ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" липня 2019 р.м. ХарківСправа № 922/768/19

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Жигалкіна І.П.

при секретарі судового засідання Кісельовій С.М.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Ізюмської районної державної адміністрації Харківської області, м. Ізюм
до Приватного підприємства "Золота нива 1", с. Забавне
про припинення договору
за участю представників:

позивача - не з`явився

відповідача - Кабанової А.В. (на підставі: статут, рішення від 02.04.2018 р.)

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Ізюмська районна державна адміністрація Харківської області, звернувся до господарського суду Харківської області з позовом про припинення дії договору оренди землі від 09.11.2015 р. укладеного Позивачем та Приватним підприємством "Золота нива 1" (надалі - Відповідач) по об`єкту оренди земельної ділянки за кадастровим номером :03:000:0311 (рілля: ділянка № НОМЕР_1 площею 7,0614 га), яка знаходиться за межами населених пунктів на території Куньєвської сільської ради, Ізюмського району, Харківської області й право на яку належить ОСОБА_1 відповідно до сертифіката на право на земельну частку (пай) серії НОМЕР_2 .

Ухвалою господарського суду Харківської області від 25 березня 2019 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження по справі; призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження, розпочато підготовче провадження та його розгляд призначено на 11.04.2019 р. о 10:00.

Ухвалою суду від 04.06.2019 р. закрито підготовче провадження та було призначено справу до судового розгляду по суті в судовому засіданні на "18" червня 2019 р. о 10:20.

У судовому засіданні, яке відбулося 18.06.2019 р., судом оголошено перерву до 11.07.2019 р. - 10:00.

11 липня 2019 року судове засідання продовжено у тому ж складі.

Представник Позивача у судове засідання не з`явився, про причини своєї неявки суд не повідомив.

Представник Відповідача у судовому засіданні проти позовних вимог заперечує та просить суд відмовити у їх задоволенні.

Згідно статті 114 ГПК України, суд має встановлювати розумні строки для вчинення процесуальних дій. Строк є розумним, якщо він передбачає час, достатній, з урахуванням обставин справи, для вчинення процесуальної дії, та відповідає завданню господарського судочинства.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, яка ратифікована Україною 17.07.1997, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про вчинення усіх необхідних дій для розгляду справи та про достатність у матеріалах справи документальних доказів для вирішення спору по суті.

Позивач при звернені до суду з позовом у позовних вимог визначає наступне.

09.11.2015 між орендодавцем Ізюмською районною державною адміністрацією Харківської області та орендарем Приватним підприємством "Золота нива 1" укладено договір оренди землі, об`єктом оренди за яким є земельна ділянка з кадастровим номером НОМЕР_3 0311 (рілля: ділянка № НОМЕР_1 площею 7,0614 га), яка знаходиться за межами населених пунктів на території Куньєвської сільської ради, Ізюмського району, Харківської області та належить до нерозподілених (невитребуваних) земельних ділянок сільськогосподарського призначення реформованого КСП «Жовтень» Куньєвської сільської ради, Ізюмського району, Харківської області (далі Договір), який зареєстровано державним реєстратором Ізюмського міськрайонного управління юстиції Мітіною Вітою Валеріївною 22.12.2015 р., індексний номер Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень 27588391 від 28.12.2015 р. згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права № 51021925 від 28.12.2015 р.

Після отримання Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-018, бажаючи реалізувати своє право на земельну частку (пай) ОСОБА_1 звернулася до Ізюмської районної державної адміністрації Харківської області з заявою про передачу у власність земельної ділянки площею 7,0614 га. кадастровий номер НОМЕР_4 , яка розташована на території Куньєвської сільської ради Ізюмського району.

Згідно з проектом організації території земельних часток (паїв), схемою поділу земель колективної власності на земельні частки (паї) КСП «Жовтень» Куньєвської сільської ради, Ізюмського району, Харківської області, та матеріалів жеребкування, право на земельну ділянку ріллі № НОМЕР_1 , площею 7,0614 га належало ОСОБА_1 , (сертифікат на право на земельну частку (пай) серії НОМЕР_2 , зареєстрований в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) 14.02.1997 р. за № 663). Зазначене також підтверджується довідкою Куньєвської сільської ради, Ізюмського району, Харківської області.

Тобто, до моменту реалізації даного права, ділянка класифікувалась як невитребувана і на підставі ст. 13 Закону України Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв) могла бути передана в оренду для використання за цільовим призначенням.

Бажаючи реалізувати своє право на земельну частку (пай) ОСОБА_1 звернулася до Ізюмської районної державної адміністрації Харківської області з заявою про ініціювання розірвання договору оренди землі укладеного 09.11.2015 між орендодавцем Ізюмською районною державною адміністрацією Харківської області та орендарем Приватним підприємством "Золота нива 1" об`єктом оренди за яким є земельна ділянка з кадастровим номером НОМЕР_4 (рілля: ділянка № НОМЕР_1 площею 7,0614 га)

Керуючись ст. 13 Закону України Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв), пунктами 8, 40 Договору, ч. 5 ст. 116 Земельного кодексу України, Ізюмською райдержадміністрацією були розроблені та направлені ПП "Золота нива 1" за допомогою засобів поштового зв`язку проект додаткової угоди до зазначеного договору щодо дострокового його припинення, однак відповідь не надійшла. Також, з метою досудового вирішення земельного спору, дане питання неодноразово обговорювалось з вповноваженими представниками ПП "Золота нива 1", однак взаємна згода не досягнута. Для врегулювання протиріч, питання дострокового припинення даного договору також було внесено до порядку денного засідання робочої групи з питань раціонального та ефективного використання земель, запобігання порушенням земельного законодавства та з роз`яснювальної роботи щодо земельної реформи, яке призначено на 19.10.2018, однак представники ПП "Золота нива 1" не з`явились.

Так як Ізюмська райдержадміністрація - орендодавець земельних ділянок, вважає грубо порушеними орендарем пункти 8, 26, 31, 39 договору, положення Земельного кодексу України, Закону України Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв), Укази Президента України, приймаючи до уваги, що засоби досудового врегулювання не сприяли досягненню взаємної згоди, позивач звернувся до суду для вирішення питання про дострокове припинення вищезазначеного договору оренди землі та зобов`язання повернути земельні ділянки.

11.04.2019 до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому він проти позову заперечує та просить суд відмовити в його задоволенні. В обґрунтування заперечень проти позову відповідач вказує, зокрема, на те, що твердження позивача про те, що спірна земельна ділянка була передана в строкове користування ПП "Золота нива 1" як невитребувана земельна ділянка та на строк до моменту отримання власниками земельної ділянки державних актів на право власності на земельну ділянку, не відповідають дійсності, оскільки дана земельна ділянка належить до земель державної власності та була передана в строкове користування ПП "Золота нива 1" на 49 років; підстави для припинення договору відсутні, оскільки ПП "Золота нива 1" повністю виконує свої зобов`язання за договором, а позивачем у позові не зазначено підставу, передбачену договором або законом для припинення договору; позивачем не доведено, що ОСОБА_1 має право на земельні ділянки саме із складу земельної ділянки НОМЕР_4 площею 7,0614 га, розташованої на території Куньєвської сільської ради; позивачем не зазначено та не доведено, яке право або законний інтерес позивача порушено, не визнано або оспорено відповідачем та яким чином.

27.05.2019 Позивачем надано до суду відповідь на відзив на позовну заяву (вх. № 12842) де не погоджується з доводами Відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву, зокрема, вказує на те, що право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП "Жовтень" розміром 7.94 в умовних кадастрових гектарах ОСОБА_1 підтверджується сертифікатом серії НОМЕР_2 . Довідкою від 15.09.2017р. Куньєвська сільська рада Ізюмського району Харківської області повідомлено, що відповідно до матеріалів жеребкування земельних ділянок реформованого КСП "Жовтень" за гр. ОСОБА_1 значиться земельна ділянка № НОМЕР_1 контур № НОМЕР_5 площею 7,0614 га.

Таким чином, позивач зазначає, що доведений факт того, що ОСОБА_1 набула права на земельну ділянку № НОМЕР_1 площею 7,0614 га, розташовану на території Куньєвської сільської ради :03 НОМЕР_6

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про вчинення усіх необхідних дій для розгляду справи та про достатність у матеріалах справи документальних доказів для вирішення спору по суті.

Перевіривши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані сторонами доказів, суд встановив наступне.

09.11.2015 між орендодавцем Ізюмською районною державною адміністрацією Харківської області та орендарем Приватним підприємством "Золота нива 1" укладено договір оренди землі, об`єктом оренди за яким є земельна ділянка з кадастровим номером НОМЕР_7 000 НОМЕР_8 0311 (рілля: ділянка № НОМЕР_1 площею 7,0614 га), яка знаходиться за межами населених пунктів на території Куньєвської сільської ради, Ізюмського району, Харківської області та належить до нерозподілених (невитребуваних) земельних ділянок сільськогосподарського призначення реформованого КСП «Жовтень» Куньєвської сільської ради, Ізюмського району, Харківської області, який зареєстровано державним реєстратором Ізюмського міськрайонного управління юстиції Мітіною Вітою Валеріївною 22.12.2015 р., індексний номер Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень 27588391 від 28.12.2015 р. згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права № 51021925 від 28.12.2015 р.

Відповідно до п. 8 договору, його укладено на 49 років, але до моменту отримання її власником правовстановлюючих документів на земельну ділянку. Після закінчення строку договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 60 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію.

Згідно п. 25 договору, на орендовану земельну ділянку не встановлено обмеження (обтяження).

У п. 26 договору зазначено, що передача в оренду земельних ділянок не є підставою для припинення або зміни обмежень (обтяжень) та інших прав третіх осіб на цю ділянку.

Згідно п. 38 договору, зміна умов договору здійснюється у письмовій формі за взаємною згодою сторін. У разі недосягнення згоди щодо зміни умов договору спір розв`язується у судовому порядку.

Відповідно до п. 39 договору, дія договору припиняється у разі: - закінчення строку, на який його було укладено; - придбання орендарем земельної ділянки у власність; - викупу земельної ділянки для суспільних потреб або примусового відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності в порядку, встановленому законом. Договір припиняється також в інших випадках, передбачених законом.

Згідно п. 40 договору, дія договору припиняється шляхом його розірвання за:

- взаємною згодою сторін; - рішенням суду на вимогу однієї із сторін у наслідок невиконання другою стороною обов`язків, передбачених договором, та внаслідок випадкового знищення, пошкодження орендованої земельної ділянки, яке істотно перешкоджає її використанню, а також з інших підстав, визначених законом.

У п. 41 договору сторони визначили, що розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається.

Згідно п. 42 договору, перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другою особи, а також реорганізація юридичної особи - орендаря не є підставою для зміни або розірвання договору.

Відповідно до Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-018 від 14.06.2018 земельна ділянка, кадастровий номер НОМЕР_4 , місце розташування - Харківська АДРЕСА_1 , земельну АДРЕСА_2 № НОМЕР_1 , де визначено в графі "форма власності" - інформація про зареєстроване право в Державному земельному кадастрі відсутня.

Право оренди за вказаним договором було зареєстровано державним реєстратором Ізюмського міськрайонного управління юстиції Мітіною Вітою Валеріївною 22.12.2015 р. індексний номер Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень 27588391 від 28.12.2015 р. згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права № 51021925 від 28.12.2015 р.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам справи, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог і заперечень проти них, суд виходить з наступного.

Згідно із статтею 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Положеннями статей 627, 628 Цивільного кодексу України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 202 Господарського кодексу України, господарське зобов`язання припиняється: виконанням, проведеним належним чином; зарахуванням зустрічної однорідної вимоги або страхового зобов`язання; у разі поєднання управненої та зобов`язаної сторін в одній особі; за згодою сторін; через неможливість виконання та в інших випадках, передбачених цим Кодексом або іншими законами. Господарське зобов`язання припиняється також у разі його розірвання або визнання недійсним за рішенням суду. До відносин щодо припинення господарських зобов`язань застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно ст. 206 Господарського кодексу України, господарське зобов`язання може бути розірвано сторонами відповідно до правил, встановлених статтею 188 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 188 Господарського кодексу України, зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором. Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду. Якщо судовим рішенням договір змінено або розірвано, договір вважається зміненим або розірваним з дня набрання чинності даним рішенням, якщо іншого строку набрання чинності не встановлено за рішенням суду.

Згідно ст. 651 Цивільного кодексу України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Згідно ст. 1 Закону України "Про оренду землі", оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі (стаття 2 названого Закону).

Відповідно до ст. 31 Закону України "Про оренду землі", договір оренди землі припиняється в разі: закінчення строку, на який його було укладено; викупу земельної ділянки для суспільних потреб та примусового відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності в порядку, встановленому законом; поєднання в одній особі власника земельної ділянки та орендаря; смерті фізичної особи-орендаря, засудження його до позбавлення волі та відмови осіб, зазначених у статті 7 цього Закону, від виконання укладеного договору оренди земельної ділянки; ліквідації юридичної особи-орендаря; відчуження права оренди земельної ділянки заставодержателем; набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій іншою особою земельній ділянці; припинення дії договору, укладеного в рамках державно-приватного партнерства (щодо договорів оренди землі, укладених у рамках такого партнерства).

Договір оренди землі припиняється також в інших випадках, передбачених законом. Договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом. Розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або цим договором. Особа, яка набула право власності на земельну ділянку, що перебуває в оренді, протягом одного місяця з дня державної реєстрації права власності на неї зобов`язана повідомити про це орендаря в порядку, визначеному статтею 148-1 Земельного кодексу України.

Згідно до ст. 32 Закону України "Про оренду землі", на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України. У разі розірвання договору оренди землі з ініціативи орендаря орендодавець має право на отримання орендної плати на землях сільськогосподарського призначення за шість місяців, а на землях несільськогосподарського призначення - за рік, якщо протягом зазначеного періоду не надійшло пропозицій від інших осіб на укладення договору оренди цієї ж земельної ділянки на тих самих умовах, за винятком випадків, коли розірвання договору було обумовлено невиконанням або неналежним виконанням орендодавцем договірних зобов`язань. У разі розірвання договору оренди землі за погодженням сторін кожна сторона має право вимагати в іншої сторони відшкодування понесених збитків відповідно до закону. Перехід права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи (у тому числі в порядку спадкування), реорганізація юридичної особи-орендаря не є підставою для зміни умов або припинення договору, якщо інше не передбачено договором оренди землі.

Згідно ч. 5 ст. 116 Земельного кодексу України, земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.

Згідно ст. 141 Земельного кодексу України, підставами припинення права користування земельною ділянкою є: а) добровільна відмова від права користування земельною ділянкою; б) вилучення земельної ділянки у випадках, передбачених цим Кодексом; в) припинення діяльності релігійних організацій, державних чи комунальних підприємств, установ та організацій; г) використання земельної ділянки способами, які суперечать екологічним вимогам; ґ) використання земельної ділянки не за цільовим призначенням; д) систематична несплата земельного податку або орендної плати; е) набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці; є) використання земельної ділянки у спосіб, що суперечить вимогам охорони культурної спадщини.

Отже, припинення дії договору оренди землі можливе лише з підстав передбачених ст. 141 Земельного кодексу України, ст. ст. 31, 32 Закону України "Про оренду землі" та умов договору.

Звертаючись до суду з цим позовом, позивач вказував на грубе порушення відповідачем п.п. 8, 26, 31, 39 договору оренди землі, положень Земельного кодексу України, Закону України Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв), Указів Президента України.

Проте, жодних доказів на підтвердження своїх доводів Позивачем суду не надано.

Відповідно до ст. 4 ГПК України, право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням. До господарського суду у справах, віднесених законом до його юрисдикції, мають право звертатися також особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб. Відмова від права на звернення до господарського суду є недійсною.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. До господарського суду вправі звернутись кожна особа, яка вважає, що її право чи охоронюваний законом інтерес порушено чи оспорюється, тобто має. значення лише суб`єктивне уявлення особи про те, що її право чи законний інтерес потребує захисту.

Статтею 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилось або зникло як таке, порушення права, пов`язане з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Таким чином, у розумінні закону суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право. За приписами процесуального законодавства захисту в господарському суді підлягає не лише порушене суб`єктивне право, ай охоронюваний законом інтерес, яке у логічно-смисловому зв`язку з поняттям "права" треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл.

Правосуддя, за своєю суттю, визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Зазначені висновки викладено в абзаці 10 п. 9 рішення Конституційного Суду України від 30.01.2003 No 3рп/2003.

Стаття 16 Цивільного кодексу України визначає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Позов - це вимога позивача до відповідача, спрямована через суд, про захист порушеного або оспорюваного суб`єктивного права та охоронюваного законом інтересу, яке здійснюється у визначеній законом процесуальній формі.

Предмет позову - це певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, яка кореспондує зі способами захисту права, визначеними зокрема, ст. 16 ЦК України, ст. 20 ГК України.

Підстава позову - це фактичні обставини, на яких ґрунтується вимога позивача.

Враховуючи викладене вище, підставою для звернення до суду є наявність порушеного права (охоронюваного законом інтересу), і таке звернення здійснюється особою, котрій це право належить, і саме з метою його захисту.

Відсутність обставин, які б підтверджували наявність порушення права особи, за захистом якого вона звернулася, чи охоронюваного законом інтересу, є підставою для відмови у задоволенні такого позову.

Поряд з цим, позивачем у даній справі не доведено які саме його права та законні інтереси порушені відповідачем. Також, позивачем не надано доказів невизнання відповідачем прав позивача, їх порушення та оспорення.

Відповідно до ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За змістом ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Водночас обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст. 77 ГПК України). Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Підсумовуючи викладене, враховуючи фактичні обставини справи та наведені норми законодавства, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову.

Щодо інших аргументів сторін, суд зазначає, що вони були досліджені у судовому засіданні та не наводяться в рішенні суду, позаяк не покладаються судом в основу цього судового рішення, тоді як Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа Серявін проти України, рішення від 10.02.2010).

Відповідно до положень ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається на позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст. 12, 13, 73, 74, 76-79, 91, 129, 232, 233, 236 - 241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Відмовити в позові повністю.

Повне рішення складено "22" липня 2019 р.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга відповідно до ст. 256 Господарського процесуального кодексу України на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга може бути подана учасниками справи до Східного апеляційного господарського суду через господарський суд Харківської області з урахуванням п.п. 17.5 п.17 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України.

Учасники справи можуть одержати інформацію по справі зі сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою http://court.gov.ua/.

Суддя(підпис) І.П. Жигалкін

Згідно з оригіналом

23 липня 2019 року

помічник судді В.В. Карімов