державній службі з питань геодезії, картографії та кадастру починаючи з 01.02.2018р. забезпечити: формуван-ня земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності в межах, визначе-них перспективним планом формування територій громад, шляхом проведення інвентаризації зе-мель сільськогосподарського призначення державної власності з подальшою передачею зазначе-них земельних ділянок у комунальну власність відповідних об`єднаних територіальних громад згі-дно із статтею 117 Земельного кодексу України; передачу земельних ділянок сільськогосподарсь-кого призначення державної власності, включених до переліку земельних ділянок державної влас-ності, права на які виставлені на земельні торги, в комунальну власність об`єднаних територіаль-них громад після оприлюднення результатів земельних торгів та укладення договорів оренди та-ких земельних ділянок; здійснення до передачі земельних ділянок сільськогосподарського призна-чення державної власності у комунальну власність розпорядження землями сільськогосподарсько-го призначення державної власності під час передачі в користування (виключно шляхом прове-дення аукціонів) або у власність за погодженням з об`єднаними територіальними громадами (шля-хом прийняття відповідною радою рішення згідно із статтею 26 Закону України «Про місцеве са-моврядування в Україні»).

З матеріалів справи вбачається, що пунктом 1 Наказу Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру від 15.03.2018 №45 вирішено провести у 2018 році інвентаризацію на території об`єднаних територіальних громад згідно з додатком №1, несформованих земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності та земельних ділянок сільсько-господарського призначення державної власності, відомості про які відсутні у Державному земель-ному кадастрі, крім земель, які знаходяться в постійному користуванні державних підприємств, ус-танов та організацій (надалі захід з інвентаризації земель сільськогосподарського призначення дер-жавної власності).(т.1, арк.справи 80-81).

Наказом Головного управління Держгеокадастру у Житомирсікій області від 04.04.2018р. №6-1139/14-18-СГ вирішено передати Потіївській сільській раді Радомишльського району Жито-мирської області у комунальну власність земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності загальною площею 1 339,2965 га, які розташовані за межами населених пунк-тів на території Потіївської об`єднаної територіальної громади Радомишльського району Житомир-ської області, згідно з актом приймання-передачі.(т.1, арк.справи 49).

На виконання вищезазначеного наказу Головне управління Держгеокадастру у Житомирсь-кій області передало із державної власності, а Потіївська сільська рада прийняла у комунальну власність Потіївської сільської ради земельні ділянки на території Потіївської об`єднаної територіа-льної громади згідно з додатком, про що складено акт приймання-передачі земельної ділянки сіль-ськогосподарського призначення від 04.04.2018р.(т.1, арк.справи 50).

Матеріали справи також містять висновок за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи №75/02-2019 від 28.02.2019р. Так, у висновку експерта зазначено, що земелна ділянка кадастровий № НОМЕР_1 площею 48,9851 га, яка перебуває у комунальній власності Потіївської об`єднаної територіальної громади Радомишльського району Житомирської області частково накладається в площині на земельну ділянку надану в постійне користування ЗАТ «Спіка» відповідно до Державного акту на право постійного користування землею серії НОМЕР_3 від 10.11.1998р., площею 56,5738 га, межі якої визначені каталогом координат поворот-них точок наданим на дослідження. Площа накладання становить 48,9786 га, що представляє со-бою складну багатокутну конфігурацію та графічно зображена на схемі в додатку №1 до даного висновку. Значення каталогу координат кутів поворотних точок ділянки накладання наведений в дослідницькій частині висновку в таблиці №4.(т.2, арк.справи 13-42).

Позивач, вважаючи, що його право порушене Відповідачами шляхом прийняття спірних рі-шень щодо земельної ділянки, яка на праві постійного користування належить йому згідно Держав-ного акту на право постійного користування землею серії НОМЕР_3 від 10.11.1998р., звернув-ся до суду за захистом свого порушеного права.

Як зазначалося вище, господарський суд Житомирської області рішенням від 16.04.2019р. задоволив позов частково, а додатковим рішення від 23.04.2019р. вирішив питання щодо розподілу судових витрат.(т.2, арк.справи 91-99, 87-90).

Перевіривши додержання судом першої інстанції норм матеріального і процесуального пра-ва, апеляційний суд вважає, що скарги безпідставні та не підлягають задоволенню з огляду на нас-тупне:

Предметом даного спору є чинність наказу Держгеокадастру, акта прийому-передачі земель-ної ділянки, державної реєстрації в Державному земельному кадастрі земельної ділянки, згідно яких проведено передачу земельної ділянки з державної до комунальної власності в частині, якою порушено права землекористувача.

Підставами виникнення, зміни та припинення земельних відносин є юридичні факти юри-дично значимі обставини, які поділяються відповідно на правовстановлюючі, правозмінюючі і пра-воприпиняючі. До таких обставин відносяться: договори та інші угоди, передбачені законом, а та-кож не передбачені законом але такі, що не суперечать йому; акти державних органів та органів місцевого самоврядування, які передбачені законом як підстави виникнення земельних прав і обо-в`язків; судові рішення, які встановлюють земельні права та обов`язки; набуття земельних прав та обов`язків на підставах, які дозволені законом; заподіяння шкоди; інші дії фізичних та юридичних осіб; події, з якими закон або інший правовий акт пов`язує виникнення, зміну і припинення земель-них відносин. Зазначене кореспондується зі статтею 11 Цивільного кодексу України (надалі в тек-сті ЦК України).

Крім того, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.(ст.15 ЦК України). Способи захисту судом цивільних прав та інтере-сів передбачені у ст.16 ЦК України та ст.20 Господарського кодексу України (надалі в тексті ГК України).

Частиною 1 статті 316 ЦК України, визначено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи об-межений у його здійсненні.(ст.321 ЦК України).

При цьому, відповідно до вимог ст.125 Земельного кодексу України (надалі в тексті ЗК Ук-раїни), право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право орен-ди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Власник може звернутися з позовом про усунення будь-яких порушень свого права, не пов-язаних з неправомірним позбавленням володіння (негаторний позов). Підприємство чи організація, яка не є власником майна, але володіє ним на праві повного господарського відання, оперативного управління чи з інших підстав (наприклад, на підставі адміністративного акта), має такі ж права на захист свого права, як і сам власник.

Колегія суддів зауважує, що право власності є найбільш фундаментальним речовим правом, яке створює основну юридичну передумову для нормального функціонування цивільного обороту, тому закон спеціально регулює як підстави набуття права власності, так і підстави його припинення. Зокрема, за нормами Цивільного кодексу України підставами виникнення (набуття) права влас-ності є різні правопороджуючі юридичні факти, або правовідносини. Право власності може набува-тися різними способами, які традиційно поділяють на дві групи: первинні, тобто такі, що не зале-жать від прав попереднього власника на майно, та похідні, за якими право власності на майно переходить до власника від його попередника в порядку правонаступництва.

Суб`єктами права власності на землю, згідно зі ст.80 ЗК України, є громадяни та юридичні особи на землі приватної власності, територіальні громади, які реалізують це право безпосе-редньо або через органи місцевого самоврядування, на землі комунальної власності, держава, яка реалізує це право через відповідні органи державної влади, на землі державної власності.

Набуття права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності відбувається за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. (ч.1 ст.116 ЗК України).

У державній власності, згідно зі ст.84 ЗК України, перебувають усі землі України, крім зе-мель комунальної та приватної власності. У комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності та земельні ділянки, на яких розташовані будівлі, споруди, інші об`єкти нерухомого майна комунальної власності неза-лежно від місця їх розташування. Територіальні громади набувають землю у комунальну власність у разі, зокрема, передачі їм земель державної власності.

Розглядаючи апеляційну скаргу, колегія суддів, зауважує, що з 01.01.2013р. набув чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування зе-мель державної та комунальної власності», яким перерозподілено повноваження органів виконав-чої влади, органів місцевого самоврядування щодо передачі земельних ділянок у власність або у користування.

Кабінет міністрів України розпорядженням від 31.01.2018р. №60-р «Питання передачі земе-льних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності у комунальну власність об`єднаних територіальних громад» визначив порядок передачі земельних ділянок сільськогос-подарського призначення державної власності у комунальну власність об`єднаних територіальних громад.

Статтею 117 ЗК України встановлено, що передача земельних ділянок державної власності у комунальну власність чи навпаки здійснюється за рішеннями відповідних органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, які здійснюють розпорядження землями державної чи комунальної власності відповідно до повноважень, визначених цим Кодексом.

У рішенні органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування про передачу зе-мельної ділянки у державну чи комунальну власність зазначаються кадастровий номер земельної ділянки, її місце розташування, площа, цільове призначення, відомості про обтяження речових прав на земельну ділянку, обмеження у її використанні.

На підставі рішення органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у державну чи комунальну власність складається акт приймання-пере-дачі такої земельної ділянки.

Рішення органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування про передачу земе-льної ділянки у державну чи комунальну власність разом з актом приймання-передачі такої земель-ної ділянки є підставою для державної реєстрації права власності держави, територіальної громади на неї.

Таким чином, передача земельних ділянок державної власності у комунальну власність здій-снюється за рішеннями відповідних органів виконавчої влади та з урахуванням ч.4 ст.122 ЗК Украї-ни та наказу Мінагрополітики від 29.09.2016р. №333 «Про затвердження положень про територі-альні органи Держгеокадастру» таким органом у даному випадку є Головного управління Держгео-кадастру у Житомирській області.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, Позивачу згідно Державного акту на право постійного користування землею серії НОМЕР_3 , надано у постійне користування 60,2 га землі в межах згідно з планом землекористування для сільськогос-подарського використання та під розробку кам`яного кар`єру «Мирний». Вказаний акт скасовано судовими рішеннями у справі №16/96-НМ в частині надання в постійне користування земельної ділянки під розробку кам`яного кар`єру «Мирний» площею 3,2 га, з них під шляхами 0,1 га, поруше-них земель 1,3 га, кам`янистих місць 1,8 га.

Так, згідно ст.1 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно це офіційне визнання і підт-вердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтя-ження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: реєстрація таких прав була проведена відповідно до за-конодавства, що діяло на момент їх виникнення, на момент виникнення таких прав діяло законо-давство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.(стаття 3 вказаного Закону).

За змістом статті 92 ЗК України, право постійного користування земельною ділянкою це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку.

Відповідно до частини першої статті 22 ЗК України від 18.12.1990р. в редакції, чинній на момент видачі Державного акту на право постійного користування землею, право власності на зем-лю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпо-рядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право.

Рішенням Конституційного Суду України від 22.09.2005р. №5-рп/2005 визнано неконститу-ційним пункт 6 Прикінцевих положень Земельного кодексу України від 25.10.2001р., право постій-ного користування земельними ділянками є безстроковим, відтак у Позивача відсутній обов`язок здійнювати переоформлення зазначеного Державного акту.

Згідно з п.2 ч.2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Державний земе-льний кадастр» земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року, вва-жаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номеру. У разі якщо відомості про зазначені земельні ділянки не внесені до Державного реєстру земель, їх державна реєстрація здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) за заявою їх власників (користувачів земельної ді-лянки державної чи комунальної власності) або особи, яка подала заяву про визнання спадщини відумерлою, якщо така справа прийнята до провадження судом.

Відповідно частини 10 Прикінцевих та перехідних положень зазначеного Закону документ-ти, якими було посвідчено право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, видані до набрання чинності цього Закону, є дійсними.

За таких обставин, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що з моменту видачі Потіївською сільською радою 10.11.1998р. Державного акту на право постійного користування землею серії НОМЕР_2 у Позивача виникло право постійного користування зе-мельною ділянкою згідно з планом землекористування та в межах, встановлених зазначеним ак-том. Станом на момент звернення до суду Позивач є постійним користувачем земельної ділянки загальною площею 57 га.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно п.1 Наказу Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру від 15.03.2018 №45 у 2018 році проводилася інвентаризація на території об`єднаних територіальних громад згідно з додатком 1, несформованих земельних діля-нок сільськогосподарського призначення державної власності та земельних ділянок сільськогоспо-дарського призначення державної власності, відомості про які відсутні у Державному земельному кадастрі, крім земель, які знаходяться в постійному користуванні державних підприємств, установ та організацій.

Відповідно до ст.35 Закону України «Про землеустрій» (в редакції чинній на момент виник-нення спірних правовідносин), інвентаризація земель проводиться з метою встановлення місця розташування об`єктів землеустрою, їхніх меж, розмірів, правового статусу, виявлення земель, що не використовуються, використовуються нераціонально або не за цільовим призначенням, виявлен-ня і консервації деградованих сільськогосподарських угідь і забруднених земель, встановлення кількісних та якісних характеристик земель, необхідних для ведення державного земельного кадаст-ру, здійснення державного контролю за використанням та охороною земель і прийняття на їх осно-ві відповідних рішень органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування.

Постановою Кабінету мінінстрів України від 23.05.2012 №513 затверджено Порядок прове-дення інвентаризації земель (надалі в тексті Порядок) за приписами п.2 якого інвентаризація зе-мель проводиться, зокрема, з метою: забезпечення ведення Державного земельного кадастру, здій-нення контролю за використанням і охороною земель; узгодження даних, отриманих у результаті проведення інвентаризації земель, з інформацією, що міститься у документах, які посвідчують право на земельну ділянку, та у Державному земельному кадастрі; прийняття за результатами ін.-вентаризації земель Кабінетом Міністрів України, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, місцевими держадміністраціями та органами місцевого самоврядування відповідних рішень.

Відповідно до п.7 Порядку, вихідними даними для проведення інвентаризації земель є, зокре-ма, відомості з Державного земельного кадастру в паперовій та електронній формі, у тому числі, Поземельної книги; книги записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі; файлів обміну даними про резуль-тати робіт із землеустрою

За умовами п.п. 23, 24 Порядку, окремо складаються переліки земельних ділянок (земель): наданих у власність (користування) з кадастровими номерами; наданих у власність (користування) без кадастрових номерів; не наданих у власність та користування у розрізі угідь; що використо-вуються без документів, які посвідчують право на них; що використовуються не за цільовим приз-наченням; невитребуваних земельних часток (паїв); відумерлої спадщини. На зведеному інвентари-заційному плані наносяться межі, зокрема, земельних ділянок, наданих у власність (користування).

Як вбачається з матеріалів справи, наказом Головного управління Держгеокадастру у Жито-мирській області №4 від 04.04.2018р. затверджено технічну документацію із землеустрою щодо інвентаризації земель та земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної влас-ності, зокрема і спірної земельної ділянки.

На підставі затвердженої технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель та земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності Відповідачем-1 згідно наказу Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області №6-1139/14-18-СГ від 04.04.2018р. передано Відповідачу-2 у комунальну власність, зокрема, земельну ділянку площею 48,9851 га кадастровий № НОМЕР_1 , категорія земель: землі сільськогосподарського призначення, цільове використання: землі запасу.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що при передачі вищевказаної земельної ділянки з державної у комунальну власність Відповідачем-1 не враховано, що частина вказаної земельної ділянки перебуває у постійному користуванні Позивача згідно Державного акту на право постійно-го користування землею серії НОМЕР_2 , виданого Потіївською сільською радою 10.11.1998р. При здійснені інвентаризації земель Головним управлінням належним чином не забезпечено конт-роль за здійсненням заходів з інвентаризації земель сільськогосподарського призначення держав-ної власності. Зокрема не забезпечено надання ДП «Центр державного земельного кадастру» всіх необхідних вихідних даних, передбачених у п.7 Порядку проведення інвентаризації земель, для проведення інвентаризації земель. Внаслідок недотримання процедури проведення інвентаризації земель, у зведеному інвентаризаційному плані не відображено земельну ділянку, яка надана Това-риству у постійне користування згідно Державного акту на право постійного користування землею серії НОМЕР_2 , виданого Потіївською сільською радою 10.11.1998р.

Переглядаючи оскаржуване рішення, колегія суддів приймає до уваги, що у Книзі реєстра-ції записів Державних актів на право постійного користування землею на території с.Потіївка ная-вний запис від 10.11.1998р. про реєстрацію ЗАТ «Спіка» Державного акту серії НОМЕР_3 на зе-мельну ділянку площею 60,2 га, однак у зв`язку з відсутністю архівного примірника бланку держав-ного акту на право постійного користування земельною ділянкою та документації із землеустрою у державному фонді документації, Відповідач-1 пояснив неможливість встановлення належності та місця розташування запитуваної земельної ділянки на картографічній основі. Також повідомив, що відомості про вищезазначену земельну ділянку не були внесені до Державного земельного ка-дастру, що унеможливило чітко встановити межі земельної ділянки.(т.1, арк.справи 44-45).

Апеляційний суд при цьому зауважує, що Державний земельний кадастр ведеться на елект-ронних та паперових носіях. У разі виявлення розбіжностей між відомостями на електронних та паперових носіях пріоритет мають відомості на паперових носіях.(ст.5 Закону України «Про Дер-жавний земельний кадастр»).

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що відомості про земельну ділянку, площею 57,0 га, яка була надана ЗAT «Спіка» у постійне користу-вання Державним актом від 10.11.1998р., не була врахована при інвентаризації земель у зв`язку з відсутністю архівного примірника державного акту та документації із землеустрою у державному фонді документації вказують, що свідчить про бездіяльність Головного управління щодо встанов-лення достовірної інформації при проведені інвентаризації земель державної власності.

Таким чином, внаслідок неповного з`ясування обставин Головним управлінням при прове-дені інвентаризації земель державної власності, які підлягали переданню у комунальну власність Сільської ради, фактично сформовано нову земельну ділянку площею 48.9851 га за кадастровим № НОМЕР_1 шляхом поділу існуючої земельної ділянки, яка перебуває у постійному користуванні Позивача без його згоди, що суперечить приписам ст.186 ЗК України.

Відповідно до ч.1 ст.155 ЗК України, у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що вимога про визнання незаконним Наказу Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області №6-1139/14-18-СГ від 04.04.2018р. «Про передачу земельної ділянки державної власності у комунальну власність» в частині передачі до комунальної власності Потіївської об`єднаної територіальної гро-мади землі сільськогосподарського призначення площею 48.9851 га (кадастровий № НОМЕР_1 ) є правомірною та підлягає задоволенню.

Крім того, відповідно до ч.6 ст.24 Закону України «Про державний земельний кадастр», під-ставою для відмови у здійсненні державної реєстрації земельної ділянки, зокрема, є знаходження в межах земельної ділянки, яку передбачається зареєструвати, іншої земельної ділянки або її части-ни. В розумінні вказаної норми, законодавець закріпив певні обмеження щодо проведення держав-ної реєстрації прав на земельні ділянки, в даному випадку з підстав того, що в межах земельної ділянки площею 48,9851 га знаходиться земельна ділянка надана у постійне користування Позива-ча згідно Державного акту від 10.11.1998р., а тому Державний реєстратор зобов`язаний був відмо-вити у вчиненні такої державної реєстрації.

Пунктом 1152 Порядку передбачено, що у разі коли до 1 січня 2013р. була розроблена тех-нічна документація із землеустрою щодо складення документів, що посвідчують право на земельну ділянку, на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади чи органу місцевого самовря-дування про надання або передачу земельної ділянки у власність, або надання в користування, у тому числі на умовах оренди, а відомості про таку земельну ділянку не внесені до державного ре-єстру земель державна реєстрація такої земельної ділянки здійснюється на підставі зазначеної технічної документації із землеустрою згідно з пунктами 107-111,113 цього Порядку.

Таким чином, враховуючи, що в межах земельної ділянки, щодо якої здійснено реєстрацію, частково знаходиться земельна ділянка, надана Позивачу у постійне користування, реєстратор в ме-жах своїх повноважень не вчинив належних дій з перевірки та встановлення таких даних, держав-на реєстрація в Державному земельному кадастрі земельної ділянки площею 48,9851 га за кадастро-вим № НОМЕР_6 є недійсною та підлягає скасуванню.

Крім того, Позивач просить визнати недійсним Акт прийому-передачі спільної земельної ділянки до комунальної власності Сільської ради від 04.04.2018р.

Однак, акт приймання-передачі є лише одним із доказів, що підтверджує факт передачі зе-мель державної власності у комунальну власність об`єднаної територіальної громади, а тому вка-заний акт приймання-передачі не має ознак правочину. Акт приймання-передачі за своєю право-вою природою не спрямований на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, а лише фіксує певний юридичний факт, а тому не підлягає визнанню недійсним. Аналогічна право-ва позиція викладена у постанові Верховного Суду від 22.05.2018р. у справі №910/12258/17.

Відтак суд першої інстанції дійшов вірного висновку, вимога про визнання недійсним акту прийому-передачі не підлягає задоволенню.

При цьому, колегія суддів зауважує, що безпідставним є посилання Скаржника на невраху-ванням судом першої інстанції того, що Позивачем не надавалась згода на вилучення частини земельної ділянки, що була надана йому на праві постійного користування та ним не погоджува-лись межі суміжних земельних ділянок при передачі до комунальної власності Відповідача-2, ос-кільки матеріали справи не містять жодних доказів такого погодження.

Колегія суддів відхиляє посилання апелянта, що ЗАТ «Спіка» вільно використовує земельну ділянку без будь яких обмежень, а також що технічна документація із землеустрою щодо інвентар-ризації земель не передбачає зміну цільового призначення, оскільки це не спростовує неправомір-ного характеру дій Відповідачів щодо передачі належної Позивачеві земельної ділянки.

При цьому, оманливим є посилання Скаржника, що Потіївська об`єднана громада не знала про перебування даної земельної ділянки у постійному користуванні а також, що суд не дослідив сам Державний акт і не встановив, що на його другій сторінці застережено: «Цей державний акт складено у двох примірниках, з яких перший видано землекористувачу, другий зберігається у Поті-ївській сільській раді» тобто в акті чітко зазначено статус земельної ділянки. Дані твердження від-хиляються апеляційним судом, оскільки в судовій справі №16-96-НМ, предметом спору якої була недійсність державного акта на право користування землею серії НОМЕР_2 , виданого Потіїв-ською сільською радою 10.11.1998р. ЗАТ «Спіка» Потіївська селищна рада правонаступником якої є Потіївська територіальна громада була відповідачем.

Відповідно до ст.11 ГПК України, суд, при розгляді справи керується принципом верховен-ства права. В силу частин 6 та 7 зазначеної статті, якщо суд доходить висновку, що закон чи інший правовий акт суперечить Конституції України, суд не застосовує такий закон чи інший правовий акт, а застосовує норми Конституції України як норми прямої дії. У разі невідповідності правового акта правовому акту вищої юридичної сили суд застосовує норми правового акта вищої юридичної сили. Тому апеляційний суд відхиляє як необґрунтовані заперечення Відповідачем-1 позовних ви-мог з покликанням на п.1 Наказу Державної служби України з питань геодезії, картографії та ка-дастру від 15.03.2018р. №45, який передбачав виключення з інвентаризації земель, які перебува-ють в постійному користуванні лише державних підприємств, установ та організацій.

Зауваження Відповідача-1, що належність Позивача до приватного сектору економіки зумо-вила проведення інвентаризації його земельної ділянки суперечить висновкам Конституційного Су-ду України, який дослідивши, у згаданому вище рішенні від 22.09.2005р. №5-рп/2005, нормативне регулювання правовідносин користування землею наголосив, що держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання, їх рівність перед законом, соціальну спрямова-ність економіки, таким чином визначив усіх власників і користувачів землі (громадян і юридичних осіб) як рівних суб`єктів права.

Таким чином, дії Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру як центрального органу виконавчої влади, який реалізує державну політику, зокрема, у сфері земель-них відносин, землеустрою, використання та охорони земель усіх категорій і форм власності щодо виключення з переліку інвентаризації земель лише постійних землекористувачів державних підп-риємств, установ, організацій суперечить конституційному принципу рівності, а тому застосову-ючи локальний нормативний акт, який суперечить рішенню Конституційного Суду України, Відпо-відач-1 діяв за межами правового поля.

Що стосується апеляційної скарги на додаткове рішення та обґрунтування Скаржника, що позовна заява по справі подана самим Позивачем за його власним підписом; дана позовна заява не містить жодного підтвердження, що вона підготовлена та направлена адвокатом, а також прохальна частина позову не містила вимоги стягнути з Відповідача витрати на правничу допомогу. Врахову-ючи вищевикладене, в матеріалах справи відсутні належні, допустимі, достовірні та достатні дока-зи на підтвердження факту надання адвокатом правничої допомоги по підготовці та складанні по-зовної заяви, колегія суддів зазначає наступне.

Позивачем при звернені до суду зазначено орієнтовний розрахунок судових витрат судових витрат по справі, за яким витрати на професійну правничу допомогу адвоката складають 8 000 грн. у прохальній частині позову зазначається про покладення судових витрат на відповідачів. В обґрунтування заявленого розміру витрат на правову допомогу позивачем подано угоду про надан-ня правової допомоги №31/5-2018 від 31.05.2018р., Додаткову угоду №1 від 31.05.2018р., акт вико-наних робіт, додаткову Угоду №2 та квитанцію №0.0..1 від 22.04.2019р. про оплату пос-луг адвоката.(т.1, арк.справи 115; т.2, арк.справи 62,63,77,78).

Крім того, витрати пов`язані із проведенням судової експертизи правомірно покладено на Відповідача-1, оскільки у зв`язку з неправомірними діями останнього були порушені права та інте-реси Позивача, за захистом якого останній звернувся до суду.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про часткову обґрунтованість заявленого позову, тому апеляційну скаргу належить залишити без задо-волення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Порушених, невизнаних або оспорених прав чи інтересів Скаржника не встановлено.

Таким чином, матеріалами справи спростовуються доводи Скаржника про неправомірність висновків суду першої інстанції щодо характеру правовідносин сторін, рівно як і твердження про невмотивованість висновку про часткову обґрунтованість заявленого позову, а тому рішення суду першої інстанції належить залишити без змін, а апеляційні скарги без задоволення.

Статтею 74 ГПК України передбачено обов`язок кожної із сторін довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та без-посередньому дослідженні наявних у справі доказів.(ст.86 ГПК України).

Отже, доводи Скаржника, зазначені в апеляційних скаргах, апеляційним судом не визнаю-ться такими, що можуть бути підставою згідно ст.ст. 277, 278 ГПК України для скасування чи зміни оскаржуваних судових рішень, тому суд апеляційної інстанції вважає, що рішення місцевого госпо-дарського суду слід залишити без змін, а апеляційні скарги без задоволення.

Керуючись ст.ст. 34, 73, 74, 86, 129, 232, 233, 240, 275, 276, 282, 284 Господарського процесу-ального кодексу України, Північно-західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційні скарги Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області на рі-шення від 16.04.2019р. та додаткове рішення господарського суду Житомирської області від 23.04. 2019р. у справі №906/603/18 залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 20 днів з моменту виготовлення повного тексту постанови.

3. Матеріали справи №906/603/18 повернути до господарського суду Житомирської області.

Головуючий суддя Грязнов В.В.

Суддя Мельник О.В.

Суддя Розізнана І.В.