ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"22" липня 2019 р.м. Одеса Справа № 916/758/19

Господарський суд Одеської області у складі судді Невінгловської Ю.М.

при секретарі судового засідання: Горнович Л.О.

за участю представників:

від позивача: Крахнянська С.В. (представник за довіреністю);

від відповідача: Сабова І.О. (представник за довіреністю);

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу:

за позовом: Акціонерного товариства "Українська залізниця" (03680, м. Київ, вул. Тверська, 5) в особі регіональної філії "Одеська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" (65012, м. Одеса, вул. Пантелеймонівська, 19)

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім Одеського кабельного заводу "Одескабель" (65013, м. Одеса, Миколаївська дорога, 144)

про стягнення 250 975,56 грн.

ВСТАНОВИВ:

Суть спору: 18.03.2019 року до Господарського суду Одеської області надійшла позовна заява вх. ГСОО №775/19 Акціонерного товариства "Українська залізниця в особі регіональної філії "Одеська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" до відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім Одеського кабельного заводу "Одескабель", в якій позивач просить суд стягнути з відповідача 131997,26 грн. штрафу та 118978,30 грн. пені, а також судовий збір у розмірі 3765,00 грн.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов укладеного договору поставки №ОД/НХ-18-484НЮ, що стало підставою для нарахування штрафних санкцій про стягнення яких подано відповідний позов до суду. Правовими підставами для звернення з відповідним позовом позивачем визначено положення ст.ст. 526, 530, 712 ЦК України, ст.ст. 1, 193, 222, 225, 230, 231, 265 ГК України.

Ухвалою господарського суду від 25.03.2019 року, за даним позовом було відкрито провадження у справі №916/758/19 за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 15.04.2019 року.

У судовому засіданні від 15.04.2019 року судом було постановлено протокольну ухвалу про відкладення підготовчого засідання, в порядку ст. 183 Господарського процесуального кодексу України, на 20.05.2019 року.

18.04.2019 року до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву вх. ГСОО №7723/19, в якому відповідач проти позову заперечує, посилаючись на те, що заявлений до стягнення штраф за поставку продукції неналежної якості є необґрунтованим та таким, що нарахований позивачем безпідставно, оскільки позивачем не доведено відсутність паспортів на вироби. Водночас відповідач посилається на непропорційні умови договору щодо штрафних санкцій для кожної із сторін окремо. При цьому, відповідач наполягає на надмірному розмірі штрафних санкцій, які вимагає стягнути позивач, однак вказує на те, що позивач не посилається на наявність збитку, понесеного у зв`язку з відмовою прийняти товар.

24.04.2019 року до суду від позивача надійшла відповідь на відзив вх. ГСОО №8164/19 згідно якого з доводами відповідача не погоджується та зазначає, що 10.12.2018 року відповідачем було поставлено світлодіодний модуль у кількості 139 шт., однак без паспорту на товар, як то передбачено умовами п. 2.2 договору. Разом з тим, позивач наполягає, що поїхавши за паспортом відповідач також і забрав товар, тоді як надана відповідачем квитанція не відноситься до позивача.

20.05.2019 року до суду від відповідача надійшло клопотання вх. ГСОО №9991/19, в якому заявник просить суд врахувати, що розмір заявлених до стягнення штрафних санкцій становить майже половину суми договору, а також прийняти до уваги скрутне фінансове становище підприємства відповідача, наявність кредитів та з огляду на викладене в порядку ст.233 ГК України та ст. 551 ЦК України зменшити розмір штрафних санкцій.

Ухвалою суду від 20.05.2019 року, в порядку ст. 177 Господарського процесуального кодексу України, строк підготовчого провадження було продовжено на 30 днів та відкладено підготовче засідання, в порядку ст. 183 Господарського процесуального кодексу України на 05.06.2019 року.

05.06.2019 року до суду від відповідача надійшли додаткові пояснення до клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій вх. ГСОО №11260/19, в яких відповідач наголошує на природі визначення неустойки, наслідком застосування якої не може бути збагачення іншої сторони. При цьому, стверджує, що поставка товару не відбулась у зв`язку з усною домовленістю між сторонами та за відсутності необхідності у товарі та відсутністю фінансування у позивача.

Ухвалою суду від 05.06.2019 року, в порядку ст. 185 Господарського процесуального кодексу України, підготовче провадження у даній справі було закрито та призначено розгляд справи по суті на 21.06.2019 року.

У судовому засіданні від 21.06.2019р. судом було оголошено перерву у розгляді справи до 22.07.2019 року.

У судовому засіданні від 22.07.2019 року позивач заявлені позовні вимоги підтримав та просив суд позов задовольнити.

Представник відповідача, у судовому засіданні від 22.07.2019 року проти позову заперечував та просив суд у задоволені даного позову відмовити та врахувати заяву про зменшення розміру штрафних санкцій.

В судовому засіданні 22.07.2019 року було оголошено вступну та резолютивну частини рішення та повідомлено сторонам, що повне рішення буде складено 31.07.2019 року.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, оцінивши належність, допустимість доказів, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, повно, всебічно і об`єктивно з`ясувавши обставини справи, суд дійшов наступних висновків:

Відповідно до ст. 175 Господарського кодексу України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

У відповідності до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з частиною 2 статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 Цивільного кодексу України.

Положеннями п.1 ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України встановлено, що однією із підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договір, а в силу вимог ч.1 ст.629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

У відповідності до ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частина 1 статті 628 Цивільного кодексу України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 712 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. Водночас вимогами ч.2 ст.712 Цивільного кодексу України встановлено, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Як встановлено під час розгляду справи, 31.05.2018р. між ПАТ „Українська залізниця" (змінено найменування на АТ „Українська залізниця") в особі начальника служби матеріально-технічного забезпечення філії „Одеська залізниця" ПАТ „Укрзалізниця" ОСОБА_1 та начальника служби електропостачання філії „Одеська залізниця" ПАТ „Укрзалізниця" ОСОБА_2 . (надалі - замовник) та ТОВ "Торговий дім Одеського кабельного заводу "Одескабель" (надалі - постачальник) укладено договір поставки №ОД/НХ-18-484НЮ, згідно з яким постачальник передає у власність замовника, а замовник оплачує товар, визначений в асортименті, кількості та за цінами (далі - товар), які зазначені у специфікації (додаток №1), що додається до договору про закупівлю і є його невід`ємною частиною.

У відповідності до п. 1.2 договору, найменування товару: світлодіодні модулі.

Згідно п. 1.4 договору, замовник має право в односторонньому порядку зменшити обсяг закупівлі залежно від реального фінансування.

За умовами п. 2.1 договору, якість товару, що постачається, повинна відповідати ДСТУ EN 60598-1:2015.

Підтвердження якості з боку постачальника є декларація про відповідність та паспорт (п. 2.2 договору)

Відповідно до п. 2.3 договору, замовник має право повернути постачальнику неякісний товар.

Положеннями п. 2.7 договору, при постачанні кожної партії продукції постачальник зобов`язаний надати документ, що підтверджує якість продукції - декларація про відповідність та паспорт.

Згідно п. 5.1 договору, товар має бути поставлений в обсягах і строки (періоди), які визначені графіком поставок (додаток №2).

У відповідності до п. 5.2 договору, в межах періоду (кварталу) поставки товару, визначеного графіком поставки постачальник зобов`язаний здійснити поставку товару на підставі письмових заявок замовника у строки і обсягах, визначених в цих заявках, але не пізніше ніж впродовж 10 робочих днів з моменту їх отримання у будь-який спосіб (факсом: , електронною поштою: , листом за адресою: 65013, м. Одеса, Миколаївська дорога, буд. 231 б).

За умовами п. 5.3 договору, у разі відсутності письмової заявки замовника в межах конкретного періоду (кварталу) поставки, постачальник самостійно в межах такого періоду визначає дату виконання обов`язку із поставки товару, але не пізніше останнього дня відповідного періоду (кварталу) визначеного графіком поставки.

Відповідно до п. 5.6 договору, товар постачається за рахунок та транспортом постачальника на склад замовника (20705, Черкаська обл., м. Сміла, вул. Т.Шевченка, 18-В) на умовах DDP в редакції Інкотермс 2010.

Пунктом 5.7 договору передбачено, що представник замовника при прийнятті товару зобов`язаний звірити відповідність кількості і асортименту товару, вказаному в рахунку-фактурі і накладній, розписатися за отримання товару та видати представнику постачальника довіреність, що підтверджує право представника на отримання даної партії товару.

Загальна сума по договору 659 986,32 грн. у т.ч. ПДВ 20% 109 997,72 грн. (п. 6.4 договору).

Умовами п. 7.3 договору встановлено, що днем отримання товару вважається день підписання сторонами або їх уповноваженими представниками видаткової накладної.

Пунктом 9.5 договору передбачено, що підтвердженням про одержання товару замовником є видаткова накладна, підписана уповноваженими представниками сторін.

За умовами п. 16.2 договору, строк дії цього договору встановлюється сторонами з моменту його підписання до 31.12.2018 року, а в частині виконання обов`язків щодо розрахунків по договору - до закінчення місяця, наступного за місяцем, у якому закінчується строк реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування в ЄРПН за операціями із цього договору.

Як вбачається із матеріалів справи, шляхом підписання специфікації № 1 до договору поставки №ОД/НХ-18-484НЮ від 31.05.2018р. сторонами було погоджено поставку світлодіодний модулів МД-30, МД-50, МД-60 та МД-100 загальною кількістю 311 шт., загальною вартістю 659 986,32 грн. ( у т.ч. ПДВ - 109 997,72 грн.).

У відповідності до графіку поставки, що є додатком №2 до договору поставки №ОД/НХ-18-484НЮ від 31.05.2018р. поставка товару мала бути здійснена відповідачем - І-ІІ квартал (до 30.06.2018).

Так, 26.11.2018 року позивач звернувся до відповідача з листом-заявкою вих. №НХ-12/9341, в якому просив на виконання умов договору №ОД/НХ-18-484НЮ від 31.05.2018р. здійснити поставку товару, визначеного у специфікації №1 до даного договору., факт отримання зазначеного листа ніяким чином не заперечується відповідачем.

Разом з тим, в матеріалах справи наявна видаткова накладна №127055 від 10.12.2018 року щодо поставки світлодіодних модулів МД-30 у кількості 139 шт. загальною вартістю 203762,88 грн. (у т.ч. ПДВ - 33960,48 грн.).

Як стверджує позивач 10.12.2018 року всупереч положенням п. 2.2 договору №ОД/НХ-18-484НЮ відповідач привіз світлодіодні модулі МД-30 у кількості 139 шт., на суму 203 762,88 грн. без паспорту на даний товар, в зв`язку з чим, не виявивши паспорт на товар, позивач відмовився від його прийняття та відповідний товар відповідач забрав пообіцявши довезти паспорт на товар.

За таких обставин позивач стверджує, що на теперішній час світлодіодні модулі на загальну суму 659 986,32 грн., так і не були поставлені відповідачем.

Частиною 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У відповідності до ч.1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Частиною 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно ст. 79 Господарського процесуального кодексу України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Таким чином, в порушення вимог ст.ст. 73-74 Господарського процесуального кодексу України, відповідачем не надано доказів, які б свідчили про виконання обов`язку щодо поставки товару за договором №ОД/НХ-18-484НЮ від 31.05.2018р.

При цьому, надаючи правову оцінку наявній в матеріалах справи накладній №127055 від 10.12.2018 року, в аспекті спірних правовідносин, суд зазначає що вказаний документ не може бути розцінений судом у розумінні положень п.п.7.3, 9.5 договору №ОД/НХ-18-484НЮ, як доказ поставки товару чи його частини, оскільки відповідний документ не підписано з боку позивача, що ніяким чином не заперечується відповідачем.

За таких обставин суд зазначає, що в матеріалах справи відсутні докази, підтверджуючи здійснення відповідачем поставок товару за договором №ОД/НХ-18-484НЮ від 31.05.2018р.

Згідно з положеннями ч.1 ст.526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. В силу вимог ч.1 ст.525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічні вимоги щодо виконання зобов`язань містяться і у ч.ч.1, 7 ст.193 Господарського кодексу України.

Відповідно до ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 598 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Водночас, згідно ст. 599 Цивільного кодексу України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

За результатами розгляду справи судом встановлено, що відповідач, в порушення вимог ст.ст. 525, 526, 530 Цивільного кодексу України та ст. 193 Господарського кодексу України неналежно виконав умови договору №ОД/НХ-18-484НЮ від 31.05.2018р., а саме не здійснив поставку товару, при цьому обов`язок щодо поставки товару мав бути виконаний відповідачем у строк до 30.06.2018 року.

Частиною 2 статті 218 Господарського кодексу України встановлено, що учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями в цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання зобов`язання.

За приписами статті 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно п. 11.3 договору, постачальник за даним договором несе, зокрема, відповідальність: у разі затримки поставки товару або поставки не в повному обсязі, заявленому замовником, постачальник сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості непоставленого товару, за кожен день затримки; за порушення термінів поставки продукції, визначених договором, постачальник має сплачувати штраф у розмірі 20% від вартості непоставленої в строк продукції.

Статтею 3 Цивільного кодексу України передбачено, що однією з загальних засад цивільного законодавства є свобода договору.

Розкриваючи зміст засади свободи договору у ст. 6 та ст. 627 Цивільний кодекс України визначає, що свобода договору полягає в праві сторін вільно вирішувати питання при укладенні договору, виборі контрагентів та погодженні умов договору.

Враховуючи, що умовами договору сторонами на свій розсуд було визначено розмір штрафу у вигляді 20% від вартості непоставленої в строк продукції, тоді як за умовами договору поставка товару загальною вартістю 659986,32 грн., незалежно від наявності замовлення позивача, мала бути здійснена відповідачем до 30.06.2018 року, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог АТ "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Одеська залізниця" АТ "Українська залізниця" в частині стягнення з відповідача штрафу у розмірі 131 997,26 грн., що становить 20% від вартості непоставленого товару.

Надаючи правову оцінку вимогам позивача щодо стягнення з відповідача пені у розмірі 118978,30 грн. суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову в цій частині, з огляду на таке:

Дійсно, згідно умов договору, а саме графіку поставок (а.с. 20) поставка товару мала бути здійснена відповідачем у строк до 30.06.2018 року.

Водночас, положеннями п. 11.3 договору передбачено нарахування пені у разі затримки поставки товару або поставки не в повному обсязі.

Отже, суд зазначає, що право на нарахування пені у даному випадку виникає у позивача у разі затримки або поставки товару не в повному обсязі.

При цьому, у матеріалах справи відсутні докази з яких суд міг би дійти висновку, що відповідачем фактично здійснено поставку товару із затримкою, тобто із припиненням дій по поставці товару, чи здійснено часткову поставку товару по кількісному показнику, тоді як матеріали справи свідчать, що поставка товару не відбувалась взагалі.

За таких обставин, суд дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача піні у розмірі 131 997,26 грн.

Враховуючи відмову у задоволені позовних вимог в частині стягнення з відповідача пені, суд не надає правову оцінку здійсненому позивачем розрахунку розміру пені.

Водночас, з приводу позиції відповідача щодо необхідності зменшення судом розміру штрафних санкцій, суд зазначає таке:

Норми матеріального права, а саме ст. 233 Господарського кодексу України, яка цілком кореспондується із ч.3 ст. 551 Цивільного кодексу України, встановлюють, що суд має право зменшити розмір санкцій, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Так, відповідно до п. 42 інформаційного листа Вищого господарського суду України №01-8/211 від 07.04.2008р. "Про деякі питання практики застосування норм Цивільного та Господарського кодексів України" при застосуванні частини третьої статті 551 ЦК України та статті 233 ГК України слід мати на увазі, що поняття "значно" та "надмірно" є оціночними і мають конкретизуватися судом у кожному конкретному випадку. При цьому слід враховувати, що правила частини третьої статті 551 ЦК України та статті 233 ГК України направлені на запобігання збагаченню кредитора за рахунок боржника, недопущення заінтересованості кредитора у порушенні зобов`язання боржником.

Разом з тим, ст. 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Отже, виходячи із наведеного, в основу судового рішення про зменшення розміру неустойки має бути покладений обґрунтований висновок про наявність обставин, що дають змогу для такого зменшення.

Крім того, з аналізу матеріальних норм, які регулюють питання можливості зменшення розміру неустойки, вбачається, що законодавець у будь-якому випадку пов`язує наявність підстав для такого зменшення та оцінка доказів, що підтверджують зазначені обставини повинна бути здійснена за правилами статті 86 Господарського процесуального кодексу України.

Приймаючи до уваги вищевикладене, виходячи з матеріалів справи, суд не вбачає винятковості обставин та підстав скористатися правом на зменшення, в зв`язку з чим заявлене відповідачем клопотання не підлягає задоволенню.

Отже, суд дійшов висновку щодо наявності підстав для часткового задоволення позовних вимог АТ „Українська залізниця" в особі регіональної філії "Одеська залізниця" АТ "Українська залізниця" та стягнення з відповідача штрафу у розмірі 131 997,26 грн.

На підставі ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 3765,00 грн. покладаються на сторони пропорційно задоволеним судом позовним вимогам.

Керуючись ст.ст. 129, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1.Позов задовольнити частково.

2.Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім Одеського кабельного заводу "Одескабель" (65013, м. Одеса, Миколаївська дорога, 144; ) на користь Акціонерного товариства „Українська залізниця" (03680, м. Київ, вул. Тверська, 5; ) 131 997/сто тридцять одна тисяча дев`ятсот дев`яносто сім/грн. 26 коп. штрафної санкції.

3.В решті позову відмовити.

4.Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім Одеського кабельного заводу "Одескабель" (65013, м. Одеса, Миколаївська дорога, 144; ) на користь Акціонерного товариства „Українська залізниця" (03680, м. Київ, вул. Тверська, 5; ) 1980/одна тисяча дев`ятсот вісімдесят/грн. 20 коп. судового збору.

Рішення суду набирає законної сили в порядку ст. 241 ГПК України та може бути оскаржено в апеляційному порядку до Південно-західного апеляційного господарського суду через Господарський суд Одеської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 20 днів з дня складення повного судового рішення.

Накази видати після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 31 липня 2019 р.

Суддя Ю.М. Невінгловська