ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.07.2019 року м.Дніпро Справа № 908/458/19

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Верхогляд Т.А.( доповідача),

суддів: Коваль Л.А., Чередка А.Є.,

cекретар судового засідання: Колесник Д.А.

представники сторін:

представники сторін у судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином;

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Український Рітейл на рішення господарського суду Запорізької області від 10.05.2019 року (повний текст складено 15.05.2019 року) у справі №908/458/19 (суддя Горохов І.С.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Національний Цукор

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю Український Рітейл

про стягнення коштів,-

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Запорізької області від 10.05.2019 року у справі № 908/458/19 позов задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю Український Рітейл на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Національний Цукор 106 620,00 грн. основного боргу за договором поставки № 140918 від 14.09.2018, пеню у розмірі 2 750,07 грн., судовий збір у розмірі 1 860,90 грн. У задоволені позову в частині стягнення 3 532,40 грн. інфляційних втрат відмовлено.

Рішення мотивовано порушенням відповідачем умов договору поставки товару №140918 від 14.09.2018 року в частині його повної та своєчасної оплати, наявністю заборгованості в розмірі 106 620,00 грн., порушення відповідачем вимог ст.193 Господарського кодексу України, ст. ст. 526, 530, 629, 712 Цивільного кодексу України, правом позивача стягнути пеню в розмірі 2 750,07 грн. за загальний період з 18.01.2019 року по 15.02.2019 року відповідно до п. 7.3 договору.

Вимоги щодо стягнення інфляційних суд відхилив з огляду на помилковість розрахунку позивача.

Не погодившись із вказаним рішенням суду, Товариство з обмеженою відповідальністю Український Рітейл подало апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі скаржник посилається на те, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, зокрема щодо відсутності належних доказів здійснення поставки товару, належного оформлення видаткових накладних; безпідставно встановлено факт отримання товару уповноваженими особами відповідача і не досліджено жодного документа, який би встановлював такі повноваження.

Також скаржник стверджує, що є безпідставним посилання суду на наявність у видаткових накладних печатки підприємства відповідача, оскільки печатка не є обов`язковим реквізитом документу.

Просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову у повному обсязі.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач повністю заперечує проти доводів, викладених відповідачем в апеляційній скарзі, вважає їх безпідставними, а рішення суду законним та обґрунтованим.

Посилаючись на зміст ст. 9 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні, позивач вважає, що неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.

Позивач зазначає, що відповідач не звертався до позивача з вимогою надати визначені договорами належним чином оформлені документи, встановивши при цьому розумний строк для їх передання, докази відмови відповідача від договорів та повернення отриманого товару чи вчинення інших дій, які б могли свідчити про невиконання позивачем своїх зобов`язань за договорами поставки у повному обсязі у відповідності до вимог законодавства та умов укладеного між сторонами договору, відсутні.

Просить відмовити апелянту в задоволенні апеляційної скарги.

Представник позивача 15.07.2019 року подав заяву про розгляд справи за його відсутності.

Представник скаржника в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Відповідно до ч.1 ст.202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання представника відповідача, повідомленого належним чином про час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду справи.

Згідно з ч.1 ст.269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав:

З матеріалів справи вбачається і сторонами не заперечується, що 14.09.2018 року між Товариством з обмеженою відповідальністю Український Рітейл (покупець, відповідач) та Товариством з обмеженою відповідальністю Національний цукор (постачальник, позивач) укладено договір поставки №140918 (договір) з протоколом розбіжностей.

Відповідно до п. п. 1.1, 1.2 договору постачальник зобов`язується поставити (продати) продукцію, найменуванням, у кількості та за ціною згідно видаткових накладних, які є невід`ємною частиною договору, а покупець зобов`язується приймати та оплачувати товар на умовах цього договору.

Найменування, асортимент та ціна поставленого товару вказується в додатку № 1 Специфікація, яке є невід`ємною частиною даного договору (п. 1.2 договору).

Згідно з п. 2.9 договору, приймання товару по кількості та якості проводиться покупцем у місці поставки товару у момент отримання товару від постачальника на підставі супровідних документів.

У розділі 5 договору сторони врегулювали ціну товару та порядок розрахунків.

Оплата товару згідно з умовами договору здійснюється шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника протягом 7 (семи) календарних днів з дня отримання товару. Датою оплати вважається дата списання грошових коштів з поточного рахунку покупця (п. 5.3. договору).

Згідно з п. 8.3. договору, даний договір набирає сили з моменту його підписання сторонами та діє до 31.12.2018 року. Закінчення строку дії договору не звільняє сторін від відповідальності за невиконання або неналежне виконання умов цього договору, яке мало місце в період дії договору. Сторони зобов`язуються укласти типовий договір поставки з усіма відповідними додатками в редакції покупця до моменту закінчення строку договору.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем на виконання договору №140918 від 14.09.2018 року згідно видаткової № 6 від 11.01.2019 року та товарно-транспортної накладної № Р6 від 11.01.2019 року поставлено відповідачеві товар цукор у кількості 22 т на суму 246 620, 00 грн., копії яких залучено до матеріалів справи. Отримання товару підтверджується підписами уповноважених осіб відповідача та печаткою підприємства на видатковій та товарно-транспортній накладних.

У видатковій накладній № 6 від 11.01.2019 року у графі одержав та у товарно-транспортній накладній №Р6 від 11.01.2019 року у графі прийняв (відповідальна особа вантажоодержувача) містяться підписи представника відповідача, які скріплені круглою печаткою відповідача - юридичної особи.

Як зазначив позивач у позовній заяві, 24.01.2019 року Товариством з обмеженою відповідальністю Український Рітейл було проведено часткову оплату вартості отриманого товару, що підтверджується випискою з карти рахунку № 361 Товариства з обмеженою відповідальністю Національний Цукор за період 01.12.2018 року -11.02.2019 року згідно платіжного доручення № НЦ000000041 від 24.01.2019 на суму 140 000,00 грн.

Заборгованість за поставлений товар за зазначеним договором складає 106 620,00 грн.

На час звернення позивача до суду - 26.02.2019 року, строк виконання зобов`язання для відповідача є таким, що настав.

Згідно ст. 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

У відповідності до ст. 509 Цивільного кодексу України, ст. 173 Господарського кодексу України в силу господарського зобов`язання, яке виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько - господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Згідно з ст. 712 Цивільного кодексу України продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до положень статей 525, 526, 530 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

В силу ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Враховуючи відсутність доказів оплати отриманого товару, вірну правову кваліфікацію правовідносин сторін, дій відповідача, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що заборгованість підлягає стягненню.

Щодо доводів скаржника, то вони не приймаються колегією суддів з огляду на наступне:

Надана позивачем видаткова накладна № 6 від 11.01.2019 року, якою підтверджується факт отримання відповідачем товару, оформлена у відповідності до положень ч.ч.1, 2 ст. 9 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні.

Відсутність на ній прізвища особи, що отримала товар, є неістотним недоліком документу. Наявність печатки відповідача на видатковій накладній надає можливість ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Крім того, встановлено, що відповідач не звертався до позивача з вимогою надати визначені договором належним чином оформлені документи, встановивши при цьому розумний строк для їх передання. Також в матеріалах справи відсутні докази відмови відповідача від договору та повернення отриманого товару чи вчинення інших дій, які б могли свідчити про невиконання позивачем своїх зобов`язань за договором поставки у повному обсязі у відповідності до вимог законодавства та умов укладеного між сторонами договору. Навпаки, судом встановлено та відповідачем не спростовано факт часткової оплати товару.

Наведене вище свідчить про необгрунтованість доводів скаржника.

Враховуючи межі перегляду оскаржуваного рішення в апеляційному порядку, повноваження суду апеляційної інстанції, ті обставини, що при розгляді апеляційної скарги апелянт висновки оскаржуваного судового рішення не спростував, колегія суддів дійшла висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги слід покласти на скаржника відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 269, 275,276, 287 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Запорізької області від 10.05.2019 року у справі № 908/458/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя: Т.А. Верхогляд

Суддя: Л.А. Коваль

Суддя: А.Є. Чередко

Підписано в повному обсязі 02.08.2019 року.