ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" серпня 2019 р. Справа№ 927/446/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Агрикової О.В.

суддів: Чорногуза М.Г.

Хрипуна О.О.

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження

без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу

Фізичної особи-підприємця Клєцова Василя Єфимовича

на ухвалу Господарського суду Чернігівської області від 18.06.2019 (повний текст ухвали складено 18.06.2019)

про повернення позовної заяви

у справі №927/446/19 (суддя Шморгун В.В.)

за позовом Фізичної особи-підприємця Клєцова Василя Єфимовича

до Михайло-Коцюбинської селищної ради

про стягнення 10109,25 грн, -

ВСТАНОВИВ:

У травні 2019 році до Господарського суду Чернігівської області надійшла позовна заява Фізичної особи-підприємця Клєцова Василя Єфимовича до Михайло-Коцюбинської селищної ради про стягнення 10109,25 грн.

Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 18.06.2019 позовну заяву Фізичної особи-підприємця Клєцова Василя Єфимовича повернуто заявнику.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що між вказаними в позовній заяві позивачем обставинами існує протиріччя щодо суми погашення боргу, а саме: 5911,50 грн чи 11300,00 грн. Також позивачем не вказано обставини погашення боргу за актом про виконані послуги від 19.12.2018 №43 у розмірі 3133,20 грн та за актом про виконані послуги від 25.02.2019 №7 у розмірі 2778,30 грн, тобто на загальну суму 5911,50 грн, а не на суму 11300,00 грн відповідно до укладеного договору про переведення боргу №1 від 25.02.2019.

Також місцевий господарський суд вказав, що позивачем не було зазначено, чому погашення заборгованості здійснено за вказаними актами про виконані роботи саме у такій пропорції і хронології та не зазначено доказів, що підтверджують вказані обставини.

Господарський суд Чернігівської області звернув увагу на те, що у позовній заяві позивачем зазначено третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - ТОВ «Фірма «Лінк». Проте сама позовна заява не містить заяви та правових підстав щодо залучення третьої особи, а саме позивачем не вказано, на які права чи обов`язки такої особи та яким чином може вплинути рішення суду у справі, а також на стороні кого (позивача чи відповідача) необхідно залучити третю особу.

Місцевий господарський суд зазначив, що у зв`язку з недодержанням позивачем вимог, викладених у ст.162, 164 Господарського процесуального кодексу України, ухвалою суду від 05.06.2019 позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення зазначених судом недоліків шляхом подання до суду та відповідачу заяви про усунення недоліків. При цьому, дослідивши обставини, вказані у заяві позивача від 11.06.2019, Господарський суд Чернігівської області дійшов висновку про не усунення позивачем у встановлений судом строк недоліків позовної заяви, зазначених в ухвалі суду від 05.06.2019.

Також місцевий господарський суд звернув увагу на те, що у даному випадку судом не здійснюється оцінка поданих позивачем обґрунтувань позовних вимог і поданих доказів. Судом досліджується лише дотримання вимог ст.162, 164 ГПК України щодо обов`язковості викладу обставин спору, обґрунтованості розрахунку сум, що стягуються чи оспорюються; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини, у тому числі з огляду на наявність явних суперечностей щодо викладених позивачем обставин про взаєморозрахунки сторін.

Не погодившись із прийнятою ухвалою, Фізична особа-підприємець Клєцов Василь Єфимович подав до Північного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Чернігівської області від 18.06.2019 та передати справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Вимоги та доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що суд першої інстанції, повертаючи позовну заяву, виявив надмірний формалізм та непропорційність між застосованими засобами та постановленою метою, наслідком чого стало порушення права скаржника на судовий захист.

Так, апелянт вказує, що в ухвалі місцевого суду від 05.06.2019 не визначено способу усунення недоліків, а також вказано про необхідність подачі клопотання про залучення до провадження у справі третьої особи, хоча таке клопотання подається після відкриття провадження та підготовки справи до розгляду.

Також скаржник звертає увагу на те, що місцевий господарський суд фактично перейшов до дослідження матеріалів у справі на стадії відкриття провадження у справі та як наслідок визначив підставу для повернення позовної заяви незрозумілість позовних вимог чи неповний виклад позивачем обставин справи.

Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.07.2019 сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Агрикова О.В., судді Чорногуз М.Г., Хрипун О.О.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 15.07.2019 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця Клєцова Василя Єфимовича на ухвалу Господарського суду Чернігівської області від 18.06.2019 у справі №927/446/19, визначено здійснювати розгляд апеляційної скарги Фізичної особи-підприємця Клєцова Василя Єфимовича на ухвалу Господарського суду Чернігівської області від 18.06.2019 у справі №927/446/19 у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання).

Розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши наявні матеріали справи у повному обсязі, перевіривши повноту встановлення обставин справи та їх юридичну оцінку, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції встановив наступне.

Як вже було зазначено вище, у травні 2019 році до Господарського суду Чернігівської області надійшла позовна заява Фізичної особи-підприємця Клєцова Василя Єфимовича до Михайло-Коцюбинської селищної ради про стягнення 10109,25 грн.

Як вбачається з позовної заяви у даній справі та встановлено господарським судом першої інстанції, предметом позову є вимога про стягнення з відповідача 9232,30 грн заборгованості за надані послуги за договором про надання послуг з благоустрою (видалення аварійно-небезпечних дерев, згідно ЄЗС ДК 021:2015 - 77211300-5) №10 від 26.10.2018 та актами про виконані послуги №43 від 19.12.2018 та №7 від 25.02.2019, 58,61 грн 3% річних, 123,65 грн інфляційних втрат та 694,69 грн пені.

Дослідивши матеріали позовної заяви, місцевий господарський суд дійшов висновку, що позивачем не було дотримано вимог п.3, 5 ч.3 ст.162 ГПК України, у зв`язку із чим ухвалою суду від 05.06.2019 позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк на усунення відповідних недоліків.

На виконання ухвали місцевого господарського суду від 05.06.2019 позивачем подано заяву про усунення недоліків позовної заяви. Проте суд першої інстанції зазначив, що надані позивачем пояснення не містять конкретної і недвозначної інформації про обставини погашення боргу саме на суму 5911,50 грн, а не на суму 11300,00 грн відповідно до укладеного договору про переведення боргу №1 від 25.02.2019, та чому погашення заборгованості здійснено за актами про виконані роботи саме у такій пропорції і хронології.

Також місцевий суд вказав, що за своїм змістовним, синтаксичним, орфографічним, граматичним тощо викладенням неможливо зрозуміти, про які саме обставини взаємовідносин сторін йде мова у такому поясненні позивача: «Таким чином оплата не могла бути проведена раніше від її виконання і переведення у розмірі 11300,00 грн, що виник на підставі договору купівлі-продажу № 2 від 26.10.2018р. підтверджується протоколом про залік взаємних вимог та актом звірки взаємних розрахунків від 25 лютого 2019 року.»

В оскаржуваній ухвалі судом зазначено, що незрозумілим у даному контексті є й посилання позивача на обмеження щодо попередньої оплати за виконання робіт, оскільки грошове зобов`язання у відповідача виникло як до (19.12.2018 згідно акту про виконані послуги №43), так і у день (25.02.2019 згідно акту про виконані послуги №7) виникнення зустрічного зобов`язання (25.02.2019 згідно договору про переведення боргу №1). При цьому, за твердженнями самого позивача, відбулось часткове погашення боргу за обома актом про виконані послуги, у тому числі, за актом №7 від 25.02.2019у розмірі 2778,30 грн. При цьому, суд першої інстанції прийшов до висновку, що наведені посилання на обмеження щодо попередньої оплати не стосуються способу і меті виправлення недоліків позовної заяви.

Крім того, місцевий господарський суд вказав, що позивачем не наведені обставини, які стосуються взаємовідносин сторін за «договором купівлі-продажу №2 від 26.10.2018р.». Такий договір позивачем суду не наданий. При цьому, ані позовна заява, ані протокол про залік взаємних вимог та акт звірки взаємних розрахунків від 25 лютого 2019 року, ані будь-які інші матеріали справи не містять інформації про цей договір.

На думку місцевого суду, незрозумілим залишається і що саме підтверджується протоколом про залік взаємних вимог та актом звірки взаємних розрахунків від 25 лютого 2019 року. Ці документи крім зазначених у позовній заяві обставин містять певну інформацію про інші правочини і взаємовідносини сторін, проте, позивачем взагалі не викладено обставин щодо таких взаємовідносин, а також не зазначено і не надано жодних доказів на їх підтвердження.

Господарський суд Чернігівської області звернув увагу на те, що у позовній заяві позивачем зазначено третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - ТОВ «Фірма «Лінк». Проте сама позовна заява не містить заяви та правових підстав щодо залучення третьої особи, а саме позивачем не вказано, на які права чи обов`язки такої особи та яким чином може вплинути рішення суду у справі, а також на стороні кого (позивача чи відповідача) необхідно залучити третю особу.

Згідно з ст.174 Господарського процесуального кодексу України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 162, 164, 172 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Відповідно до п.3, 5 ч.3 ст.162 Господарського процесуального кодексу України позовна заява повинна містити: зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці; обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; правові підстави позову.

Згідно з ч.2 ст.164 Господарського процесуального кодексу України позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Відповідно до ч.1, 2 ст.80 Господарського процесуального кодексу України визначено, що учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

На думку колегії суддів, беручи до уваги завдання суду забезпечити розгляд і вирішення справи в розумний строк, суд може не залишати позовну заяву без руху, якщо недоліки є неістотними, можуть бути усунуті в процесі підготовки справи до судового розгляду і не впливають на оцінку обставин, які є підставою для відкриття провадження у справі.

Колегія суддів вважає, що дані питання, з яких суд спочатку залишив без руху позов, а потім повернув позовну заяву, підлягали вирішенню під час підготовчого провадження, а відтак, приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції необґрунтовано повернув позовну заяву.

При цьому, суд апеляційної інстанції зазначає, що у разі необхідності дослідження додаткових доказів (що підтверджують або спростовують наявність заборгованості) суд першої інстанції не позбавлений права витребувати такі докази під час розгляду справи по суті.

Колегія суддів вважає за необхідне зауважити, що питання стосовно доступу особи до правосуддя неодноразово було предметом судового розгляду Європейського суду з прав людини.

Так, Європейський суд з прав людини у своїй практиці наголошує на тому, що право на розгляд справи означає право особи звернутися до суду та право на те, що його справа буде розглянута та вирішена судом. При цьому, особі має бути забезпечена можливість реалізувати вказані права без будь-яких перепон чи ускладнень. Здатність особи безперешкодно отримати судовий захист є змістом поняття доступу до правосуддя. Перешкоди у доступі до правосуддя можуть виникати як через особливості внутрішнього процесуального законодавства, так і через передбачені матеріальним правом обмеження. Для ЄСПЛ природа перешкод у реалізації права на доступ до суду не має принципового значення.

З тексту ст. 6 Конвенції прямо випливає, що доступність правосуддя є невід`ємним елементом права на справедливий суд. У рішенні по справі «Голдер проти Великої Британії» від 21.02.1975р., ЄСПЛ дійшов до висновку, що сама конструкція ст. 6 Конвенції була би безглуздою та неефективною, якби вона не захищала право на те, що справа взагалі буде розглядатися. У рішенні по цій справі Суд закріпив правило, що ч. 1 ст. 6 Конвенції містить у собі й невід`ємне право особи на доступ до суду.

Таким чином, зміст права на захист полягає в тому, що кожен має право звернутися до суду, якщо його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод.

У справі Beellet v. France Європейським судом з прав людини зазначено, що стаття 6 § Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

Як свідчить позиція Європейського суду з прав людини у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

Отже, повернення позовної заяви через незрозумілість позовних вимог чи неповний виклад обставин справи не може бути підставою для повернення позовної заяви, та є створенням перешкод, що обмежують заявника у праві на справедливий суд, яке передбачене ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Апеляційний суд відхиляє аргументи позивача, що в ухвалі суду від 05.06.2019 не визначено способу усунення недоліків, оскільки такий спосіб зазначено в резолютивній частині вказаної ухвали.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку стосовно того, що оскаржувана ухвала Господарського суду Чернігівської області від 18.06.2019 у справі №927/446/19 є необґрунтованою та такою, що постановлена з порушенням норм процесуального права, а відтак, підлягає скасуванню.

За змістом ч.3 ст.271 ГПК України у випадку скасування судом апеляційної інстанції ухвали про повернення позовної заяви справа передається на розгляд суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Порядок розподілу судових витрат встановлено ст. 129 ГПК України, положеннями якої не визначено можливості розподілу судових витрат судом апеляційної інстанції у випадках скасування судового рішення з передачею справи на розгляд, з огляду на що розподіл судових витрат за подання апеляційної скарги у даному випадку колегією суддів не здійснюється та має бути здійснений судом першої інстанції за результатами розгляду справи.

Керуючись ст. ст. 267 - 285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Клєцова Василя Єфимовича на ухвалу Господарського суду Чернігівської області від 18.06.2019 у справі №927/446/19 задовольнити.

2. Ухвалу Господарського суду Чернігівської області від 18.06.2019 у справі №927/446/19 скасувати.

3. Повернути до Господарського суду Чернігівської області матеріали справи №927/446/19 для подальшого розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова апеляційної інстанції може бути оскаржена до Верховного суду у порядку та в строк передбаченими ст.ст. 287-289 ГПК України.

Головуючий суддя О.В. Агрикова

Судді М.Г. Чорногуз

О.О. Хрипун