ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.08.2019м. ДніпроСправа № 904/2401/19

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Фещенко Ю.В.,

за участю секретаря судового засідання Ільєнко Д.Ю.

та представників:

від позивача: Постоєнко М.М.;

від відповідача: Фьоклін О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Акціонерного товариства "Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат" (м.Марганець, Дніпропетровської області)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Росукрмеханіка" (м. Дніпро)

про стягнення штрафних санкцій за порушення термінів поставки товару за специфікацією №1 від 20.03.2018 до договору поставки № 142 від 06.03.2018 у загальному розмірі 153 720 грн. 00 коп.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Акціонерне товариство "Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат" (далі - позивач) звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою, в якій просить суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Росукрмеханіка" (далі - відповідач) штрафні санкції за порушення термінів поставки товару за специфікацією № 1 від 20.03.2018 до договору поставки № 142 від 06.03.2018 у загальному розмірі 153 720 грн. 00 коп.

Ціна позову складається з наступних сум:

- 98 820 грн. 00 коп. - пеня;

- 54 900 грн. 00 коп. - штраф.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем зобов`язань за договором поставки № 142 від 06.03.2018 в частині своєчасної поставки товару, узгодженого сторонами у специфікації № 1 від 20.03.2018, у зв`язку з чим у позивача виникло право нарахування штрафних санкції, а саме: пені та штрафу. Так, за прострочення виконання зобов`язання на підставі пункту 11.2. договору позивач нарахував та просив суд стягнути з відповідача пеню за період прострочення з 18.07.2018 по 22.08.2018 в сумі 98 820 грн. 00 коп., а також штраф за прострочення поставки понад 10 календарних днів, розрахований у відповідності до умов пункту 11.2 договору (10% від суми непоставленого товару) у розмірі 54 900 грн. 00 коп.

Ухвалою суду від 10.06.2019 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду по суті за правилами спрощеного позовного провадження на 08.07.2019.

Від відповідача надійшло клопотання (вх. суду № 29561/19 від 04.07.2019), в якому він просив суд перенести судове засідання на іншу дату, у зв`язку з неможливістю забезпечення явки його представника, одержання первинних документів по справі та підготовки відзиву на позовну заяву.

У судове засідання 08.07.2019 з`явився представник позивача. Представник відповідача у вказане судове засідання не з`явився, але судом було враховано наявність клопотання відповідача про відкладення розгляду справи.

З метою надання можливості відповідачу скористатися процесуальними правами, визначеними статтями 42 та 46 Господарського процесуального кодексу України, та з метою дотримання принципів господарського судочинства, а саме: рівності усіх учасників перед законом і судом та змагальності, суд дійшов висновку про необхідність відкладення розгляду справи та продовження строку для подання учасниками справи своїх доводів і заперечень щодо позовних вимог,

Так, ухвалою суду від 08.07.2019 розгляд справи по суті було відкладено на 29.07.2019; з ініціативи суду продовжені процесуальні строки та надано учасникам справи можливість виконати пропозиції суду щодо подання відповідачем відзиву на позовну заяву та заперечень не пізніше як за п`ять днів до наступного судового засідання та позивачу - відповіді на відзив з повним обґрунтуванням належними та допустимими доказами не пізніше як за один день до наступного судового засідання.

Від відповідача надійшло клопотання (вх. суду № 31448/19 від 16.07.2019), в якому він просив суд долучити до матеріалів справи докази направлення позивачем з адреси електронної пошти відповідачу на адресу електронної пошти листа за вих. № 530 від 18.04.2018 про відкриття акредитиву на користь ТОВ "Росукрмеханіка" згідно з умовами специфікації № 1 від 20.03.2018 до договору поставки № 142 від 06.03.2018 на суму 571 699 грн. 99 коп., а саме: скріншот зі сторінки електронної пошти та підтвердження направлення листа про відкриття акредитиву.

Від відповідача надійшов відзив на позовну заяву (вх. суду № 33335/19 від 25.07.2019), в якому він просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на те, що поставка товару здійснена постачальником у встановлений 90-денній термін, тому що ані позов, ані додані до нього матеріали не містять доказів повідомлення позивачем відповідача про відкриття акредитиву. Отже, як вказує відповідач, початок перебігу строку поставки позивачем не доведений; зобов`язання, відповідно, не є порушеним та застосування штрафних санкцій до відповідача є безпідставним. Крім того, відповідач звертав увагу суду, що розрахунок за поставлений товар був проведений покупцем лише 31.10.2018 платіжними дорученнями № 9443 на суму 22 700 грн. 00 коп. та № 9445 на суму 548 999 грн. 99 коп. Вказана оплата відбулася лише після підписання сторонами додаткової угоди № 4 від 17.09.2018, якою сторони змінили порядок здійснення оплати з акредитиву на списання коштів з рахунку покупця.

У судове засідання 29.07.2019 з`явилися представники позивача та відповідача.

Представником відповідача у вказаному судовому засіданні було зазначено, що під час підготовки відзиву на позовну заяву, він виходив із доказів, наданих позивачем разом із позовною заявою. Однак, під час розгляду справи судом, позивачем було долучено до матеріалів справи додаткові докази щодо відкриття акредитиву, які мають істотне значення, у зв`язку з чим існує потреба для надання часу відповідачу для ознайомлення з матеріалами справи та підготовки пояснень з цього приводу.

Враховуючи вказані обставини, ухвалою суду від 29.07.2019 відповідно до частини 2 статті 216 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено перерву у судовому засіданні до 01.08.2019 та з ініціативи суду продовжено строки для подання учасниками справи своїх доводів і заперечень щодо позовних вимог, з метою надання можливості сторонам скористатися процесуальними правами, визначеними статтями 42 та 46 Господарського процесуального кодексу України, та з метою дотримання принципів господарського судочинства, а саме: рівності усіх учасників перед законом і судом та змагальності.

Від позивача надійшло клопотання (вх. суду № 34466/19 від 01.08.2019), в якому він наголошував на тому, що термін поставки товару залежить виключно від моменту відкриття акредитиву та жодним чином не залежить від способу та дати повідомлення постачальника про його відкриття. Щодо моменту відкриття акредитиву позивач зазначив, що акредитив №600U/UAH/6056 від 17.04.2018 на суму 571 699 грн. 99 коп. по специфікації № 1 від 20.03.2018 до договору поставки № 142 від 06.03.2018 був відкритий 17.04.2018, про що відповідач був повідомлений 17.04.2018 ПАТ "Банк Кредит Дніпро", шляхом направлення SWIFT-повідомлення до банку відповідача, про що свідчить лист АТ "Банк Кредит Дніпро", який позивачем був долучений до вказаного клопотання. Крім того, позивач зауважив, що і позивачем засобами електронного зв`язку додатково було повідомлено відповідача листом №530 від 18.04.2018 про відкриття вищевказаного акредитиву та про строк його дії, із зазначенням необхідності виконання поставки товару по договору до І6.07.2018 (копія листа та докази його направлення електронною поштою були також додані до клопотання). Як вказував позивач, обізнаність відповідача про те, що акредитив на виконання специфікації №1 до договору був відкритий 17.04.2018, підтверджується документально - видаткова накладна № РН-23/08 від 23.08.2018, яка складалася безпосередньо відповідачем та в якій зазначені повні реквізити акредитиву.

У судове засідання 01.08.2019 з`явилися представники позивача та відповідача.

Представник позивача у судовому засіданні 01.08.2019 виклав зміст позовних вимог, навів доводи в їх обґрунтування.

Представник відповідача у судовому засіданні 01.08.2019 проти задоволення позовних вимог заперечував, посилаючись на доводи, викладені у відзиві на позовну заяву.

Представник позивача у вказаному судовому засіданні виклав зміст клопотання, поданого до суду 01.08.2019 та просив суд вважати його відповіддю на відзив на позовну заяву.

Судом враховано, що всіма учасниками судового процесу висловлена своя правова позиція у даному спорі, а також представниками позивача та відповідача у судовому засіданні 01.08.2019 наголошено на тому, що ними повідомлені суду всі обставини та долучені до матеріалів справи всі докази, необхідні для правильного вирішення спору.

Судом також враховано, що в силу вимог частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

При цьому, такий розумний строк визначений у статті 248 Господарського процесуального кодексу України, яка передбачає, що суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Провадження у даній справі відкрито 10.06.2019, отже строк на розгляд даної справи закінчується 09.08.2019 та нормами Господарського процесуального кодексу України не передбачено можливості його продовження з будь-яких поважних причин.

З огляду на те, що матеріали справи містять всі докази, які мають значення для правильного вирішення спору, враховуючи достатність часу, наданого учасникам справи для підготовки до судового засідання та подання доказів, враховуючи продовження строку за ініціативою суду для надання відповідачем відзиву на позовну заяву, а також закінчення строку на розгляд даної справи, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивної господарського процесу, закріплені у статті 129 Конституції України та статтях 13, 14, 74 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом, а також виконання завдання господарського судочинства - справедливого, неупередженого та своєчасного вирішення судом спору, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

При цьому, суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (частина 2 статті 2 Господарського процесуального кодексу України).

Під час розгляду справи судом досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

У судовому засіданні 01.08.2019 проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Суд, розглянувши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача,

ВСТАНОВИВ:

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Так, 06.03.2018 між Товариства з обмеженою відповідальністю "Росукрмеханіка" (далі - постачальник, відповідач) та Публічним акціонерним товариством "Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат", яке 20.04.2018 змінило найменування на Акціонерне товариство "Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат" (далі - покупець, позивач) було укладено договір поставки № 142 (далі - договір, а.с.11-14), відповідно до умов якого з метою здійснення господарської діяльності постачальник зобов`язується передати у власність покупцеві товар, повне найменування якого (номенклатура, асортимент), марка, вид, сорт, кількісні та якісні характеристики, код товару за УКТ ЗЕД вказуються в специфікаціях (додатках) до договору (далі - товар), які є його невід`ємною частиною, а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар та оплатити його в порядку і на умовах, передбачених договором (пункт 1.1. договору).

У пункті 13.1. договору сторони визначили, що договір набуває чинності з моменту його підписання та діє до 31.03.2019, а в частині гарантійних зобов`язань постачальника протягом усього гарантійного строку на товар.

Доказів визнання недійсним, зміни або розірвання вказаного договору сторонами суду не надано.

Судом встановлено, що укладений правочин за своїм змістом та правовою природою є договором поставки, який підпадає під правове регулювання норм § 3 глави 54 Цивільного кодексу України та § 1 глави 30 Господарського кодексу України.

Згідно з частиною 1 статті 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

За приписами частини 2 статті 712 Цивільного кодексу України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до частини 1 статті 662 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

У пункті 2.1. договору сторони визначили, що детальна інформація про кількісні та якісні характеристики товару міститься в специфікаціях (додатках) до договору.

Відповідно до пункту 4.1. договору загальна вартість товару за договором становить суму партій товару по всіх специфікаціях (додатках) до договору.

Відповідно до умов пункту 4.2. договору ціна кожного найменування товару, його марки, вид, сорту, одиниці виміру, а також загальна вартість кожної партії товару вказуються в специфікаціях (додатках) до договору.

Постачальник зобов`язується поставити покупцю товар способом і на умовах, зазначених в специфікаціях (додатках) до договору; умови поставки визначаються відповідно до Міжнародних правил тлумачення торгових термінів Інкотермс 2010 (пункт 3.1. договору).

В силу приписів статті 663 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього кодексу.

Так, у пункті 3.10. договору сторони погодили, що постачальник зобов`язується поставити товар покупцю в строки, визначені в специфікації до договору, а також провести за свій рахунок завантаження на автомобільний або залізничний транспорт покупця товару належної якості.

Дата поставки товару визначається в специфікаціях до договору (пункт 3.11. договору).

У відповідності до умов пунктів 1.1., 2.1., 3.1., 3.10., 3.11., 4.2. договору, сторонами було підписано специфікацію № 1 від 20.03.2018 до договору, в якій сторонами були погоджені умови щодо характеристик товару, його кількість, ціну, умови щодо порядку поставки та розрахунку (а.с.18).

Зокрема, у специфікації № 1 від 20.03.2018 сторони погодили поставку:

1) редуктору ЦДН-700РМ-1 у кількості 1 шт. за ціною без ПДВ 383 333 грн. 33 коп.; сума без ПДВ 383 333 грн. 33 коп.; термін поставки - протягом 90 календарних днів з моменту відкриття акредитиву;

2) редуктору головного підйому Ц2-400-31,5-31М-У1 у кількості 2 шт. за ціною без ПДВ 37 083 грн. 33 коп.; сума без ПДВ 74 166 грн. 66 коп.; термін поставки - протягом 90 календарних днів з моменту відкриття акредитиву;

3) редуктору головного підйому 1 ЦЗУ-250-31,5-31У-1 у кількості 1 шт. за ціною без ПДВ 18 916 грн. 67 коп.; сума без ПДВ 18 916 грн. 67 коп.; термін поставки - протягом 90 календарних днів з моменту відкриття акредитиву.

Відповідно до умов специфікації № 1 від 20.03.2018:

- умовами поставки товару є: DDP, м. Марганець, Промзона, склад ПАТ "Марганецький ГЗК" згідно з Правилами Інкотермс;

- вид акредитива: покритий, подільний;

- сума акредитиву: 571 699 грн. 99 коп. з ПДВ. термін дії акредитиву 150 календарних днів;

- банк покупця АБ "Південний" в м. Одеса, МФО 328209, Swift Code: PIVDUA22, ПАТ "Банк Кредит Дніпро" м. Київ, МФО 305749, Swift Code: CRDEUA2N, АТ Таксомбанк, м.Київ, МФО 339500, Swift: MUNIUA22;

- авізуючий банк ПАТ КБ "Приватбанк" м. Дніпро, МФО 305299, Swift Code: PBANUA2X;

- виконуючий банк - АБ "Південний" в м. Одеса, МФО 328209, Swift Code: PIVDUA22, ПАТ "Банк Кредит Дніпро" м. Київ, МФО 305749, Swift Code: CRDEUA2N.

Відповідно до умов пункту 3.7. договору датою поставки товару є:

- дата передачі товару постачальником покупцеві, яка зазначена в підписаній обома сторонами видатковій накладній, товарно-транспортній накладній;

- дата передачі товару згідно залізничної накладної постачальником органу залізничного транспорту при поставці товару на умовах FCA, CPT - станція відправлення;

- дата отримання товару згідно залізничної накладної покупцем від органу залізничного транспорту при поставці товару на умовах DDP - станція призначення.

Зобов`язання постачальника щодо поставки товару вважаються повністю виконаними в момент підписання сторонами договору акту прийому-передачі товару за якістю (у випадку оплати товару за акредитивною формою: акту приймання-передачі товару за кількістю та якістю) (пункт 3.8. договору).

Як вбачається з матеріалів справи, обумовлений в специфікації № 1 від 20.03.2018 товар було поставлено відповідачем наступним чином:

- редуктор головного підйому 1 ЦЗУ-250-31,5-31У1 у кількості 1 шт на суму 22 700 грн. 00 коп. було поставлено відповідно до видаткової накладної № РН-17/07-2 від 17.07.2018 (а.с.19). При цьому, у відповідності до умов пунктів 3.2. та 3.8. договору на підтвердження передачі товару сторонами було підписано акт приймання-передачі товару від 18.07.2018, в якому вони підтвердили, що товар поставлений у повній відповідності до вимог договору; за кількістю та якістю сторони претензій не мають (а.с.21);

- редуктор ЦДН-700РМ-1 у кількості 1 шт на суму 383 333 грн. 33 коп. та редуктор головного підйому Ц2-400-31,5-31М-У1 у кількості 2 шт на суму 74 166 грн. 66 коп. було поставлено відповідно до видаткової накладної № РН-23/08 від 23.08.2018 (а.с.20). У відповідності до умов пунктів 3.2. та 3.8. договору на підтвердження передачі товару сторонами було підписано акт приймання-передачі товару від 23.0.2018, в якому вони підтвердили, що товар поставлений у повній відповідності до вимог договору; за кількістю та якістю сторони претензій не мають (а.с.22).

Суд зауважує, що товар, визначений умовами договору (специфікації), у повній мірі відповідає товару, що було поставлено згідно з вказаними накладними, а отже судом визначено, що сторонами в цій частині були дотримані умови договору.

При цьому, відповідно до частин 1 та 2 статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.

Так, підписання покупцем накладної, яка є первинним обліковим документом у розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" і відповідає вимогам статті 9 вказаного Закону і Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку та фіксує факт здійснення господарської операції.

Товар, зазначений у вище вказаних накладних, прийнято у позивача без будь-яких зауважень до їх оформлення.

Звертаючись із позовною заявою до суду, позивач зазначав, що відповідачем були порушені зобов`язання за договором поставки № 142 від 06.03.2018 в частині своєчасної поставки товару, узгодженого сторонами у специфікації № 1 від 20.03.2018, у зв`язку з чим у позивача виникло право нарахування штрафних санкції, а саме: пені та штрафу. Так, за прострочення виконання зобов`язання на підставі пункту 11.2. договору позивач нарахував та просив суд стягнути з відповідача пеню за період прострочення з 18.07.2018 по 22.08.2018 в сумі 98 820 грн. 00 коп., а також штраф за прострочення поставки понад 10 календарних днів, розрахований у відповідності до умов пункту 11.2 договору (10% від суми непоставленого товару) у розмірі 54 900 грн. 00 коп. Відповідач із правомірністю нарахування вказаних штрафних санкцій не погоджується, вважає, що ним виконані зобов`язання за договором належним чином, що і є причиною спору.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з огляду на таке.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

В силу статей 525, 526 Цивільного кодексу України та статті 193 Господарського кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, умов договору та вимог зазначених Кодексів, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частини 2 статті 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Згідно з нормами статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно зі статтею 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Крім того, статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Як було вказано вище, у специфікації № 1 від 20.03.2019 сторонами були погоджені умови щодо терміну поставки узгодженого у ній товару, а саме: протягом 90 календарних днів з моменту відкриття акредитиву.

Як вбачається з наявних у справі доказів, акредитив № 600U/UAH/6056 від 17.04.2018 на суму 571 699 грн. 99 коп. по специфікації № 1 від 20.03.2018 до договору поставки № 142 від 06.03.2018 був відкритий 17.04.2018, про що відповідач був повідомлений 17.04.2018 банком - ПАТ "Банк Кредит Дніпро", шляхом направлення SWIFT-повідомлення до банку відповідача (а.с.75, 76).

Факт відкриття вказаного акредитиву підтверджується також листом АТ "Банк Кредит Дніпро" № 25-3362 від 31.07.2019, в якому вказано номер акредитиву - № 600U/UAH/6056, дату його відкриття - 17.04.2018, суму акредитиву - 571 699 грн. 99 коп.; фірму-бенефіціара - ТОВ "Росукрмеханіка" (35681592); дату і спосіб повідомлення бенефіціара про відкриття акредитиву - SWIFT-повідомлення до банку бенефіціара (а.с.74).

При цьому, під час розгляду справи судом відповідач заперечував факт отримання повідомлення про відкриття акредитиву та вказував, що ані позов, ані додані до нього матеріали не містять доказів повідомлення позивачем відповідача про відкриття акредитиву. Отже, як вказував відповідач, початок перебігу строку поставки позивачем не доведений; зобов`язання, відповідно, не є порушеним та застосування штрафних санкцій до відповідача є безпідставним.

З приводу вказаних заперечень відповідача суд зазначає слідуюче.

Судом враховано, що у пункті 6.11. специфікації № 1 від 20.03.2018 до договору поставки № 142 від 06.03.2018 сторони визначили наступні електронні адреси для повідомлень про відкриття акредитива, про розбіжності документів з умовами акредитива, про зміни умов акредитива:

- з боку постачальника - ;

- з боку покупця - ; ; ; ; .

При цьому, як вбачається з матеріалів справи, позивачем з визначеної пунктом 6.11. специфікації адреси () 19.04.2019 було повідомлено відповідача також на визначену вказаним пунктом його адресу () про відкриття акредитиву № 600U/UAH/6056 від 17.04.2018 на суму 571 699 грн. 99 коп. по специфікації № 1 від 20.03.2018 до договору, а також було вказано про строк поставки товару, а саме: до 16.07.2018. Вказане вбачається з наявних у справі доказів, а саме:

- листа № 530 від 18.04.2018 (а.с. 77);

- скріншоту зі сторінки електронної пошти та підтвердження направлення такого листа відповідачу на електронну адресу - - 19.04.2018 (а.с.55, 57, 78).

Суд відзначає, що у специфікації № 1 від 20.03.2019 сторонами були погоджені умови щодо терміну поставки узгодженого у ній товару - протягом 90 календарних днів саме з моменту відкриття акредитиву, а не з моменту отримання повідомлення позивача про його відкриття, як помилково вважає відповідач.

При цьому, будь-яких застережень щодо продовження строків поставки товару у випадку неповідомлення відповідача про відкриття відповідного акредитиву ні умови договору ні умови специфікації не містять.

Обізнаність відповідача про те, що акредитив на виконання специфікації № 1 до договору був відкритий, підтверджується також видатковою накладною № РН-23/08 від 23.08.2018, яка підписана, зокрема, і відповідачем та в якій зазначені повні реквізити акредитиву (а.с.19).

Отже, суд відхиляються заперечення відповідача щодо відсутності порушень терміну поставки товару за специфікацією № 1 від 20.03.2019, у зв`язку з неповідомленням його про відкриття відповідного акредитиву.

Крім того, у відзиві на позовну заяву відповідач звертав увагу суду, що розрахунок за поставлений товар був проведений покупцем лише 31.10.2018 платіжними дорученнями № 9443 на суму 22 700 грн. 00 коп. та № 9445 на суму 548 999 грн. 99 коп. Вказана оплата відбулася лише після підписання сторонами додаткової угоди № 4 від 17.09.2018, якою сторони змінили порядок здійснення оплати з акредитиву на списання коштів з рахунку покупця.

З цього приводу суд зазначає, що додаткова угода № 4 від 17.09.2018 до договору не містить умов щодо зміни строків поставки товару за специфікацією № 1 від 20.03.2019, а лише встановлює інший порядок оплати товару, поставленого за нею. В той же час, порушення строків поставки товару відбулося вже 18.07.2018 і укладення вказаної додаткової угоди не впливає на наявність прострочення з поставки товару, яке відбулося раніше.

Надаючи правову оцінку спірним відносинам, що виникли між сторонами у справі, суд виходить із наступного.

Такий вид забезпечення виконання зобов`язання як пеня та її розмір встановлено частиною 3 статті 549 Цивільного кодексу України, частиною 6 статті 231 Господарського кодексу України, статтями 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" та частиною 6 статті 232 Господарського кодексу України.

У відповідності до вказаних норм, у пункті 11.2. договору сторони передбачили, що у разі порушення термінів поставки товару за договором покупець має право стягнути з постачальника пеню у розмірі 0,5% від суми непоставленого (недопоставленого) товару за кожен день прострочення; у разі продовження прострочення понад 10 календарних днів покупець має право додатково стягнути з постачальника штраф у розмірі 10% від суми непоставленого (недопоставленого) товару.

При цьому, оскільки обов`язок відповідача щодо поставки товару не є грошовим зобов`язанням, а та обставина, що за порушення строку поставки товару за договором постачальник зобов`язаний сплатити покупцю пеню в розмірі 0,5% від вартості непоставленого товару за кожен день прострочення поставки, не перетворює визначену договором пеню у пеню за порушення грошового зобов`язання, до спірних правовідносин не підлягають застосуванню вимоги Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", яким передбачено застосування відповідальності за невиконання грошового зобов`язання.

Одним із видів господарських санкцій згідно з частиною 2 статті 217 Господарського кодексу України є штрафні санкції, до яких віднесено штраф та пеню.

Право встановити в договорі розмір та порядок нарахування штрафу надано сторонам частиною 4 статті 231 Господарського кодексу України .

Можливість одночасного стягнення пені та штрафу за порушення окремих видів господарських зобов`язань передбачено частиною 2 статті 231 Господарського кодексу України .

В інших випадках порушення виконання господарських зобов`язань чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень передбачати в договорі одночасне стягнення пені та штрафу, що узгоджується із свободою договору, встановленою статтею 627 Цивільного кодексу України, коли сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Розмір штрафних санкцій відповідно до частини 4 статті 231 Господарського кодексу України встановлюється законом, а в разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання, або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Судом враховано, що відповідно до статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

При цьому, Конституційний Суд України у справі про відповідальність юридичних осіб (рішення № 7-рп/2001 від 30.05.2001 у справі № 1-22/2001) дійшов висновку що загальновизнаним є поділ юридичної відповідальності за галузевою структурою права на такі основні види: цивільно-правову, кримінальну, адміністративну та дисциплінарну. Виходячи зі змісту цього тлумачення не можуть бути ототожнені поняття санкцій та вид відповідальності. Пеня та штраф не є окремими видами відповідальності, а є різновидом штрафних санкцій. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

Таким чином, згідно з нормами статті 61 Конституції України не обмежується розмір санкцій чи їх набір при притягненні до одного виду юридичної відповідальності.

Крім того, можливість одночасного застосування штрафу та пені прямо вбачається із Господарського кодексу України (стаття 231 Господарського кодексу України), який передбачає можливість одночасного застосування пені та штрафу.

В даному випадку, обидві сторони спірного правочину є суб`єктами господарювання, відповідачем було порушено саме господарське зобов`язання, а тому згідно з приписами статті 9 Цивільного кодексу України та статті 4 Господарського кодексу України до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення Господарського кодексу України, як спеціального закону в частині відповідальності за порушення у сфері господарювання.

Отже, суд вважає, що одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить приписам статті 61 Конституції України.

Так, як неодноразово наголошував Верховний Суд, можливість одночасного стягнення пені та штрафу за порушення окремих видів господарських зобов`язань передбачено частиною 2 статті 231 Господарського кодексу України, а одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить приписам статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 Цивільного кодексу України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 Господарського кодексу України видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

Зокрема, останній такий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 23.07.2019 у справі № 910/7398/18. Аналогічна правова позиція наведена в постанові Верховного Суду від 09.02.2018 у справі № 911/2813/17, а відповідно до частини 4 статті 236 Господарського процесуального кодексу України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує відповідні висновки, викладені в постановах Верховного Суду.

За прострочення виконання зобов`язання на підставі пункту 11.2. договору позивач нарахував та просив суд стягнути з відповідача пеню за період прострочення з 18.07.2018 по 22.08.2018 в сумі 98 820 грн. 00 коп., а також штраф за прострочення поставки понад 10 календарних днів, розрахований у відповідності до умов пункту 11.2 договору (10% від суми непоставленого товару) у розмірі 54 900 грн. 00 коп.

Господарським судом здійснено перевірку розрахунку пені в сумі 98 820 грн. 00 коп., зробленого позивачем, та встановлено, що під час його проведення позивачем було вірно визначено період прострочення (не виходячи за межі періоду, що визначений судом) та суму, на яку слід здійснювати нарахування пені, арифметично розрахунок також проведено вірно (а.с.5).

Отже, розрахунок пені, здійснений позивачем, визнається судом обґрунтованим та таким, що відповідає вимогам законодавства та фактичним обставинам справи.

Перевіривши здійснений позивачем розрахунок штрафу в сумі 54 900 грн. 00 коп., суд також вважає його арифметично вірним та таким, що відповідає умовам договору та фактичним обставинам справи.

Разом з цим, частиною 1 статті 617 Цивільного кодексу України зазначено, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо воно доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Таким чином, порушення зобов`язання за відсутності вини вважається випадком, який унеможливлює його виконання як непереборною силою, так і будь-якою іншою обставиною, настання якої боржник не міг передбачити. Для того, щоб довести наявність випадку, відповідач повинен довести відсутність його вини.

Слід зазначити, що відповідно до частини 1 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Пункт 3 частини 2 статті 129 Конституції України визначає одним із принципів судочинства змагальність сторін та свободу в наданні ними своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Згідно з частинами 1, 3 статті 74, частиною 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Отже, обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

При цьому, доказів наявності обставин, передбачених статтею 617 Цивільного кодексу України, відповідачем суду не надано, як і не доведено факт відсутності прострочення з поставки товару за специфікацією № 1 від 20.03.2019.

Враховуючи викладені обставини, є наявним факт прострочення поставки товару, обумовленого у специфікації № 1 від 20.03.2018 до договору поставки № 142 від 06.03.2018.

Отже, суд дійшов висновку про правомірність застосування відповідальності, встановленої договором.

Враховуючи викладене, вимоги позивача про стягнення пені в сумі 98 820 грн. 00 коп. та штрафу в сумі 54 900 грн. 00 коп. є правомірними та такими, що підлягають задоволенню.

З урахуванням викладеного, позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача; стягненню з відповідача на користь позивача підлягають 2 305 грн. 80 коп. витрат по сплаті судового збору.

Керуючись статтями 2, 3, 20, 73 - 79, 86, 91, 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Акціонерного товариства "Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Росукрмеханіка" про стягнення штрафних санкцій за порушення термінів поставки товару за специфікацією № 1 від 20.03.2018 до договору поставки № 142 від 06.03.2018 у загальному розмірі 153 720 грн. 00 коп. - задовольнити у повному обсязі.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Росукрмеханіка" (49000, м.Дніпро, Аеродром, будинок 12, квартира 72; ідентифікаційний код 35681592) на користь Акціонерного товариства "Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат" (53400, Дніпропетровська область, м. Марганець, вулиця Єдності, будинок 62; ідентифікаційний код 00190911) - 98 820 грн. 00 коп. - пені, 54 900 грн. 00 коп. - штрафу, 2 305 грн. 80 коп. - витрат по сплаті судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня підписання рішення, шляхом подання апеляційної скарги до Центрального апеляційного господарського суду.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 01.08.2019

Суддя Ю.В. Фещенко