РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

24.07.2019Справа № 910/3699/19

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Блажівської О.Є, при секретарі судового засідання Кукота О.Ю., розглянувши у загальному позовному провадженні справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Татнєфть-АЗС-Україна" (36010, м. Полтава, вул. Половки, 62, )

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Техойл Трейд" (04080, м. Київ, вул. Новокостянтинівська, буд.4А, оф.208, )

про стягнення 2 531 415,40 грн, -

за участю учасників справи:

від позивача: Павлова К.В., довіреність № б/н від 03.01.19, адвокат;

від відповідача: не з`явився;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Татнєфть-АЗС-Україна" 25 березня 2019 року звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Техойл Трейд" про стягнення 2 531 415,40 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що відповідачем неналежним чином виконано зобов`язання щодо оплати поставленого товару, а саме щодо погашення заборгованості у розмірі 2 531 415,40 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.04.2019 року вказану позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачу строк для усунення її недоліків у сім днів з дня вручення цієї ухвали.

15.04.2019 року через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшли докази усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.04.2019 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 910/3699/19, справу вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 22.05.2019 року.

У підготовчому засіданні 22.05.2019 року оголошено перерву до 12.06.2019 року.

10.06.2019 року через відділ діловодства Господарського суду м. Києва від Товариства з обмеженою відповідальністю "Татнєфть-АЗС-Україна" надійшло клопотання № 21/04-834 від 10.06.2019 року "Про розгляд справи без участі представника позивача".

У підготовче засідання 12.06.2019 року представники учасників справи не з`явилися, про дату, час і місце підготовчого судового засідання були повідомлені належним чином.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.06.2019 продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів, відкладено підготовче засідання на 10.07.2019.

У підготовче засідання 10.07.2019 з`явився представник позивача, представник відповідача не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про час і місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином.

Ухвалою суду від 10.07.2019 було закрите підготовче засідання та призначений розгляд справи по суті в судовому засіданні 24.07.2019.

У судове засідання 24.07.2019 з`явився представник позивача, який підтримав позов та надав документи для долучення до матеріалів справи, представник відповідача не з`явився, про поважність причин неявки суд не повідомив, про дату, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином.

Судом, враховано, що в силу вимог частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. у справі «Смірнова проти України»).

Відповідно до Листа Верховного Суду України головам апеляційних судів України №1-5/45 від 25 січня 2006, у цивільних, адміністративних і господарських справах перебіг провадження для цілей статті 6 Конвенції розпочинається з моменту подання позову і закінчується винесенням остаточного рішення у справі.

Критерії оцінювання «розумності» строку розгляду справи є спільними для всіх категорій справ (цивільних, господарських, адміністративних чи кримінальних). Це - складність справи, поведінка заявника та поведінка органів державної влади (насамперед, суду). Відповідальність держави за затягування провадження у справі, як правило, настає у випадку нерегулярного призначення судових засідань, призначення судових засідань з великими інтервалами, затягування при передачі або пересиланні справи з одного суду в інший, невжиття судом заходів до дисциплінування сторін у справі, свідків, експертів, повторне направлення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд.

Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, а збільшення кількості звернень до Європейського суду з прав людини не лише погіршує імідж нашої держави на міжнародному рівні, але й призводить до значних втрат державного бюджету.

Згідно з ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Приймаючи до уваги, що відповідач у строк, встановлений частиною 1 статті 251 Господарського процесуального кодексу України, не подав до суду відзив на позов, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами, за висновками суду, у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України.

Також, згідно із ч.1 ст.202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

За таких обставин, оскільки відповідача належним чином повідомлено про дату, час і місце судового засідання, суд вважає, що неявка представника відповідача у судове засідання 24.07.2019 не перешкоджає розгляду справи по суті.

Відповідно до ст. 233 Господарського процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та витребуваних судом.

Суд також враховує положення частини 1 статті 6 Конвенції "Про захист прав людини і основоположних свобод" 04.11.1950 року про право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

30.06.2016 між Товариством з обмеженою відповідальністю «ТАТНЄФТЬ-АЗС-УКРАЇНА» (продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ТЕХОЙЛ ТРЕЙД» (покупець) укладено договір №3006Т поставки нафтопродуктів (далі - Договір), відповідно до якого продавець зобов`язується з 01.07.2016 року передавати у власність і відпускати покупцеві нафтопродукти через мережу автозаправних станцій продавця по одноразових бланках-дозволу (талонах), які дають право на отримання нафтопродуктів і належать покупцю, а покупець зобов`язується приймати та оплачувати нафтопродукти згідно з умовами договору.

Згідно з п.4.1 Договору нафтопродукти відпускаються по пред`явлених бланках-дозволу (талонах) згідно з кількістю вказаних в них літрів та виду нафтопродуктів. Отоварені бланки, які знаходяться у продавця, є власністю покупця і продавець несе відповідальність за їх збереження до моменту передачі покупцю (п. 4.3 Договору).

Загальна вартість Договору визначається у розмірі загальної вартості пального та надання послуг, прийом-передача яких підтверджена видатковими документами, оформленими сторонами в порядку та на умовах, визначених Договором, котрі являються специфікацією в розумінні ст.. 66 Господарського кодексу України та складають невід`ємну частину даного Договору (п. 5.1 Договору).

Згідно п.5.2 Договору оплата товару здійснюється на умовах оплати коштів на розрахунковий рахунок продавця суми отриманого товару за попередній день з урахуванням авансового внеску грошових коштів в сумі 100 тис. грн. Днем перерахування коштів вважається дата зарахування коштів на р/р продавця. Підставою для оплати є даний Договір, Додаткові угоди, рахунки-фактури, видаткові накладні (п. 5.4 Договору).

Позивач зазначає, що у період з грудня 2018 року по січень 2019 року відповідач вибрав 118 870 літрів нафтопродуктів на загальну суму 3 133 842,40 грн. На підтвердження вказаних обставин ТОВ «ТАТНЄФТЬ-АЗС-УКРАЇНА» надало до суду наступні документи: додаткова угода №24/1-18 від 30.11.2018, видаткові накладні: №ТА000005820 від 15.12.2018, №ТА000005821 від 31.12.2018, додаткова угода № 25/1-18 від 28.12.2018, видаткові накладні: №ТА000000434 від 10.01.2019 та №ТА000000435 від 31.01.2019.

З матеріалів справи вбачаться, що 14.12.2018 між ТОВ «ТЕХОЙЛ ТРЕЙД» (первісний боржник), ТОВ «ТЕХОЙЛ НК» (новий боржник) та ТОВ «ТАТНЄФТЬ-АЗС-УКРАЇНА» (кредитор) був укладений договір про переведення боргу №8-92, за умовами якого первісний боржник перевів на нового боржника основний борг на загальну суму 500 000,00 грн, що виник на підставі Договору поставки нафтопродуктів № 3006Т від 30.06.2016.

Згідно платіжного доручення № 1332 від 18.12.2018 на суму 500 000,00 грн. ТОВ «ТЕХОЙЛ НК» здійснило перерахування грошових коштів на користь позивача, як оплату по договору переведення боргу від 14.12.2018 № 8-92, з урахуванням листа ТОВ «ТЕХОЙЛ НК» від 18.12.2018

Також, 14.12.2018 між ТОВ «ТЕХОЙЛ ТРЕЙД» (первісний боржник), ТОВ «ТЕХОЙЛ ЛТД» (новий боржник) та ТОВ «ТАТНЄФТЬ-АЗС-УКРАЇНА» (кредитор) був укладений договір про переведення боргу № 8-94, за умовами якого первісний боржник перевів на нового боржника основний борг на загальну суму 500 000,00 грн, що виник на підставі Договору поставки нафтопродуктів № 3006Т від 30.06.2016.

Згідно платіжного доручення №802 від 22.12.2018 на суму 300 000,00 грн, платіжним дорученням №807 від 22.12.2018 на суму 200 000,00 грн. ТОВ «ТЕХОЙЛ ЛТД» здійснило перерахування грошових коштів на користь позивача, як оплату по договору переведення боргу від 14.12.2018 № 8-94.

14.12.2018 між ТОВ «ТЕХОЙЛ ТРЕЙД» (первісний боржник), ТОВ «ТЕХОЙЛ ЛТД» (новий боржник) та ТОВ «ТАТНЄФТЬ-АЗС-УКРАЇНА» (кредитор) був укладений договір про переведення боргу №8-95, за умовами якого первісний боржник перевів на нового боржника основний борг на загальну суму 600 000,00 грн, що виник на підставі Договору поставки нафтопродуктів № 3006Т від 30.06.2016.

Згідно платіжного доручення №834 від 27.12.2018 на суму 600 000,00 грн. ТОВ «ТЕХОЙЛ ЛТД» здійснило перерахування грошових коштів на користь позивача, як оплату по договору переведення боргу від 14.12.2018 № 8-95, .з урахуванням листа ТОВ «ТЕХОЙЛ ЛТД» від 27.12.2018.

Також позивач зазначає, що відповідач розрахувався за поставлений товар частково шляхом перерахування грошових коштів згідно платіжного доручення № 650 від 03.01.2019 на суму 45 000,00 грн.

Звертаючись із даним позовом до суду, ТОВ «ТАТНЄФТЬ-АЗС-УКРАЇНА» зазначає, що розмір заборгованості відповідача за спірним Договором становить 2 531 415,40 грн.

На підтвердження вказаних обставин позивач надав до суду акт звірки взаєморозрахунків №9 за період з 19.12.2018-11.03.2019, складений та підписаний представниками обох сторін.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на невиконання відповідачем зобов`язання щодо оплати вартості нафтопродуктів за договором №3006Т поставки нафтопродуктів, у зв`язку з чим позивач просить суд стягнути з відповідача основний борг у розмірі 2 531 415,40 грн.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За своєю правовою природою, укладений між сторонами договір - є договором поставки.

Відповідно до статті 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) в зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 712 ЦК України встановлено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

У частині 2 статті 712 ЦК України зазначено, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За статтею 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно зі статтею 663 та частинами 1, 2 статті 692 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Згідно з частиною 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

За частиною 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до частини 1 статті 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Дослідивши надані позивачем документи, суд вважає за необхідне відзначити наступне.

Умовами укладеного Договору поставки передбачено, що покупець самостійно вивозить нафтопродукти власним транспортом (пункт 4.4. Договору). Згідно пункту 4.5 Договору після закінчення календарного місяця продавець протягом наступних 10 днів підраховує кількість нафтопродуктів відпущених за минулий місяць за бланками покупця окремо по кожному виду і складає Акт прийому-передачі бланків. При необхідності або за вимогою будь-якої сторони, сторони проводять звірку взаємних розрахунків, оформлюючи відповідний акт.

Із наданого до суду акту звірки взаєморозрахунків №9 за період з 19.12.2018-11.03.2018 вбачається, що фактично за вказаний період загальний оборот за вказаний період становить 2 527 836,26 грн., у той час як фактична оплата за вказаний період за спірним Договором поставки становить 1 645 000,00 грн. Водночас, початкове дебетове сальдо ТОВ «ТАТНЄФТЬ-АЗС-УКРАЇНА» станом на 19.12.2018 становить 1 648 579,14 грн., а загальне кінцеве сальдо (заборгованість) за вказаний період становить 2 531 415,40 грн.

Сальдо - це залишок по бухгалтерському рахунку, різниця між сумою записів по дебету і кредиту рахунків. Дебетове сальдо (дебет більше кредиту) показує стан даного виду господарських коштів на певну дату і відображається в активі балансу.

Відповідно до вимог чинного законодавства акт звірки розрахунків у сфері бухгалтерського обліку та фінансової звітності не є зведеним обліковим документом, а є лише технічним (фіксуючим) документом, за яким бухгалтерії підприємств звіряють бухгалтерський облік операцій. Акт відображає стан заборгованості та в окремих випадках - рух коштів у бухгалтерському обліку підприємств та має інформаційний характер, тобто має статус документа, який підтверджує тотожність ведення бухгалтерського обліку спірних господарських операцій обома сторонами спірних правовідносин. Сам по собі акт звірки розрахунків не є належним доказом факту здійснення будь-яких господарських операцій: поставки, надання послуг тощо, оскільки не є первинним бухгалтерським обліковим документом.

Разом з цим, акт звірки може вважатися доказом у справі в підтвердження певних обставин, зокрема в підтвердження наявності заборгованості суб`єкта господарювання, її розміру, визнання боржником такої заборгованості тощо. Однак, за умови, що інформація, відображена в акті підтверджена первинними документами та акт містить підписи уповноважених на його підписання сторонами осіб. Як правило, акти звірок розрахунків (чи заборгованості) складаються та підписуються бухгалтерами контрагентів і підтверджують остаточні розрахунки сторін на певну дату. Відсутність в акті звірки підписів перших керівників сторін або інших уповноважених осіб, які мають право представляти інтереси сторін, у тому числі здійснювати дії, направлені на визнання заборгованості підприємства перед іншими суб`єктами господарювання, означає відсутність в акті звірки юридичної сили документа, яким суб`єкт господарської діяльності визнає суму заборгованості. Слід також зазначити, що чинне законодавство не містить вимоги про те, що у акті звірки розрахунків повинно зазначатись формулювання про визнання боргу відповідачем. Підписання акту звірки, у якому зазначено розмір заборгованості, уповноваженою особою боржника, та підтвердження наявності такого боргу первинними документами свідчить про визнання боржником такого боргу.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 05.03.2019 у справі № 910/1389/18.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з положеннями статей 78, 79 Господарського процесуального кодексу України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Керуючись вищевикладеними нормами чинного законодавства, суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що наданий позивачем акт звірки взаєморозрахунків №9 за період з 19.12.2018-11.03.2018 є належним доказом підтвердження розміру наявної заборгованості відповідача, яка в свою чергу ним визнана, шляхом підписання такого акту.

Враховуючи те, що загальна сума основного боргу відповідача в розмірі 2 531 415,40 грн, підтверджена належними доказами, наявними у матеріалах справи, і відповідач на момент прийняття рішення не надав документів, які свідчать про повне погашення вказаної заборгованості перед позивачем, суд дійшов висновку про законність та обґрунтованість вимог позивача до відповідача про стягнення вказаної суми основного боргу, у зв`язку з чим позов підлягає задоволенню.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи наведене, з`ясувавши повно і всебічно обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, надавши оцінку всім аргументам учасників справи, суд дійшов висновку, що позивачем належними та допустимими доказами доведено обставини, покладені в основу позову, а тому позовні вимоги задоволенню.

За приписами статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за результатами вирішення спору покладаються на відповідача.

Керуючись статями 74, 76-80, 129, 236 - 242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Техойл Трейд" (04080, м. Київ, вул. Новокостянтинівська, 4А, офіс 208; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ТАТ-АЗС-Україна" (36010, м. Полтава, вул. Половки, 62, ) основний борг у розмірі 2 531 415 (два мільйони п`ятсот тридцять одну тисячу чотириста п`ятнадцять) грн. 40 коп.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Техойл Трейд" (04080, м. Київ, вул. Новокостянтинівська, 4А, офіс 208; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ТАТ-АЗС-Україна" (36010, м. Полтава, вул. Половки, 62, ) 37 971 (тридцять сім тисяч дев`ятсот сімдесят одну) грн. 24 коп. судового збору.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, а на ухвалу суду - протягом десяти днів з дня його (її) проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Згідно з пунктом 17.5 розділу ХІ "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України в редакції Закону України від 03.10.2017 №2147-VIII до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повне рішення складено 29.07.2019

Суддя О.Є. Блажівська