РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

22.07.2019Справа № 910/2585/19
Суддя Мудрий С.М. розглянувши справу

за позовом акціонерного товариства "Укрпошта" в особі філії Київської міської дирекції АТ "Укрпошта"

до акціонерного товариства "Київенерго"

про стягнення 1 317 826,64 грн.

При секретарю судового засідання: Єрмоловій Р.М.

Представники сторін:

від позивача: Мохонько О.А. - представник за довіреністю № 13-16/26 від 29.03.2019 р.;

від відповідача: Плахотнюк Я.В. - представник за довіреністю № 19010201 від 02.01.2019 р.

ВСТАНОВИВ:

До господарського суду міста Києва надійшла позовна заява акціонерного товариства "Укрпошта" в особі філії Київської міської дирекції АТ "Укрпошта" до акціонерного товариства "Київенерго" про стягнення 1 317 826,64 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що між сторонами укладено 65 типових договорів на постачання теплової енергії.

На виконання умов договорів, позивачем здійснено попередню оплату за березень-квітень 2018 року згідно договірних навантажень та об`ємів споживання.

У зв`язку з закінченням опалювального сезону 2017-2018 рр. та починаючи з 01.05.2018 року відповідач припинив діяльність у сфері теплопостачання, тому, як зазначено позивачем у відповідача як надавача послуг утворилась заборгованість перед позивачем в розмірі 1 053 878,84 грн.

У зв`язку з чим позивач звернувся в суд з вимогами про стягнення з відповідача грошових коштів у сумі 1 317 826,64 грн. з яких: 1 053 878,84 грн. - сума основного боргу, 54 615,70 грн. - втрати від інфляції, 23 907,17 грн. - 3% річних, 185 424,93 грн. пеня.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 11.03.2019 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Вирішено справу розглядати за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання у справі призначено на 01.04.2019 року.

29.03.2019 року до канцелярії суду відповідачем подано відзив на позовну заяву.

В судовому засіданні 01.04.2019 року судом постановлено протокольну ухвалу про відкладення розгляду справи на 16.04.2019 року.

16.04.2019 року до канцелярії суду позивачем подано заперечення на відзив.

В судовому засіданні 16.04.2019 року відповідач заявив усне клопотання про відкладення розгляду справи.

16.04.2019 року судом постановлено протокольну ухвалу про відкладення розгляду справи на 13.05.2019 року.

03.05.2019 року відповідачем до канцелярії суду подано заперечення.

10.05.2019 року до канцелярії суду позивачем подано заяву про уточнення позовних вимог.

В судовому засіданні 13.05.2019 року судом постановлено протокольну ухвалу про відкладення розгляду справи на 28.05.2019 року та про продовження строку підготовчого засідання на 30 днів.

27.05.2019 року до канцелярії суду відповідачем подано письмові пояснення.

В судовому засіданні 28.05.2019 року представник позивача підтримав заяву про уточнення позовних вимог.

Представник відповідача заперечував проти задоволення даної заяви.

Суд прийняв заяву про уточнення позовних вимог.

Суд постановив протокольну ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду.

Представник відповідача заперечував проти розгляду справи по суті в той самий день після закінчення підготовчого судового засідання.

Судом постановлено протокольну ухвалу про відкладення розгляду справи на 11.06.2019 року.

В судовому засіданні 11.06.2019 року судом постановлено протокольну ухвалу про відкладення розгляду справи на 22.07.2019 року.

В судовому засіданні 22.07.2019 року представник позивача проси суд позов задовольнити.

Представник відповідача заперечував проти позову, просив суд в задоволенні позовних вимог відмовити.

В судовому засіданні на підставі ст. 240 Господарського процесуального кодексу України проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню частково.

Відповідно до ч.1 статті 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з ч.1 статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частина 2 статті 509 ЦК України передбачає, що зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно п.1 ч. 2 статті 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з ч. 1 статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Між публічним акціонерного товариства "Укрпошта" в особі філії Київської міської дирекції ПАТ "Укрпошта" (абонент) та акціонерним товариством "Київенерго" (енергопостачальна організація) укладено договори на постачання теплової енергії у гарячій воді, а саме:

- №153 -2548 від 01.11.2000 року,

- №520307-11 від 22.12.2015 року,

- №1532505-02 від 22.12.2015 року,

- №520682-01 від 22.12.2015 року,

- №520546-11 від 22.12.2015 року,

- №520482-01 від 22.12.2015 року,

- №1533616-01 від 22.12.2015 року,

- №521018-05 від 22.12.2015 року,

- №521179-01 від 22.12.2015 року,

- №520192-03 від 22.12.2015 року,

- №521360-04 від 22.12.2015 року,

- №7533213-01 від 04.12.2015 року,

- №7533177-01 від 04.12.2015 року,

- №320395 від 01.04.2011 року,

- №521424-06 від 22.12.2015 року,

- №521418-01 від 22.12.2015 року,

- №810227 від 01.03.2000 року,

- №2690070 від 26.08.2004 року,

- №7560169 від 22.09.2008 року,

- №230508 від 16.01.2015 року,

- №1540739-02 від 01.10.2015 року,

- №9854002-05 від 01.10.2015 року,

- №1110512-03 від 01.10.2015 року,

- №910423-01 від 18.12.2015 року,

- №340275-02 від 01.10.2015 року,

- №7533177-01 від 04.12.2015 року,

- №620399-01 від 11.01.2017 року,

- №910284-03 від 28.12.2015 року,

- №9377008-03 від 01.10.2015 року,

- №1110784-03 від 01.10.2015 року,

- №312327-03 від 01.10.2015 року,

- №250855-01 від 12.10.2015 року,

- №1545960-03 від 01.10.2015 року,

- №330031-01 від 01.10.2015 року,

- №312017-02 від 01.10.2015 року,

- №4340064-12 від 28.12.2015 року,

- №910328-02 від 28.12.2015 року,

- №510122-05 від 15.12.2015 року,

- №9588013-01 від 15.12.2015 року,

- №510087-06 від 15.12.2015 року,

- №510044-04 від 15.12.2015 року,

- №510057-09 від 15.12.2015 року,

- №8221001-02 від 01.10.2015 року,

- №9196017-01 від 01.10.2015 року,

- №8051021-03 від 01.10.2015 року,

- №3050043-01 від 01.10.2015 року,

- №8151009-04 від 01.10.2015 року,

- №810046-02 від 28.12.2015 року,

- №3080141-03 від 01.10.2015 року,

- №8031009-02 від 01.10.2015 року,

- №810004-02 від 28.12.2015 року,

- №910034-01 від 28.12.2015 року,

- №910253-01 від 28.12.2015 року,

- №911433-01 від 28.12.2015 року,

- №810220-03 від 28.12.2015 року,

- №540462-06 від 01.10.2015 року,

- №540585-03 від 01.10.2015 року,

- №530404-03 від 01.10.2015 року,

- №8393008-05 від 12.10.2015 року,

- №210143-01 від 12.10.2015 року,

- №250532-02 від 12.10.2015 року,

- №220197-06 від 12.10.2015 року,

- №9357023-03 від 07.12.2015 року,

- №250046-03 від 12.10.2015 року,

- №220214-09 від 12.10.2015 року,

- №312038-01 від 01.10.2015 року.

Відповідно до наказу Міністерства інфраструктури України №611 від 14.12.2018 «Про затвердження нової редакції Статуту ПАТ «Укрпошта» та інші питання діяльності» тип акціонерного товариства «Укрпошта» було змінено на приватне та перейменовано в акціонерне товариство «Укрпошта».

Відповідно до п. 1 ст. 265 ГК України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Пунктами 1, 2 статті 712 ЦК України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно із п. 6 статті 265 ГК України, до відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Відповідно до п.1.1 договорів предметом договорів є постачання, користування та своєчасна сплата в повному обсязі спожитої теплової енергії і гарячої води, на умовах, передбачених цим договором.

Згідно з п.2 додатку №4 «Порядок розрахунків за теплову енергію» договорів, абонент до початку розрахункового періоду (місяця) сплачує енергопостачальній організації вартість, заявленої у договорі кількості теплової енергії за розрахунковий період, з урахуванням сальдо розрахунків на початок місяця, або оформлює договір про заставу майна, згідно з ЗУ «Про заставу», як засіб гарантії сплати спожитої теплової енергії.

Як зазначено позивачем, на виконання умов договорів, ним здійснено попередню оплату за березень-квітень 2018 року згідно договірних навантажень та об`ємів споживання.

У зв`язку з закінченням опалювального сезону 2017-2018 рр. та починаючи з 01.05.2018 року відповідач припинив діяльність у сфері теплопостачання, у зв`язку з чим за відповідачем, як надавачем послуг, утворилась заборгованість перед позивачем в розмірі 1 053 878,84 грн.

Обґрунтовуючи свої вимоги позивач зазначає, що на виконання умов договорів між філією Київська міська дирекція АТ «Укрпошта» та АТ «Київенерго» 30.11.2018 року були підписані 65 актів звіряння взаємних розрахунків, відповідно до яких загальна сума переплати позивача становить 1 053 878,84 грн.

На адресу комунального концерну «Центр комунального сервісу» було направлено лист від 24.07.2018р. №63/66-2/407 (вх.. №01/3997 від 25.07.2018р.) стосовно повернення коштів попередньої оплати за надання послуг з опалення на розрахунковий рахунок дирекції від ПАТ «Київенерго» як за не використану теплову енергію.

17.12.2018 року на адресу відповідача направлено претензію-вимогу №63/66-2-675в якій з метою досудового врегулювання спору позивач пропонував в 30-ти денний строк з дня отримання претензії сплати борг. Вищезазначена претензія отримана відповідачем 29.12.2018 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №719.

У зв`язку з неповерненням коштів, позивач звернувся в суд.

Відповідно до ст.193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Зазначене також кореспондується зі ст.ст.525, 526 ЦК України, відповідно до яких зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності до ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України).

Як вбачається з матеріалів справи між сторонами 30.11.2018 року підписані акти звіряння розрахунків за теплову енергію відповідно до яких сальдо розрахунків за теплову енергію станом на 01.12.2018 (переплата АТ «Укрпошта») становить:

- 78 301, 70 грн. по договору №153 -2548 від 01.11.2000 року,

- 9 807, 78 грн. по договору №520307-11 від 22.12.2015 року,

- 3 601,43 грн. по договору №1532505-02 від 22.12.2015 року,

- 4 310,27 грн. по договору №520682-01 від 22.12.2015 року,

- 6 106,39 грн. по договору №520546-11 від 22.12.2015 року,

- 16 071,07 грн. по договору №520482-01 від 22.12.2015 року,

- 2 780,72 грн. по договору №1533616-01 від 22.12.2015 року,

- 13 213,20 грн. по договору №521018-05 від 22.12.2015 року,

- 9 355,63 грн. по договору №521179-01 від 22.12.2015 року,

- 13 804,07 грн. по договору №520192-03 від 22.12.2015 року,

- 21 360,71 грн. по договору №521360-04 від 22.12.2015 року,

- 4 879,27 грн. по договору №7533213-01 від 04.12.2015 року,

- 7 584,10 грн. по договору №7533177-01 від 04.12.2015 року,

- 33,51 грн. по договору №320395 від 01.04.2011 року,

- 7 003,18 грн. по договору №521424-06 від 22.12.2015 року,

- 13 712,61 грн. по договору №521418-01 від 22.12.2015 року,

- 31 954,54 грн. по договору №810227 від 01.03.2000 року,

- 211 673,66 грн. по договору №2690070 від 26.08.2004 року,

- 13 957,25 грн. по договору №7560169 від 22.09.2008 року,

- 22036,86 грн. по договору №230508 від 16.01.2015 року,

- 13 206,41 грн. по договору №1540739-02 від 01.10.2015 року,

- 1 935,19 грн. по договору №9854002-05 від 01.10.2015 року,

- 16 431,82 грн. по договору №1110512-03 від 01.10.2015 року,

- 6 154,51 грн. по договору №910423-01 від 18.12.2015 року,

- 8 218,91 грн. по договору №340275-02 від 01.10.2015 року,

- 6 360,01 грн. по договору №620399-01 від 11.01.2017 року,

- 9 590,57 грн. по договору №910284-03 від 28.12.2015 року,

- 7 256,72 грн. по договору №9377008-03 від 01.10.2015 року,

- 15 575,85 грн. по договору №1110784-03 від 01.10.2015 року,

- 9 971,90 грн. по договору №312327-03 від 01.10.2015 року,

- 9 404,73 грн. по договору №250855-01 від 12.10.2015 року,

- 5 917,94 грн. по договору №1545960-03 від 01.10.2015 року,

- 23 527,16 грн. по договору №330031-01 від 01.10.2015 року,

- 21 377,89 грн. по договору №312017-02 від 01.10.2015 року,

- 5 617,28 грн. по договору №4340064-12 від 28.12.2015 року,

- 28 521,96 грн. по договору №910328-02 від 28.12.2015 року,

- 9 473,50 грн. по договору №510122-05 від 15.12.2015 року,

- 9 636,74 грн. по договору №9588013-01 від 15.12.2015 року,

- 17 618,04 грн. по договору №510087-06 від 15.12.2015 року,

- 6 909,32 грн. по договору №510044-04 від 15.12.2015 року,

- 14 422,70 грн. по договору №510057-09 від 15.12.2015 року,

- 6 3241,83 грн. по договору №8221001-02 від 01.10.2015 року,

- 4 368,47 грн. по договору №9196017-01 від 01.10.2015 року,

- 3 773,57 грн. по договору №8051021-03 від 01.10.2015 року,

- 4 755,30 грн. по договору №3050043-01 від 01.10.2015 року,

- 10 194,06 грн. по договору №8151009-04 від 01.10.2015 року,

- 8 268,76 грн. по договору №810046-02 від 28.12.2015 року,

- 5 131,89 грн. по договору №3080141-03 від 01.10.2015 року,

- 4 831,36 грн. по договору №8031009-02 від 01.10.2015 року,

- 16 360,06 грн. по договору №810004-02 від 28.12.2015 року,

- 5 545,55 грн. по договору №910034-01 від 28.12.2015 року,

- 12 566,59 грн. по договору №910253-01 від 28.12.2015 року,

- 26 177,71 грн. по договору №911433-01 від 28.12.2015 року,

- 23 639,98 грн. по договору №810220-03 від 28.12.2015 року,

- 21 304,66 грн. по договору №540462-06 від 01.10.2015 року,

- 21 175,78 грн. по договору №540585-03 від 01.10.2015 року,

- 2 945,65 грн. по договору №530404-03 від 01.10.2015 року,

- 2 539,89 грн. по договору №8393008-05 від 12.10.2015 року,

- 6 866,18 грн. по договору №210143-01 від 12.10.2015 року,

- 32 239,86 грн. по договору №250532-02 від 12.10.2015 року,

- 49 031,91 грн. по договору №220197-06 від 12.10.2015 року,

- 18 179,11 грн. по договору №9357023-03 від 07.12.2015 року,

- 16 632,06 грн. по договору №250046-03 від 12.10.2015 року,

- 11 870,38 грн. по договору №220214-09 від 12.10.2015 року,

- 651,13 грн. по договору №312038-01 від 01.10.2015 року.

Також, в матеріалах справи наявні платіжні доручення, що підтверджують сплату авансових платежів по договорах.

Розпорядженням Київської міської державної адміністрації від 27.12.2017 №1693 "Про деякі питання припинення Угоди щодо реалізації проекту управління та реформування енергетичного комплексу міста Києва від 27 вересня 2001 року, укладеної між Київською міською державною адміністрацією та акціонерною енергопостачальною організацією "Київенерго" Комунальне підприємство "Київтеплоенерго" визначено підприємством, за яким закріплено на праві господарського відання майно комунальної власності територіальної громади міста Києва, що повернуто з володіння та користування ПАТ "Київенерго".

Відповідно до розпорядження виконавчого органу Київської міської ради від 10.04.2018 №591 КП "Київтеплоенерго" видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з виробництва та постачання теплової енергії споживачам.

24.04.2018 Київською міською радою прийнято рішення № 517/4581 про завершення укладеної з ПАТ "Київенерго" Угоди щодо реалізації проекту управління та реформування енергетичного комплексу м. Києва від 27.09.2001 з 30 квітня 2018 року.

Таким чином, з 01.05.2018 ПАТ "Київенерго" припинило діяльність у сфері теплопостачання для юридичних та побутових клієнтів м. Києва, тим самим припинило дію пропозиції (оферти) із надання послуг у сфері теплопостачання.

При цьому, суд зазначає, що зазначені вище обставини є загальновідомими та відповідно до ч. 3 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України не потребують доказування.

Таким чином, оскільки відповідач позбавлений можливості подальшого виконання взятих на себе договірних зобов`язань і не зможе надалі надавати споживачу послуги з постачання теплової енергії у гарячій воді згідно з умовами договорів, у зв`язку з чим суд доходить висновку, що зобов`язання, яке складає предмет договору, в тому числі, зобов`язання відповідача щодо надання послуг з постачання теплової енергії у гарячій воді, припинилось у зв`язку з неможливістю його виконання через обставину, за яку жодна зі сторін не відповідає, в порядку ст. 607 Цивільного кодексу України.

Отже, оскільки з 30.04.2018 р. АТ "Київенерго" було позбавлене права на провадження господарської діяльності з виробництва та постачання теплової енергії споживачам і у останнього була відсутня можливість в подальшому надавати зазначені послуги, то фактично, починаючи з 01.05.2018 р., теплова енергія позивачу відповідачем не поставлялась.

В той же час, припинення зобов`язання однієї із сторін не має наслідком припинення договору в цілому.

Згідно з п. 8.4 договорів, договір вважається пролонгованим на кожний наступний рік, якщо за місяць до закінчення строку його дії про його припинення не буде письмово заявлено однією із сторін.

В матеріалах справи не міститься доказів звернення однієї із сторін із письмовою заявою про відмову від його пролонгації у визначеному п. 8.4 договорів порядку, як і не міститься доказів наявності настання обставин, з якими умови п. 8.2 договорів пов`язують припинення договору. Відтак, підстави вважати, що договори є припиненим або розірваним, у суду відсутні.

Отже, суд приходить до висновку, що договори станом на дату розгляду даної справи є таким, що пролонгований на 2019 рік, тобто, діють.

Так, відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною 1 ст. 614 Цивільного кодексу України визначено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. При цьому відсутність своєї вини відповідно до ч. 2 ст. 614 Цивільного кодексу України доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного права чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст.5 ГПК України).

Відповідно до ч.2 ст.693 ЦК України, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Суд зазначає, що в даному випадку правовою підставою позовної вимоги про стягнення грошових коштів є право, передбачене ч. 2 ст. 693 ЦК України, а саме право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати на підставі ч. 2 ст. 693 ЦК України.

Враховуючи вищезазначене, факт наявності основної заборгованості за договорами у відповідача перед позивачем в сумі 1 053 878,84 грн. належним чином доведений, документально підтверджений і відповідачем не спростований, тому позовні вимоги в частині стягнення основного боргу визнаються судом обґрунтовані та такими, що підлягають задоволенню.

Щодо посилання відповідача на застосування до даних правовідносин статті 1212 ЦК України, то суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовується незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовується також до вимог про:

1) повернення виконаного за недійсним правочином;

2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння;

3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні;

4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Вищезазначене дає підстави для висновку, що цей вид позадоговірних зобов`язань породжують такі юридичні факти як: набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи та відсутність для цього правових підстав або якщо такі відпали.

Оскільки між сторонами було укладено договір №153-5855-9 на постачання теплової енергії у гарячій воді від 17.06.1999 року, а кошти які позивач просить стягнути з відповідача, отримано останнім як оплата за постачання товару (теплової енергії), то такі кошти набуто за наявності правової підстави, а тому не можуть бути витребувані відповідно до положень статті 1212 ЦК України як безпідставне збагачення.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 22.01.2013 року у справі № 5006/18/13/2012 та від 17.06.2014 року у справі №3-30гс14, від 25.02.2015 року у справі №3-11гс15.

Крім того, у постанові Верховного суду України від 03.06.2015 року у справі №6-100цс15 зазначено, що системний аналіз положень частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частини першої статті 177, частини першої статті 202, частин першої, другої статті 205, частини першої статті 207, частини першої статті 1212 ЦК України дає можливість дійти висновку про те, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей).

Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов`язків, зокрема внаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною другою статті 11 ЦК України.

Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, бо отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі цієї тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.

Набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не вважається безпідставним.

Тобто в разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, статтю 1212 ЦК України можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

Також позивач просить стягнути з відповідача інфляційні нарахування за період з 01.05.2018 року по 31.12.2018 року в розмірі 54 615,70 грн., три проценти річних нараховані за період з 01.05.2015 року по 31.01.2019 року в розмірі 23 907,17 грн. та пеню за період з 01.05.2018 року по 31.10.2018 року в розмірі 185 424,93 грн.

Пунктом 1 ст. 216 Господарського кодексу України встановлено що, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно п. 1 ст. 218 Господарського кодексу України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Відповідно до частин 1, 3 статті 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно частини 2 статті 551 ЦК України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до частини 1 статті 230 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до ст. 1, 2 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Оскільки ні договорами між сторонами ні актом цивільного законодавства не визначено розмір пені, який має стягуватись на невиконання грошового зобов`язання у випадку повернення попередньої оплати, Законом України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" визначено лише обмеження розміру пені, тому суд вважає вимоги позивач про стягнення з відповідача пені за прострочення виконання грошових зобов`язань за договором необґрунтованими, а позов в цій частині таким, що не підлягає задоволенню.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Судом встановлено, що 17.12.2018 року позивачем на адресу відповідача направлено претензію-вимогу №63/66-2-675 в якій з метою досудового врегулювання спору позивач пропонував в 30-ти денний строк з дня отримання претензії сплати борг. Вищезазначена претензія отримана відповідачем 29.12.2018 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №719.

Тобто 30-м днем з моменту отримання претензії є 28.01.2019 року.

Таким чином, до 28.01.2019 включно зобов`язання відповідача були не грошовими (постачання теплової енергії), а з 29.01.2019 року є грошовим (повернення суми попередньої оплати).

Враховуючи вищезазначене та беручи до уваги те, позивачем нараховано індекс інфляції а період з 01.05.2018 року по 31.12.2018 року та суд не може вийти за межі позовних вимог та нарахувати індекс інфляції з 29.01.2018 року, тому вимоги позивача в частині стягнення індексу інфляції в розмірі 54 615,70 грн. є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Розрахунок трьох процентів річних:

ума боргу (грн)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір процентів річнихЗагальна сума процентів
1053878.8429.01.2019 - 31.01.201933 %259.86
Таким чином, вимога позивача щодо стягнення з відповідача трьох процентів річних підлягає частковому задоволенню в розмірі 259,86 грн.

Вимога позивача в частині стягнення трьох процентів річних в розмірі 23 647,31 грн. є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

Частинами 3, 4 статті 13 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до положень ст. 2 Господарського процесуального кодексу України (завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, згідно положень ст. 74 ГПК України.

Згідно зі ст. 79 ГПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

У рішенні Суду у справі Трофимчук проти України № 4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен із доводів сторін.

Відповідно до статті 123 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Судовий збір згідно ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ч. 3,4 ст. 13, ч.1 ст. 73, ст.ст. 129, 236-238, 240-241, Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з акціонерного товариства "Київенерго" (85612, Донецька обл., Мар`їнський район, місто Курахове, вулиця Енергетиків, будинок 34, ідентифікаційний код 00131305) на користь акціонерного товариства "Укрпошта" в особі філії Київської міської дирекції акціонерного товариства "Укрпошта" (01001, м. Київ, вул. Хрещатик, 22, ідентифікаційний код 01189979) грошові кошти в розмірі 1 053 878 (один мільйон п`ятдесят три тисячі вісімсот сімдесят вісім) грн. 84 коп., три проценти річних в розмірі 259 (двісті п`ятдесят десять) грн. 86 коп. та 15 811 (п`ятнадцять тисяч вісімсот одинадцять) грн. 94 коп. судового збору

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Відповідно до ч. 1, 2 статті 241 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата підписання рішення: 05.08.2019 року.

Суддя С.М. Мудрий