ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
УХВАЛА

"18" липня 2019 р.Справа № Б-39/126-09

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Яризька В.О.

при секретарі судового засідання Трофименко С.В.

розглянувши заяву ліквідатора ФО П Полтавського М.М. арбітражного керуючого Татіщева О.Є. про витребування майна та визнання права власності по справі

за заявою фізичної особи - підприємця Полтавського Максима Михайловича , с. Малинівка Чугуївського району Харківської області,
до фізичної особи - підприємця Полтавського Максима Михайловича , с. Малинівка Чугуївського району Харківської області,
про визнання банкрутом
за участю :

ліквідатора - Татіщева О.Є.,

представника АТ "Укрсоцбанк" - Скрипки Л.В. (дов.),

ВСТАНОВИВ:

Постановою суду від 30.09.2009 ФОП Полтавського М.М. визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру; ліквідатором призначено арбітражного керуючого Шинкарчука А.В.

Ухвалою суду від 18.11.2013, залишеною без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від 10.12.2013 та постановою Вищого господарського суду України від 27.02.2014, ліквідатором банкрута в даній справі призначено арбітражного керуючого Татіщева О.Є.

28.02.2019 ліквідатором ФО П Полтавського М.М. арбітражним керуючим Татіщевим О.Є. подана заява про витребування майна та визнання права власності, в якій ліквідатор просить суд :

- витребувати майно з чужого незаконного володіння, а саме: квартиру АДРЕСА_1 , що належить на праві приватної власності ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Дахно О.А. 09.06.2010 за реєстровим № 861, зобов`язавши відповідача передати ключи, технічну документацію на вищезазначену квартиру;

- визнати за Полтавським Максимом Михайловичем ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , паспорт серія НОМЕР_2 , виданий Алуштинським МВ ГУ МВС України в Криму 25.09.1998, адреса: АДРЕСА_2 ) право власності на квартиру АДРЕСА_1 ;

- стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь ліквідатора ФОП Полтавського М.М. арбітражного керуючого - Татіщева Олександра Євгеновича (паспорт: серія НОМЕР_4 , виданий Київським РВ ХМУ УМВС України в Харківській обл. 29.11.1995 р., ІПН НОМЕР_5 ) судовий збір у розмірі 5139,30 грн. за позовну заяву та судовий збір у розмірі 960,50 грн. за заяву про забезпечення позову.

Ухвалою суду від 28.02.2019 прийнято до розгляду заяву ліквідатора ФО П Полтавського М.М. арбітражного керуючого Татіщева О.Є. про витребування майна та визнання права власності (вх. № 5304 від 28.02.2019); залучено до участі у справі щодо розгляду заяви ліквідатора ФО П Полтавського М.М. арбітражного керуючого Татіщева О.Є. про витребування майна та визнання права власності ОСОБА_4 ( АДРЕСА_4 , іпн. НОМЕР_6 ), ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ). Вказаною ухвалою задоволено клопотання ліквідатора ФО П Полтавського М.М. арбітражного керуючого Татіщева О.Є. про забезпечення заяви про витребування майна та визнання права власності. Вжито заходи забезпечення заяви ліквідатора ФО П Полтавського М.М. арбітражного керуючого Татіщева О.Є. про витребування майна та визнання права власності шляхом заборони будь-яким особам, Міністерству юстиції України, його територіальним органам, суб`єктам державної реєстрації прав та державним реєстраторам прав на нерухоме майно, які утворені та діють у відповідності до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", вчиняти будь-які правочини і будь-які реєстраційні дії щодо об`єкту нерухомого майна, реєстраційний номер: 29760955, а саме: квартири АДРЕСА_1 житловою площею 40,1 кв.м., загальною площею 77,00 кв . м ., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Розгляд заяви ліквідатора ФО П Полтавського М.М. арбітражного керуючого Татіщева О.Є. про витребування майна та визнання права власності (вх. № 5304 від 28.02.2019) неодноразово відкладався.

Ухвалою суду від 27.06.2019 розгляд заяви ліквідатора про витребування майна та визнання права власності відкладено на 18.07.2019.

У призначене судове засідання з`явився ліквідатор, представник АТ "Укрсоцбанк". Інші учасники судового процесу не з`явились, про дату, час та місце розгляду заяви ліквідатора про витребування майна та визнання права власності були повідомлені ухвалою суду, про причини неявки не повідомили, обґрунтування своєї позиції не надали. Суд вважає, що нез`явлення учасників судового процесу, які належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду заяви ліквідатора, однак, своїми процесуальними правами щодо участі в судовому засіданні та надання обґрунтування своєї позиції не скористались, не перешкоджає розгляду заяви ліквідатора в судовому засіданні 18.07.2019.

Ліквідатор підтримав подану заяву, оголосив свою позицію та додаткові пояснення, які подані через канцелярію суду 18.07.2019 та долучені судом до матеріалів справи.

Представник АТ "Укрсоцбанк" підтримав позицію ліквідатора, просить суд задовольнити заяву ліквідатора.

Вислухавши присутніх у судовому засіданні ліквідатора та представника АТ "Укрсоцбанк", дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

Як вже зазначено, постановою суду від 30.09.2009 визнано ФОП Полтавського М.М. банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру; ліквідатором призначено арбітражного керуючого Шинкарчука А.В.

Ухвалою суду від 29.05.2012 р. припинено обов`язки ліквідатора ФОП Полтавського М.М. арбітражного керуючого Шинкарчука А.В., призначено ліквідатором банкрута арбітражного керуючого Мішина С.І.

Ухвалою суду від 25.02.2013 задоволено клопотання арбітражного керуючого Мішина С.І. про звільнення його від обов`язків ліквідатора банкрута, звільнено арбітражного керуючого Мішина С.І. від обов`язків ліквідатора Фізичної особи - підприємця Полтавського М.М., призначено ліквідатором банкрута - арбітражного керуючого Строгова С.Л.

Ухвалою суду від 18.11.2013, залишеною без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від 10.12.2013 та постановою Вищого господарського суду України від 27.02.2014 у справі № Б-39/126-09 задоволено скарги ПАТ "УкрСиббанк" та ПАТ "Укрсоцбанк" на дії ліквідатора, усунено арбітражного керуючого Строгова С.Л. від виконання обов`язків ліквідатора у даній справі та призначено ліквідатором банкрута Татіщева О.Є.

З матеріалів справи вбачається, що у боржника перед ПАТ "Укрсоцбанк" за кредитними договорами № 839/3/27/38/7-677 від 19.12.2007 та № 839/3/27/38/7-676 від 21.12.2007 існували зобов`язання, які забезпечувались іпотекою майнових прав на незавершене будівництвом двокімнатну квартиру будівельний номер АДРЕСА_1 на підставі договору іпотеки від 21.12.2007 № 839/4/27/38/7-959 та на незавершене будівництвом квартиру будівельний номер АДРЕСА_10 , на підставі договору іпотеки від 19.12.2007 № 839/4/27/38/7-961.

07.04.2010 за результатами проведеного аукціону з продажу майна банкрута (протокол № 4 від 07.04.2010, т. 5 а.с. 56) між ліквідатором ФОП Полтавського М.М. арбітражним керуючим Шинкарчуком А.В. та ОСОБА_4 був укладений договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, за ціною 112 495,16 грн. (т. 5 а.с. 53-55).

09.06.2010 року ОСОБА_4 спірна квартира була продана ОСОБА_2 , на підтвердження чого укладений договір купівлі - продажу, реєстровий номер 861.

Згідно представленої ліквідатором інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 146124986 від 20.11.2018 (т. 21, а.с. 116), власником квартири, розташованої за адресою : АДРЕСА_1 , є гр. ОСОБА_2 на підставі Договору купівлі-продажу р.№ 861 від 09.06.2010, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Дахно О.А.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 09.04.2012 року у справі № 201/621/2012 задоволені позовні вимоги ПАТ "Укрсоцбанк" до Полтавського Максима Михайловича та ОСОБА_4 про визнання правочину недійсним, застосування наслідків недійсного правочину та звернення стягнення на предмет іпотеки.

Зазначеним рішенням суду визнано договір купівлі-продажу квартири від 07.04.2010р., укладений між Полтавським Максимом Михайловичем та ОСОБА_4 недійсним. Застосовано наслідки недійсності договору (правочину) купівлі - продажу квартири від 07.04.2010р., укладеного між Полтавським Максимом Михайловичем та ОСОБА_4 . На задоволення вимог Позивача за договором кредиту №839/3/27/38/7-676 від 21.12.2007 року звернути стягнення за іпотечним договором №839/4/27/38/7-959 від 21.12.2007р.на предмет іпотеки двокімнатну квартиру, що знаходиться за адресою : АДРЕСА_1 , загальною площею 77,0 кв.м. надавши право ПАТ "Укрсоцбанк" за рахунок продажу предмету іпотеки задовольнити свої вимоги у загальній сумі 614 845,06 грн.

Дана справа була порушена на підставі заяви боржника ФОП Полтавського М.М. в порядку ст.ст. 47-49 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (в редакції Закону України № 2343-12 від 14.05.1992, до набрання чинності з 19.01.2013 змін, внесених Законом України від 22.12.2011 № 4212-VI).

З урахуванням приписів Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" від 22.12.2011 № 4212-VI, в цій справі застосуванню підлягають норми Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" в редакції Закону від 14.05.1992 № 2343-ХІІ (зі змінами та доповненнями, що діяли до 19.01.2013).

Згідно з преамбулою до Закону № 2343-ХІІ, він встановлює умови та порядок відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом та застосування ліквідаційної процедури з метою повного або часткового задоволення вимог кредиторів.

Відповідно до ст. 53 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), фізична особа, яка неспроможна задовольнити вимоги кредиторів, пов`язані із здійсненням нею підприємницької діяльності, може бути визнана банкрутом у порядку, встановленому законом.

Такий порядок визначений ст. ст. 47-49 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (в редакції до 19.01.2013), які регулюють процедуру банкрутства суб`єкта підприємницької діяльності - громадянина.

Статті 47-48 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" передбачають спрощений порядок провадження у справі про банкрутство суб`єкта підприємницької діяльності-громадянина, який застосовується під час ліквідації банкрута без застосування процедур розпорядження майном та санації.

Відповідно до вимог ст. 48 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", одночасно з прийняттям заяви про порушення справи про банкрутство громадянина-підприємця господарський суд накладає арешт на майно громадянина-підприємця, за винятком майна, на яке згідно з цивільним процесуальним законодавством України не може бути звернено стягнення, та майна, що перебуває у заставі з підстав, не пов`язаних із здійсненням такою особою підприємницької діяльності.

Наслідки визнання громадянина-підприємця банкрутом встановлені, крім ч. 5 ст. 48 Закону про банкрутство , також і ст. 23 Закону про банкрутство.

За приписами ч. 7 ст. 47 Закону про банкрутство, яка встановлює особливості формування ліквідаційної маси банкрута - громадянина - підприємця, у разі визнання громадянина-підприємця банкрутом до складу ліквідаційної маси не включається, зокрема, майно громадянина-підприємця, на яке згідно з чинним законодавством України не може бути звернено стягнення.

Відповідно до ч. 7 ст. 48 Закону про банкрутство, продажу підлягає все майно громадянина-підприємця за винятком майна, що не включається до складу ліквідаційної маси.

Предметом цього розгляду є вимога ліквідатора ФОП Полтавського М.М. арбітражного керуючого Татіщева О.Є. про витребування з володіння гр. ОСОБА_2 та визнання права власності на майно банкрута - на квартиру АДРЕСА_1, з підстав визнання судом недійсними договору купівлі-продажу майна, укладеного між арбітражним керуючим Шинкарчуком А.В. і переможцем за результатами проведеного аукціону.

Виходячи з аналізу правової природи процедури реалізації майна на прилюдних торгах (аукціоні), яка складається з підготовки, проведення торгів (опублікування інформаційного повідомлення певного змісту про реалізацію нерухомого майна; направлення письмових повідомлень про дату, час, місце проведення прилюдних торгів, а також стартову ціну реалізації майна), продажу майна (забезпеченні переходу права власності на майно боржника до покупця - учасника прилюдних торгів (аукціону)), та враховуючи особливості, передбачені законодавством щодо проведення прилюдних торгів (аукціонів), складання за результатами їх проведення акта про проведення прилюдних торгів є оформленням договірних відносин купівлі-продажу майна на публічних торгах.

За приписами ст. 202 ЦК України, правочин - це дія особи, яка спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 328 вказаного Кодексу, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів; право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно із ст.ст. 319, 321, 658 ЦК України, власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд; право власності є непорушним; ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні; право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові.

За приписами ст. 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо, відповідно до ст. 388 цього Кодексу, майно не може бути витребуване у нього.

Відповідно до ст.ст. 12, 15, 16, 20 ЦК України, особа здійснює свої цивільні права, в тому числі право на захист свого порушеного, невизнаного або оспорюваного права, на власний розсуд. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу.

Порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Цивільний кодекс України передбачає, зокрема, такий самостійний спосіб захисту права власності та інших речових прав, як витребування майна із чужого незаконного володіння - віндикацію (ст. 388 ЦК України), у тому числі й від добросовісного набувача.

Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (ст. 387 ЦК України).

Віндикацією є речово-правовий спосіб захисту цивільних прав та інтересів власника майна чи особи, що має речове право на майно (титульний володілець), який полягає у відновленні становища, що існувало до порушення, шляхом повернення об`єкта права власності у володіння власника (титульного володільця) з метою відновлення права використання власником усього комплексу його правомочностей.

Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема, якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і таке майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору.

В ході розгляду віндикаційного позову позивач має підтвердити право власності на витребуване майно, факт вибуття майна з його володіння, наявність майна у незаконному володінні відповідача, відсутність у відповідача правових підстав для володіння майном. На підтвердження наявності у позивача суб`єктивного права на витребуване майно, позивач повинен надати суду відповідні докази.

Право власника на витребування майна від добросовісного набувача, на підставі ч. 1 ст. 388 ЦК України, пов`язується з тим, у який спосіб майно вибуло із його володіння. Ця норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача.

Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом. Наявність у діях власника волі на передачу майна іншій особі виключає можливість його витребування від добросовісного набувача.

Суд встановив, що рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 09.04.2012 року у справі № 201/621/2012 обґрунтовано тим, що спірна квартира була продана без згоди іпотекодержателя, отже, були порушені вимоги Закону України "Про іпотеку", що стало підставою для визнання договору недійсним.

Суд вважає за необхідне зазначити, що вказане рішення прийнято без врахування положень Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Системний аналіз Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" дає підстави для висновку, що з моменту порушення щодо боржника справи про банкрутство він перебуває в особливому правовому режимі і спеціальні норми Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" мають пріоритет у застосуванні під час розгляду справ про банкрутство щодо інших законодавчих актів України, зокрема, і щодо Закону України "Про іпотеку".

Закон України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" в редакції на час здійснення спірного продажу не передбачав обов`язкового отримання згоди іпетекодержателя на продаж майна в процедурі банкрутства, при цьому, при винесенні постанови про визнання боржника банкрутом знімаються всі арешти, заборони щодо майна тощо.

В рішенні суду також зазначено про застосування наслідків недійсності правочину, однак, не визначено які конкретно наслідки застосовуються.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4 розрахувався за придбану спірну квартиру, кошти від продажу отримані ліквідатором та в подальшому такі кошти з урахуванням отриманих коштів за продаж іншого майна та за вирахуванням витрат та погашення вимог інших кредиторів були перераховані вже арбітражним керуючим Татіщевим О.Є. заставному кредитора - ПАТ "Укрсоцбанк".

Отже, вказаний факт не може свідчити про те, що спірне майно вибуло з власності ФО П Полтавського М .М. поза його волею.

Крім того, арбітражний керуючий Татіщев О.Є. посилається на те, що в постанові Вищого господарського суду України від 09.02.2012 у даній справі, якою переглядались судові рішення, прийняті за результатами розгляду клопотань ПАТ "Укрсоцбанк" у про призначення судово-будівельної експертизи та усунення арбітражного керуючого Шинкарчука А.В. від обов`язків ліквідатора, встановлено, що в момент укладання договорів іпотеки загальна вартість майнових прав на предмети іпотеки становила 646947,00 грн. Згідно експертного висновку, складеного у лютому 2009 року загальна вартість спірного майна банкрута становила 531670,00 грн. (т.2 а.с.72, 104) За оцінкою, проведеною ліквідатором у квітні 2010 року перед продажем нерухомого майна, вартість добудованих квартир, зданих в експлуатацію, становила 185 470,95 грн. Судами попередніх інстанцій зазначено, що ліквідатор банкрута здійснив реалізацію майна банкрута, зокрема: квартири АДРЕСА_1 - за 112495,16 грн., квартири АДРЕСА_10 - за 91522,88 грн. Тобто, загальна ціна продажу двох квартир банкрута склала 204 018,04 грн. Таким чином, продаж нерухомого майна банкрута було здійснено ліквідатором за ціною в 3 рази нижчою від ціни майнових прав на цю ж нерухомість.

У вказаній постанові також зазначено, що в порушення п. 6 ст. 3-1 Закону про банкрутство ліквідатор банкрута не надав відповіді на запити та заяви банку, оскільки, відомості про повідомлення банка як заставного кредитора про оцінку та продаж нерухомого майна в матеріалах справи відсутні. Така недобросовісність дій ліквідатора позбавила банк можливості своєчасного оскарження проведеної оцінки майна. Викладене свідчить про неналежне виконанням ліквідатором банкрута обов`язків, покладених на нього Законом.

Вказана постанова містить висновки саме щодо недобросовісного виконання своїх обов`язків ліквідатора ФО П Полтавського М.М. арбітражним керуючим Шинкарчуком А.В., а отже за допущені порушення відповідні наслідки мають наступити саме для особи, яка неналежним чином виконувала свої обов`язки, а не для особи, яка є добросовісним набувачем.

Суд звертає увагу на те, що питання щодо правомірності визначення ціни продажу спірного майна не є предметом дослідження при вирішенні питання щодо витребування майна.

В даному випадку розглядається лише наявність чи відсутність обставин витребування майна у добросовісного набувача, однак вищенаведені факти не свідчать про те, що спірне майно вибуло з власності ФО П Полтавського М.М. поза його волею.

У рішенні від 15.11.1996 у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства", Європейський суд з прав людини зазначив, що стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Суть цієї статті зводиться до вимоги надати такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, Суд указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Аналіз наведеного дає підстави для висновку, що кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Конституційне право на судовий захист передбачає як невід`ємну частину такого захисту можливість поновлення порушених прав і свобод громадян, правомірність вимог яких встановлена в належній судовій процедурі і формалізована в судовому рішенні, і конкретні гарантії, які дозволяли б реалізовувати його в повному об`ємі і забезпечувати ефективне поновлення в правах за допомогою правосуддя, яке відповідає вимогам справедливості, що узгоджується також зі ст.ст. 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основних свобод, ратифікованої Верховною Радою України Законом № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року.

У рішенні Конституційного Суду України №15-рп/2004 від 02.11.2004 вказано, верховенство права - це панування права в суспільстві. Одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори, зокрема норми моралі, традиції, звичаї тощо, які легітимовані суспільством і зумовлені історично досягнутим культурним рівнем суспільства. Всі ці елементи права об`єднуються якістю, що відповідає ідеології справедливості, ідеї права, яка значною мірою дістала відображення в Конституції України.

Таке розуміння права не дає підстав для його ототожнення із законом, який іноді може бути й несправедливим, у тому числі обмежувати свободу та рівність особи. Справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права.

Правову позицію щодо дотримання справедливості Конституційний Суд України висловив у рішенні від 30.01.2003 № 3-рп/2003 у справі про розгляд судом окремих постанов слідчого і прокурора: "Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах".

Суд вважає, що обраний спосіб захисту є несправедливим та дискримінаційним по відношенню до особи, яка є власником спірної квартири на теперішній час.

Так, ОСОБА_4 придбав спірну квартиру за 112 495,16 грн. та вже через два місяці продав ОСОБА_2 за 505 600,00 грн.

Добросовісний покупець ОСОБА_2 сплатив за придбану квартиру реальні кошти, з червня 2010 року (9 років) володіє та користується вказаною квартирою.

Здійснивши продаж квартири в процедурі банкрутства та отримавши кошти від реалізації майна, які перераховані в подальшому кредитору, ліквідатор намагається знову повернути квартиру до ліквідаційної маси та здійснити продаж квартири повторно, що суперечить як положенням Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" так і принципам справедливості.

Суд також звертає увагу на те, що рішення суду про визнання недійсним договору купівлі-продажу прийнято судом в 2012 році (до матеріалів справи копія рішення надана 12.12.2012 (т. 11, а.с. 129-134)), однак, з заявою про витребування майна ліквідатор звернувся лише 28.02.2019, при цьому арбітражний керуючий Татіщев О.Є. призначений ліквідатором у даній справі в 2013 році.

Суд наголошує на тому, що в разі порушення прав банкрута та його кредиторів вчиненням продажу спірної квартири, поновлення такого порушеного права в даному випадку має відбуватись іншим шляхом, зокрема, покладенням відповідальності на особу, яка допустила відповідні порушення, а не покладенням надмірного тягаря відповідальності на іншу особу, яка є добросовісним набувачем квартири.

З огляду на викладене суд вважає застосування положень ст. 388 ЦК України до цих правовідносин таким, що суперечить справедливому застосуванню норми права як елементу верховенства права.

Суд вважає, що ліквідатором не доведено, що спірне нерухоме майно вибуло з володіння банкрута незаконно та не з його волі, а отже таке майно згідно ст. 388 ЦК України не може бути витребувано від добросовісного набувача.

Суд зазначає, що згідно ст. 216 ЦК України у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Враховуючи, що суд не вбачає підстав для задоволення заяви в частині витребування майна, то, відповідно, суд відмовляє і в вимозі про визнання за банкрутом права власності на спірне майно, оскільки така вимога є похідною від вимоги про витребування майна.

Згідно ч. 9 ст. 145 ГПК України у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову, суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову.

Оскільки суд дійшов висновку про відмову в задоволенні заяви ліквідатора ФО П Полтавського М.М. арбітражного керуючого Татіщева О.Є. про витребування майна та визнання права власності, то заходи забезпечення такої заяви, що вжиті ухвалою суду від 28.02.2019, підлягають скасуванню.

Керуючись ст. ст. 1, 3-1, 22-32, 47-49 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (в редакції до 19.01.2013), ст. ст. 16, 387, 388 Цивільного кодексу України, ст. ст. 233-235 ГПК України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити в заяві ліквідатора ФО П Полтавського М.М. арбітражного керуючого Татіщева О.Є. про витребування майна та визнання права власності (вх. № 5304 від 28.02.2019).

Скасувати заходи забезпечення заяви ліквідатора ФО П Полтавського М.М. арбітражного керуючого Татіщева О.Є. про витребування майна та визнання права, вжиті ухвалою суду від 28.02.2019, а саме скасувати заборону будь-яким особам, Міністерству юстиції України, його територіальним органам, суб`єктам державної реєстрації прав та державним реєстраторам прав на нерухоме майно, які утворені та діють у відповідності до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", вчиняти будь-які правочини і будь-які реєстраційні дії щодо об`єкту нерухомого майна, реєстраційний номер: 29760955, квартири АДРЕСА_1.

Ухвала набирає законної сили з моменту її постановлення.

Ухвала може бути оскаржена до Східного апеляційного господарського суду протягом десяти днів з дати складення повного тексту ухвали.

Повний текст ухвали складено 23.07.2019.

Суддя Яризько В.О.