УХВАЛА

30 липня 2019 року

м. Київ

Справа № 921/317/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Сухового В.Г. - головуючого, Берднік І.С., Міщенка І.С.

розглянув матеріали касаційної скарги Публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" на постанову Західного апеляційного господарського суду від 22.04.2019 (головуючий суддя Кравчук Н.М., судді Галушко Н.А., Кордюк Г.Т.) та рішення Господарського суду Тернопільської області від 19.11.2018 (суддя Гирила І.М.) у справі № 921/317/18

за позовом Публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк"

до Підприємства об`єднання громадян "Харчовик"

про стягнення заборгованості за кредитним договором в загальній сумі 831 585,96 грн,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2018 року Публічне акціонерне товариство "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" (далі - позивач) звернулося до Господарського суду Тернопільської області з позовом до Підприємства об`єднання громадян "Харчовик" (далі - відповідач) про стягнення заборгованості в загальній сумі 831 585,96 грн, з яких: 222 699,93 грн заборгованість за процентами за період з 01.12.2012 по 18.07.2018; 177 231,50 грн пеня по простроченому кредиту за період з 03.04.2012 по 18.07.2018; 18 865,45 грн 3% річних згідно ст. 625 ЦК України по простроченому кредиту за період з 03.10.2011 по 18.07.2018; 91 630,89 грн сума здорожчання простроченого кредиту, виходячи із індексу інфляції, за період з 03.10.2011 по 18.07.2018; 203 858,39 грн пеня по прострочених процентах за період з 01.11.2012 по 19.07.2018; 18 774,27 грн 3% річних згідно ст. 625 ЦК України по прострочених процентах за період з 01.11.2012 по 19.07.2018; 98 525,53 грн сума здорожчання прострочених процентів, виходячи із індексу інфляції, за період з 01.11.2012 по 19.07.2018 (з врахуванням прийнятої судом заяви позивача про зменшення позовних вимог).

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням позичальником зобов`язань за Кредитним договором №01-1/3 від 17.02.2011 та тривалим невиконанням ним судового рішення у справі №921/106/13-г, яким встановлено борг Приватного підприємства "Харчовик" станом на 23.11.2012 перед ПАТ "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк", з врахуванням непогашеного кредиту, відсотків та пені по кредитному договору № 01-1/3 від 17.02.2011 в сумі 105 849,45 грн та звернуто стягнення на предмет іпотеки (належні ПП "Харчовик" на праві власності нежитлові будівлі) за іпотечним договором від 18.02.2011, посвідченим приватним нотаріусом Підволочиського районного нотаріального округу Коломійчуком О.І., внаслідок чого відповідно до умов Кредитного договору, на підставі ст.ст. 536, 1048 Цивільного кодексу України банк має право нараховувати відсотки за неправомірне користування кредитом до дня повного погашення кредиту, а також передбачені п. 5.3 Кредитного договору та ст. 625 Цивільного кодексу України пеню за несвоєчасну сплату сум кредиту, відсотків за неправомірне користування кредитом, відшкодування інфляційних збитків за весь час прострочення та сплату трьох процентів річних від простроченої суми.

Рішенням Господарського суду Тернопільської області від 27.11.2018, яке залишено без змін постановою Західного апеляційного господарського суду від 22.04.2019 позов задоволено частково. Стягнуто з Підприємства об`єднання громадян "Харчовик" на користь Публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" 222 626,90 грн заборгованості по процентам за період з 01.12.2012 по 18.07.2018; 170 749,80 грн пені по простроченому кредиту за період з 24.11.2012 по 18.07.2018; 1 559,73 грн 3% річних по простроченому кредиту за період з 03.10.2011 по 30.11.2012; 91 627,21 грн сума здорожчання простроченого кредиту, виходячи із індексу інфляції за період з 03.10.2011 по 30.06.2018; 519,64 грн пені по прострочених процентах за користування кредитом за період з 24.11.2012 по 19.07.2018; 85,71 грн 3% річних по прострочених процентах за період з 01.11.2012 по 19.07.2018; 178,93 грн - сума здорожчання прострочених процентів, виходячи із індексу інфляції за період з 01.11.2012 по 30.06.2018 та 7 310,22 грн в повернення сплаченого позивачем судового збору. Закрито провадження у справі в частині стягнення 6 481,68 грн пені за неправомірне користування кредитом за період з 03.04.2012 по 23.11.2012 та 6,20 грн пені по процентах за користування кредитом за період з 01.11.2012 по 23.11.2012. В задоволенні решти позову відмовлено.

Обгрунтовуючи рішення у даній справі, суди попередніх інстанцій, посилаючись на положення п.п. 1.4, 3.2, 3.3 кредитного договору, дійшли висновку, що відсотки за неправомірне користування кредитом є платою за прострочення виконання грошового зобов`язання в розумінні ст. 625 ЦК України. При цьому, зважаючи на те, що зобов`язання щодо повернення отриманих кредитних коштів виконані позичальником лише 19.07.2018, нарахування відсотків за неправомірне користування кредитом за період з 01.12.2012 по 18.07.2018 визнано судами правомірним. Поряд із цим, співставивши визначені позивачем періоди нарахування 3% річних та відсотків за неправомірне користування кредитом, які за своєю правовою природою є платою за прострочення виконання грошового зобов`язання в розумінні ст. 625 ЦК України, суди дійшли висновку, що нарахування 3% річних за несвоєчасну сплату тіла кредиту є правомірним за період з 03.10.2011 по 30.11.2012, нарахування 3% річних по простроченому кредиту за період з 01.12.2012 по 18.07.2018, з огляду на заявлені в цей період відсотки за неправомірне користування кредитом, є безпідставним.

Також судом першої інстанції здійснено перерахунок інфляційних втрат на тіло кредиту за період з 03.10.2011 по 30.06.2018 та вказано, що правомірним є нарахування інфляційних втрат на тіло кредиту в розмірі 91 627,21 грн.

Розглянувши вимоги позивача про стягнення з відповідача 18 774,27 грн 3% річних згідно ст. 625 ЦК України по прострочених процентах, та 98 525,53 грн суми здорожчання прострочених процентів, виходячи із індексу інфляції, які нараховані за період з 01.11.2012 по 19.07.2018, суд першої інстанції установив, що останні розраховані позивачем як на суму відсотків за користування кредитом в розмірі 2 489,66 грн, які нараховані Банком до визначеного умовами Кредитного договору кінцевого терміну повернення кредиту (за період з 22.10.2012 по 29.11.2012), так і на нараховані Банком та заявлені до стягнення у даній справі відсотки за неправомірне користування кредитом за період з 01.12.2012 по 18.07.2018 в загальній сумі 222 699,93 грн. Місцевий господарський суд, враховуючи те, що проценти за користування кредитними коштами є складовою грошового зобов`язання за правомірне користування грошовими коштами, яке позивач взяв на себе при укладенні Кредитного договору та зобов`язався сплачувати останні до настання строку його погашення, а заявлені до стягнення відсотки за неправомірне користування кредитом за своєю правовою природою є платою за прострочення виконання грошового зобов`язання в розумінні ст. 625 ЦК України, дійшов висновку, що за період з 01.11.2012 по 19.07.2018 правомірним є нарахування 3% річних та інфляції лише на суму відсотків за користування кредитом в розмірі 2 489,66 грн, які нараховані Банком до визначеного умовами Кредитного договору кінцевого терміну повернення кредиту, - за період з 22.10.2012 по 29.11.2012. Нарахування 3% річних та інфляції на заявлені Банком до стягнення за період з 01.12.2012 по 18.07.2018 відсотки за неправомірне користування кредитом в загальній сумі 222 699,93 грн є безпідставним.

Також судом першої інстанції взято до уваги рішення Господарського суду Тернопільської області від 02.04.2013 у справі №921/106/13-г, яким встановлено борг позичальника по Кредитному договору №01-1/3 від 17.02.2011 станом на 23.11.2012 та відмовлено в позові, зокрема, щодо пені за користування кредитом за період з 03.04.2012 по 23.11.2012, з огляду на що закрито провадження у справі в частині стягнення пені за неправомірне користування кредитом за період з 03.04.2012 по 23.11.2012 в сумі 6 481,68 грн на підставі п. 3 ч. 1 ст. 231 ГПК України.

Згідно проведеного судом перерахунку за період з 24.11.2012 по 18.07.2018 правомірним є нарахування пені по простроченому кредиту в сумі 170 749,80 грн.

В частині позовних вимог про стягнення пені по прострочених процентах, нарахованих за період з 01.11.2012 по 19.07.2018 в сумі 203 858,39 грн, суд першої інстанції установив, що вона нарахована за період з 01.11.2012 по 19.07.2018 як на відсотки за неправомірне користування кредитом за період з 01.12.2012 по 18.07.2018, так і на заборгованість по нарахованим Банком відсотках за користування кредитом за період з 22.10.2012 по 29.11.2012. Зважаючи на правову природу заявлених позивачем до стягнення відсотків за неправомірне користування кредитом (плата за прострочення виконання грошового зобов`язання в розумінні ст. 625 ЦК України), суд дійшов висновку, що з 01.01.2013 по 19.07.2018 пеня в сумі 203 332,55 грн нарахована позивачем та заявлена до стягнення безпідставно, з огляду на що відмовив у задоволенні заявлених вимог.

Не погоджуючись з рішеннями судів попередніх інстанцій, позивач подав до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просить оскаржувані рішення скасувати частково в частині задоволення позову та відмови у задоволенні решти позовних вимог, ухвалити нове рішення у відповідній частині, стягнувши з відповідача:

- 17 305,72 грн - 3% річних згідно ст. 625 ЦК України по простроченому кредиту за період з 01.12.2012 по 18.07.2018;

- 203 332,55 грн пені по прострочених процентах (п. 5.3. Кредитного договору) за період з 01.01.2013 по 19.07.2018;

- 18 688,56 грн 3% річних згідно ст. 625 ЦК України по прострочених процентах за період з 01.12.2012 по 18.07.2018;

- 98 346,60 грн суму здорожчання прострочених процентів виходячи із індексу інфляції, за період з 01.12.2012 по 18.07.2018;

- 5 183,08 грн в повернення сплаченого позивачем судового збору. В іншій частині рішення залишити без змін.

Обгрунтовуючи доводи касаційної скарги, позивач наголошує на неправильному застосуванні судами попередніх інстанцій норм матеріального права, зокрема, вказує про помилковість висновку суду першої інстанції про те, що відсотки за неправомірне користування кредитом є платою за прострочення виконання грошового зобов`язання в розумінні ст. 625 ЦК України.

Як вказує скаржник, при розгляді питання одночасного стягнення процентів /відсотків за користування кредитом та відсотків за неправомірне користування кредитом та трьох процентів річних від простроченої суми слід мати на увазі, що проценти, визначені статтями 536, 1048, 1056-1, 1061 ЦК України, є платою за користування чужими грошовими коштами, яка, за відсутності іншої домовленості сторін, сплачується боржником за весь період користування грошовими коштами, у тому числі після настання терміну їх повернення. Поряд з цим за порушення виконання грошового зобов`язання на боржника покладається відповідальність відповідно до ст. 625 ЦК України, яка полягає у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового обов`язку у вигляді відшкодування матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення, а також сплати трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Беручи до уваги різну правову природу процентів, передбачених статгями 536, 1048, 1056-1, 1061 ЦК України, і процентів, що стягуються відповідно до ст. 625 ЦК України, а також відсутність у чинному законодавстві обмежень, одночасне стягнення процентів, передбачених ст. 536 ЦК та іншими статтями, і сплата трьох процентів річних від простроченої суми або інший розмір процентів, встановлений договором, передбачених ст. 625 ЦК, є правомірним.

Ухвалою Верховного Суду від 31.05.2019 відкрито касаційне провадження за вищевказаною касаційною скаргою, постановлено здійснювати перегляд оскаржуваної постанови без повідомлення учасників справи у порядку письмового провадження.

Разом з тим, під час розгляду матеріалів касаційної скарги установлено, що ухвалою Верховного Суду від 13.06.2019 у справі №916/4693/15 за позовом Публічного акціонерного товариства "Сбербанк" до Приватного акціонерного товариства "Футбольний клуб "Чорноморець" про стягнення заборгованості: 43 371 675,85 доларів США та 46 608 814,15 грн, з яких 36 773 937,32 доларів США загальної заборгованості за кредитною лінією; 6 597 738,53 доларів США процентів за користування кредитною лінією, що нараховані за період з 15.07.2014 по 02.11.2015; 16 637 067,93 грн пені за прострочення сплати процентів за користування кредитною лінією, що нарахована за період з 31.12.2014 по 30.06.2015, та 29 971 746,22 грн пені за прострочення сплати загальної заборгованості за кредитною лінією, що нарахована за період з 31.12.2014 по 30.06.2015, зазначену справу разом із касаційною скаргою Приватного акціонерного товариства "Футбольний клуб "Чорноморець" на постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 06.11.2018 та рішення Господарського суду Одеської області від 09.02.2016 передано на розгляд об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду згідно із частиною 2 статті 302 Господарського процесуального кодексу України у зв`язку з необхідністю відступити від висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 14.05.2019 у справі № 910/22858/17 (судова палата для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності), від 10.10.2018 у справі № 910/750/18 (судова палата для розгляду справ про банкрутство), від 13.12.2018 у справі № 913/11/18 (судова палата для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності). Так, однією з підстав для відступлення від правової позиції, викладеної у вищевказаних постановах, є наявність правової позиції, викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12, згідно з якою право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. У зв`язку з чим Великою Палатою Верховного Суду було відхилено аргументи Банку про те, що він на підставі статей 599 та 631 Цивільного кодексу України мав право нараховувати передбачені договором проценти до повного погашення заборгованості за кредитом.

Відповідно до пункту 7 частини першої статті 228 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі у випадках перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (в іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду.

Враховуючи викладене, з метою дотримання єдності судової практики, колегія суддів з власної ініціативи дійшла висновку про наявність підстав для зупинення провадження за касаційною скаргою, поданою у справі №921/317/18, до закінчення перегляду в касаційному порядку об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду рішень у справі №916/4693/15.

Керуючись пунктом 7 частини 1 статті 228 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Зупинити касаційне провадження у справі №921/317/18 за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" до закінчення перегляду об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду судових рішень у справі № 916/4693/15.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Головуючий Суховий В.Г.

Судді Берднік І.С.

Міщенко І.С.