СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" липня 2019 р. справа №917/1348/17

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Попков Д.О.
суддів Пушай В.І., Пелипенко Н.М.
секретар судового засідання Акімова К.К.
за участю представників:
прокурор Ногіна О.М. (службове посвідчення №032167 від 11.02.2015р.);
від позивача не з`явився;
від відповідача 1 не з`явився;
від відповідача 2 Чернецька Г.М. (адвокат, довіреність №30-1 від 30.08.2018р.)
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Першого заступника прокурора Полтавської області, м. Полтава
на рішення господарського суду Полтавської області
ухвалене 20.11.2017р. у м. Полтаві
у справі №917/1348/17 (суддя Кульбако М.М.)
за позовом Керівника Кременчуцької місцевої прокуратури Полтавської області, м.Кременчук Полтавської області в інтересах держави в особі Полтавської обласної державної адміністрації, м. Полтава
до 1. Кременчуцької районної державної адміністрації, м. Кременчук Полтавської області; 2. Товариства з обмеженою відповідальністю «Придніпровський гранітний кар`єр», м. Київ
про визнання недійсним договору, зобов`язання звільнити земельну ділянку та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень

В С Т А Н О В И В:

І. Короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції:

1. Керівник Кременчуцької місцевої прокуратури Полтавської області, м. Кременчук Полтавської області в інтересах держави в особі Полтавської обласної державної адміністрації, м. Полтава (далі Позивач) звернувся до Господарського суду Полтавської області з позовом до Кременчуцької районної державної адміністрації, м. Кременчук Полтавської області (далі Відповідач 1) та Товариства з обмеженою відповідальністю «Придніпровський гранітний кар`єр», м. Київ (далі Відповідач 2) з вимогами про:

- визнання недійсним договору оренди земельної ділянки від 23.10.2010р., укладеного між Кременчуцькою районною державною адміністрацією та Товариством з обмеженою відповідальністю «Придніпровський гранітний кар`єр», згідно якого передано в оренду земельну ділянку площею 47,3496га (кадастровий номер :07:000:0406) з терміном дії 49 років для розробки Чикалівського родовища мігматитів за межами населених пунктів на території Кам`янопотоківської сільської ради Кременчуцького району;

- зобов`язання Товариства з обмеженою відповідальністю «Придніпровський гранітний кар`єр» звільнити земельну ділянку площею 47,3496га (кадастровий номер НОМЕР_1 0406) шляхом підписання акту прийому-передачі;

- скасування рішення Сектору з питань державної реєстрації Кременчуцької районної державної адміністрації про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 05.12.2016р. (індексний номер 32716600) на земельну ділянку площею 47,3496га (кадастровий номер НОМЕР_2 07 НОМЕР_3 000 НОМЕР_4 ).

2. Рішенням Господарського суду Полтавської області від 20.11.2017р. у справі №917/1348/17 у задоволені позовних вимог керівника Кременчуцької місцевої прокуратури Полтавської області в інтересах держави в особі Полтавської обласної державної адміністрації відмовлено в повному обсязі.

3. Означене рішення суду обґрунтоване недоведеністю прокурором наявності підстав, з якими закон пов`язує визнання правочину недійсним, зокрема матеріалів справи містять копію Технічної документації з нормативно грошовою оцінкою спірної земельної ділянки, відповідно до якої остання (грошова оцінка) земельної ділянки (кадастровий номер НОМЕР_5 ) була визначена в сумі 2302681,60грн., тоді як Технічна документація з нормативно грошової оцінки означеної земельної ділянки була відправлена листом вих.№23-10/17 від 25.10.2017р. Кременчуцькій районній раді для затвердження, що спростовує посилання прокуратури на порушення приписів ст.ст.13, 18 Закону України «Про оцінку земель», ст.ст.15, 21 Закону України «Про оренду землі» та п.4 ст.66, ч.4 ст.122 Земельного кодексу України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) при укладенні спірного договору оренди земельної ділянки від 23.10.2010р.

Своєю чергою, враховуючи недоведеність позиції прокурора щодо визнання недійсним договору оренди земельної ділянки від 23.10.2010р., у задоволенні решти позовних вимог місцевим судом було також відмовлено.

ІІ. Короткий зміст вимог та узагальнених доводів апеляційної скарги:

4. Перший заступник прокурора Полтавської області, не погодившись з прийнятим рішенням суду, звернувся з апеляційною скаргою до Східного апеляційного господарського суду, в якій просить рішення Господарського суду Полтавської області від 20.11.2017р. у справі №917/1348/17 скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

5. Підставами для задоволення апеляційних вимог Скаржник зазначає залишення судом поза увагою, що:

5.1. в оскаржуваному договорі оренди нормативна грошова оцінка земельної ділянки не проведена, тоді як відповідно до п.п.8-10 означеного договору орендна плата встановлюється диференційовано без врахування такої нормативно-грошової оцінки. Окрім того, в подальшому користуючись земельною ділянкою, нормативна грошова оцінка також не розроблялась, та в порушення ст.23 Закону України «Про оренду землі» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) та п.13 спірного договору, орендна плата за земельні ділянки промисловості не переглядалась та зміни до договору з 23.10.2010р. не вносились;

5.2. відповідно до листа Кременчуцької районної ради №02-29/107 від 15.02.2019р. нормативна грошова оцінка земель, наданих в оренду Товариства з обмеженою відповідальністю «Придніпровський гранітний кар`єр», не затверджена до цього часу (копія листа додається до апеляційної скарги).

ІІІ. Узагальнені доводи та заперечення Позивача та Відповідачів:

6. Товариством з обмеженою відповідальністю «Придніпровський гранітний кар`єр» в межах визначеного апеляційним судом строку (30.05.2019р. а.с.92) поштою поданий відзив на апеляційну скаргу, за змістом якого Відповідач 2 проти її задоволення заперечує, наголошуючи на законності і обґрунтованості оскаржуваного рішення та зазначаючи, що:

6.1. відповідно до Податкового кодексу України законодавець встановлює верхню та нижню межу сплати орендної плати, незалежно від того, який розмір цієї орендної плати встановлений у договорі, тим більше, що наразі означений Кодекс передбачає можливість не встановлення в договорі оренди нормативно-грошової оцінки земельної ділянки;

6.2. подаючи позов до Господарського суду Полтавської області прокуратура не зверталася до Головного управління ДФС у Полтавській області, на який державою покладено обов`язок здійснювати контроль за розмірами та своєчасністю оплати орендної плати до відповідного бюджету, з метою отримання довідки про законність нарахування та сплати Товариством з обмеженою відповідальністю «Придніпровський гранітний кар`єр» орендної плати;

6.3. станом на 22.08.2018р. розроблена та затверджена Технічна документація про нормативну грошову оцінку орендованої Товариством з обмеженою відповідальністю «Придніпровський гранітний кар`єр» земельної ділянки (додається до відзиву на апеляційну скаргу), виготовлена на підставі дозволу, наданого розпорядженням Голови Полтавської обласної державної адміністрації №50 від 22.01.2018р.;

6.4. на даний час Товариство з обмеженою відповідальністю «Придніпровський гранітний кар`єр» добросовісно користується орендованою земельною ділянкою і підстав для розірвання договору оренди земельної ділянки немає.

7. Від Відповідача 1 та Позивача в межах встановленого апеляційним судом строку письмової позиції відносно апеляційної скарги не надходило.

IV. Щодо процедури апеляційного провадження:

8. У відповідності до вимог ст.32 та ч.1 ст.260 Господарського процесуального кодексу України за протоколом автоматизованого розподілу від 06.05.2019р. для розгляду справи сформовано колегію суддів у складі: Попков Д.О. (головуючий, суддя-доповідач), Пушай В.І. і Стойка О.В.

9. Ухвалою від 20.05.2019р. вказана судова колегія відкрила апеляційне провадження у справі №917/1348/17.

10. Розпорядженням керівника апарату Східного апеляційного господарського суду від 31.05.2019р. «Щодо повторного автоматичного розподілу справ» у зв`язку із знаходженням у відпустці члена судової колегії, судді Пушая І.В., відповідно п.2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, його було замінено на суддю Гребенюк Н.В., що також вбачається з витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 31.05.2019р. у справі №917/1348/17.

11. Ухвалою від 31.05.2019р. після проведення підготовчих дій було призначено розгляд апеляційної скарги Першого заступника прокурора Полтавської області у судовому засіданні на 15.07.2019р. о 10:00 з повідомленням учасників справи.

12. Розпорядженням керівника апарату Східного апеляційного господарського суду від 15.07.2019р. «Щодо повторного автоматичного розподілу справ» у зв`язку із знаходженням у відпустці членів судової колегії, суддів Стойки О.В. та Гребенюк Н.В., відповідно п.2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду їх було замінено на суддів Пушая В.І. та Пелипенко Н.М., що також вбачається з витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.07.2019р. у справі №917/1348/17.

13. Враховуючи викладене в п.п.8-12 цієї постанови, та відсутність визначених ст.ст.38, 39 Господарського процесуального кодексу України підстав для відводу/самовідводу члені судової колегії, сформована судова колегія Східного апеляційного господарського суду у складі Попков Д.О. (головуючий, суддя-доповідач), Пушай В.І. та Пелипенко Н.М. відповідає вимогам «суду, створеним відповідно до закону» у розумінні п.1 ст.6 ратифікованої Україною Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини 1950р.

14. У судовому засіданні 15.07.2019р. було оголошено перерву до 29.07.2019р. о 12:30, про що відсутні учасники справи були повідомлені ухвалою суду від 15.07.2019р., а присутні розпискою.

15. Фіксація судового засідання апеляційної інстанції здійснювалась у протоколі судового засідання та засобами аудиофіксації у відповідності до вимог ст.ст.222, 223 Господарського процесуального кодексу України з урахуванням п.17.7. його Перехідних положень в порядку розгляду апеляційної скарги, встановленому ст.270 цього Кодексу.

16. У судовому засіданні 29.07.2019р. прокурор підтримав свої вимоги і доводи, викладені в апеляційній скарзі, надав додаткові пояснення на запитання суду.

Представник Відповідача 2 у судове засіданні 29.07.2019р. також з`явився, проти задоволення апеляційної скарги заперечував з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу, зазначив про законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду.

Уповноважені представники Позивача та Відповідача 1 у судове засідання 15.07.2019р., попри належне повідомлення не з`явились, про причини неявки не повідомили, що, за висновком судової колегії, враховуючи повідомлення їх належним чином та достатність матеріалів справи для апеляційного перегляду, не перешкоджає розгляду справи по суті.

17. Відтак, згідно із вимогами ст.269 Господарського процесуального кодексу України справа переглядається апеляційним судом за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряється законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, якщо під час розгляду не буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

V. Встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини, а також обставини, встановлені судом апеляційної інстанції, і визначені відповідно до них правовідносини:

18. Як встановлено місцевим судом та вбачається з наявних матеріалів справи, 23.10.2010р. на підставі розпорядженням голови Полтавської обласної держаної адміністрації №313 від 26.08.2010р. (а.с.33 т.1) між Кременчуцькою районною державною адміністрацією (Орендодавець, Відповідач 1) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Придніпровський гранітний кар`єр» (Орендар, Відповідач 2) було укладено договір оренди земельної ділянки (договір з додатками а.с.а.с.22-32 т.1), відповідно до п.1 якого Орендодавець надає, а Орендар приймає в довгострокове платне користування земельну ділянку кадастровий номер :07: НОМЕР_6 для земель промисловості, під відкритими розробками і кар`єрами для розробки Чикалівського родовища мігматитів, яка знаходиться за межами населених пунктів на території Кам`янопотоківської сільської ради Кременчуцького району Полтавської області.

19. Згідно з п.2 означеного договору, в оренду передається земельна ділянка загальною площею 47,3496га, на земельній ділянці не розташовані об`єкти нерухомого майна (п.3 договору).

У п.4 договору зазначено, що нормативно-грошова оцінка не проведена.

20. Відповідно до п.8 договору, орендна плата по цьому договору встановлюється диференційовано, з урахуванням положень п.5 договору:

- на період до 01.10.2012р. складає 30коп. за 1кв.м., що становить 142048,80грн. за 47,3496га на рік.;

- на період з 01.10.2012р. складає 1,10грн. за 1кв.м., що становить 520845,60грн. за 47,3496га на рік. Орендна плата вноситься рівними частинами за базовий податковий (звітний) період, який дорівнює календарному місяцю, щомісячно протягом 30 календарних днів, наступних за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця на поточний розрахунковий рахунок Кам`янопотоківської сільської ради.

Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням їх цільового призначення та коефіцієнтів індексації, визначених законодавством, за затвердженими Кабінетом Міністрів України формами (п.9 договору).

21. Згідно з п.7 означеного договору, останній укладено терміном на 49 років. Після закінчення строку договору Орендар має переважне право поновлення його на новий строк.

22. Так, 01.12.2016р. приватним нотаріусом Прокопом О.Е. Кременчуцького міського нотаріального округу зареєстровано право оренди земельної ділянки за №17811509, що підтверджується витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень від 19.06.2017р. (а.с.а.с.34-36 т.1).

23. Вказані в п.п.18-22 цієї постанови обставини підтверджуються матеріалами справи та сторонами не оспорюються.

24. Своєю чергою, Кременчуцькою місцевою прокуратурою Полтавської області при вивченні стану додержання вимог земельного законодавства при використанні земель державної та комунальної власності на території Кам`янопотоківської сільської ради Кременчуцького району Полтавської області було встановлено, що договір оренди земельної ділянки від 23.10.2010р. укладений з порушенням вимог ст.ст.13, 18 Закону України «Про оцінку земель», ст.ст.15, 21 Закону України «Про оренду землі» та п.4 ст.66, ч.4 ст.122 Земельного кодексу України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), а саме без проведення нормативної грошової оцінки земельної ділянки, про що було повідомлено листом №106-8777вих17 від 26.07.2017р. Голову Полтавської обласної державної адміністрації (а.с.а.с.45, 46 т.1).

Керуючись ч.4 ст.23 Закону України «Про прокуратуру», Керівник Кременчуцької місцевої прокуратури Полтавської області в інтересах держави в особі Полтавської обласної державної адміністрації звернувся до господарського суду з позовними вимогами до Кременчуцької районної державної адміністрації та Товариства з обмеженою відповідальністю «Придніпровський гранітний кар`єр» про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки від 23.10.2010р., зобов`язання Товариства з обмеженою відповідальністю «Придніпровський гранітний кар`єр» звільнити земельну ділянку та скасування рішення сектору з питань державної реєстрації Кременчуцької районної державної адміністрації про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 05.12.2016р.

25. На підтвердження зазначених прокуратурою обставин останньою було надано до місцевого господарського суду листи Кременчуцької районної ради Полтавської області №02-29/300 від 13.05.2017р. та Міськрайонного управління Держгеокадастру у Полтавській області №404/122-17 від 11.05.2017р. (а.с.а.с.39, 41 т.1), зі змістом яких вбачається, що нормативно грошова оцінка земельної ділянки, наданої в оренду Товариству з обмеженою відповідальністю «Придніпровський гранітний кар`єр», не проводилась. Також з листа Кременчуцької об`єднаної державної податкової інспекції Головного Управління Державної фіскальної служби у Полтавській області №1333/10/16-03-10 від 15.02.2017р. (а.с.44 т.1) вбачається, що протягом 2010-2016р.р. Товариство з обмеженою відповідальністю «Придніпровський гранітний кар`єр» не подавало податкові декларації з орендної плати за землю та не сплачувало за оренду землі. Станом на 09.02.2017р. заборгованість з орендної плати за землю на земельну ділянку площею 47,3496га відсутня.

26. Між тим, Відповідач 2 надав до матеріалів справи копію Технічної документації з нормативної грошової оцінки земельної ділянки, що надається на умовах оренди Товариству з обмеженою відповідальністю «Придніпровський гранітний кар`єр» для розробки Чикалівського родовища мігматитів на території Кам`янопотоківської сільської ради за межами населених пунктів Кременчуцького району Полтавської області від 2016р. (а.с.а.с.86-93 т.1). Грошова оцінка визначена в сумі 2302681,60грн.

Також матеріали справи містять копії платіжних доручень (а.с.а.с.114-118 т.1), з яких вбачається сплата Товариством з обмеженою відповідальністю «Придніпровський гранітний кар`єр» орендної плати за спірним договором від 23.10.2010р.

27. Зважаючи на вказані обставини, спірні правовідносини розглянуті місцевим судом в контексті приписів Цивільного та Господарського кодексів України, Земельного кодексу України, а також Законів України «Про оцінку земель» та «Про оренду землі» (чинних, на момент виникнення спірних правовідносин).

28. Своєю чергою, наданий прокуратурою Полтавської області разом з апеляційною скаргою лист Кременчуцької районної ради Полтавської області №02-29/107 від 15.02.2019р. (а.с.13 т.2) та надана Відповідачем 2 з відзивом на апеляційну скаргу Технічна документація з нормативної грошової оцінки земельної ділянки від 2018р. (а.с.а.с.66-82 т.2) та інші документи (а.с.а.с.88-91 т.2) залишаються судовою колегією без розгляду в силу приписів ч.3 ст.269 Господарського процесуального кодексу України, оскільки означені учасники справи не обґрунтували доказово неможливості подання доказів в обґрунтування існування відповідних обставин до суду першої інстанції і за змістом апеляційної скарги та відзиву на неї відповідно не порушували питання щодо визнання причин неподання поважними в порядку п.5 ч.1 ст.267 цього Кодексу.

VІ. Оцінка апеляційного суду:

29. Сутність розглядуваного спору полягає у доведенні прокурором/Позивачем підстав для визнання договору оренди земельної ділянки від 23.10.2010р., укладеного між Кременчуцькою районною державною адміністрацією та Товариством з обмеженою відповідальністю «Придніпровський гранітний кар`єр», недійсним через порушення при його укладенні ст.ст.13, 18 Закону України «Про оцінку земель», ст.ст.15, 21 Закону України «Про оренду землі» та п.4 ст.66, ч.4 ст.122 Земельного кодексу України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), а саме - не проведення нормативно грошової оцінки земельної ділянки, а також у застосуванні зумовлених такою недійсністю наслідків у вигляді зобов`язання Відповідача 2 звільнити спірну земельну ділянку та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень щодо спірної земельної ділянки.

30. За змістом ст.ст.4, 5 Господарського процесуального кодексу України, ст.15 Цивільного кодексу України та ст.20 Господарського кодексу України можливість задоволення позовних вимог вимагає наявності та доведеності наступної сукупності елементів: наявність у Позивача захищуваного суб`єктивного права/охоронюваного законом інтересу, порушення (невизнання або оспорювання) такого права/інтересу з боку визначеного Відповідача та належність (адекватність характеру порушення та відповідність вимогам діючого законодавства) обраного способу судового захисту. Відсутність або недоведеність будь-якого із вказаних елементів, що становлять предмет доказування для Позивача, унеможливлює задоволення позову.

31. Поряд із цим, беручи до уваги статус суб`єкту, який ініціював розгляд означеної спору, в процесуальному аспекті положень ч.2 ст.19 Конституції України предметом судової оцінки в розглядуваній справі, враховуючи зміст ч.ч.3, 4 ст.23 Закону України «Про прокуратуру» та ч.5 ст.53 Господарського процесуального кодексу України, також є:

- порушення чи загроза порушення інтересів держави (кореспондується із згадуваною в п.29 постанови умовою звернення до суду, передбаченою ч.2 ст.4 Господарського процесуального кодексу України та ст.ст.15, 16 Цивільного кодексу України);

- нездійснення або неналежне здійснення захисту таких інтересів компетентним державним органом або відсутність такого органу/відсутність у нього повноважень відносно звернення до суду з позовною заявою.

31.1. Положення ч.ч.3, 4 Закону України «Про прокуратуру» та правова позиція Конституційного Суду України, викладена в рішення №3-рп/99 від 08.04.1999р,. передбачає право прокурора самостійно формулювати сутність захищуваного заявленим позовом інтересу держави та характеру його порушення (загрози порушення), який (інтерес) за змістом ч.4 ст.53 Господарського процесуального кодексу України має кореспондуватися із здійснюваною функцією держави відповідним її органом, що визначається у якості позивача.

31.2. Зі змісту позовної заяви, за висновком судової колегії, прокурор намагався сформулювати сутність захищуваного державного інтересу в двох аспектах:

- а) забезпечення дотримання встановленої процедури розпорядження земельною ділянкою при переданні її в оренду (дотримання вимог законодавства щодо визначеності істотних умов договору);

- б) міркування забезпечення надходжень до бюджету належних коштів, які сума яких визначалася вірним визначенням розміру орендної плати.

31.3. Прокурором в якості Позивача було визначено Полтавську обласну державну адміністрацію, на яку відповідно до ст.ст.16, 21 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» покладений обов`язок розпоряджатися землями державної власності відповідно до закону.

32. Враховуючи встановлену ст.204 Цивільного кодексу України презумпцію правомірності спірного договору як підстави у розумінні ст.ст.11, 509 цього Кодексу для виникнення у Відповідача 2 права на правомірне використання у своїй господарської діяльності орендованої земельної ділянки, а також тривалість таких правовідносин з володіння та користування, апеляційний суд вважає за можливе кваліфікувати опосередковані наявністю спірного договору права Орендаря на земельну ділянку як такі, що охоплюються гарантіями захисту, встановленими ст.1 Першого протоколу ратифікованої Україною Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950р., адже право оренди співвідноситься зі складовими елементами права власності (володіння та користування) згідно ч.1 ст.317 Цивільного кодексу України.

32.1. Своєю чергою, характер заявлених позовних вимог/обраний прокурором спосіб судового захисту відповідного державного інтересу (очікуваний правовий результат від можливого задоволення позовних вимог) в такому випадку слідує розглядати як втручання держави (чиї інтереси захищає прокурор) в «право мирного володіння» Відповідача 2 шляхом позбавлення такого права (припинення оренди та зобов`язання повернути/звільнити орендовану земельну ділянку)

34.2. Враховуючи усталену практику Європейського суду з прав людини (п.п.55, 56 рішення ЄСПЛ у справі «Україна-Тюмень проти України»), яка в силу ч.4 ст.11 Господарського процесуального кодексу України є джерелом права та застосовується судом, можливість задоволення означених позовних вимог та допущення судом (визнання правомірним державного втручання) обумовлює необхідність оцінки наступних умов:

- наявність суспільного інтересу (легітимної мети), який забезпечується припиненням орендних правовідносин (кореспондується із зазначеним вище процесуальним аспектом п.31.2 цієї постанови);

- здійснення такого втручання (позбавлення) на підставі закону (охоплює, серед іншого, також матеріально-правову складову підстав позову в контексті положень ст.ст.203, 215 Цивільного кодексу України);

- дотримання балансу (пропорційного співвідношення) між вимогами суспільного інтересу та вимогами захисту «права мирного володіння».

35. Дослідження та правова оцінка всіх означених вище аспектів з урахуванням доводів і міркувань учасників справи становлять предмет апеляційного розгляду в цій справі.

36. Відносно правильності визначення прокурором належного Позивача - Полтавської обласної державну адміністрацію, колегія суддів зазначає:

36.1. Дійсно, саме остання у світлі приписів ст.4 Закону України «Про оренду землі» та ст.122 Земельного кодексу України (чинних на дату укладення спірного договору та звернення з позовними вимогами до суду) передає земельні ділянки із земель державної власності у користування за межами населених пунктів (враховуючи цільове призначення земельної ділянки - землі промисловості). Відтак, в розглядуваному випадку мова йде саме про «відповідні функції держави в спірних правовідносинах» у розумінні ч.4 ст.53 Господарського процесуального кодексу України у вигляді здійснення державною адміністрацією функцій з розпорядження земельними ділянками державної власності - надання їх в оренду, що кореспондується із державним інтересом (легітимною метою) в пп. а) п.31.2. цієї постанови.

36.2. Апеляційний суд погоджується із наведеним в позовній заяві аргументом прокурора про те, що само по собі забезпечення правильного застосування законодавства при розподілі обмеженого ресурсу, яким виступає земля наголошує, становить належний об`єкт захисту «суспільний інтерес» у розумінні усталеної практики Європейського суду з прав людини (п.54 рішення ЄСПЛ у справі «Трегубенко проти України» від 02.11.2004р.).

36.3. Наявне в матеріалах справи листування прокурора з Позивачем (а.с.а.с.43, 45, 46) вказують на вжиття заявником позову заходів, передбачених ч.ч.2, 3, 4 ст.23 Закону України «Про прокуратуру», на обґрунтування підстав представництва. Невжиття Позивачем відповідних заходів самостійно, утворює достатні процесуальні підстави для звернення Прокурора з розглядуваним позовом.

36.4. Своєю чергою, як правильно зазначено Відповідачем 2 у відзиві на апеляційну скаргу, міркування відносно ненадходження належного розміру орендної плати (державний/суспільний інтерес у розумінні пп.б) п.31.2 цієї постанови) не має відношення до виконуваних визначеним прокурором Позивачем функцій. Разом із тим, посилання Відповідача 2 з цього приводу на необхідність узгодження прокурором подання цього позову із ДФС у Полтавській області є помилковим, адже за змістом спірного договору отримувачем орендних платежів у п.8. визначена Кам`янопотоківська сільська рада, яка до участі у справу не залучалась, а позовних вимог щодо надходження/ненадходження відповідних податків і зборів до бюджету з орендованої земельної ділянки в розглядуваному випадку не висувалось.

36.5. Крім того, прокурором не доведено, і матеріали справи не містять жодних відомостей щодо розміру «втрат» бюджету через неналежне визначення розміру орендної плати в момент укладання договору (розрахунку розміру орендних платежів, які б мав би сплачувати Орендар, на думку прокуратури, суду представлено не було) так само, як і доказів існування інших претендентів щодо оренди такої земельної ділянки, які б пропонували інший/кращий (для отримувача) розмір орендної плати.

36.6. За таких обставин, апеляційний суд оцінює правомірність заявлених позовних вимог виключно в контексті запропонованого прокурором обґрунтування доведеного державного/суспільного інтересу (визначений в пп.а) п.31.2. цієї постанови), якому відповідає здійснювана вказаним Позивачем функція державного органу з розпорядження відповідною земельною ділянкою.

При цьому, колегія суддів апеляційного суду підкреслює, що само по собі дотримання формальних вимог щодо ініціації позову прокурором не може ототожнюватися із підтвердженням обґрунтованості позовних вимог та вказувати на безсумнівну наявність порушення з боку Відповідачів - такі складові визначаються при оцінці обґрунтованості позовних вимог по суті.

37. Беручи до уваги правову природу укладеного договору оренди земельної ділянки від 23.10.2010р., кореспондуючі права та обов`язки його сторін, характер спірних правовідносин, оцінка правомірності заявлених вимог в матеріально-правовому аспекті обґрунтованості має здійснюватися судом з урахуванням приписів, Цивільного та Господарського кодексів України відносно чинності/законності договорів та норм земельного законодавства, чинних на дату укладення спірного договору.

37.1. За змістом ч.1 ст.215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину (його частини), яким у розумінні ч.2 ст.202 Цивільного кодексу України є укладений між сторонами договір від 23.10.2010р., являється недодержання в момент його вчинення вимог ч.ч.1-3, 5, 6 ст.203 Цивільного кодексу України.

37.2. Відповідно до ч.1 ст.203 Цивільного кодексу України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, що узгоджується також з положеннями ч.1 ст.207 Господарського кодексу України, відповідно до яких зобов`язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб`єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

37.3. Отже, «законність втручання» в право «мирного володіння майном» Відповідача 2 ґрунтується на передбаченому діючим законодавстві повноваженні в судовому порядку за зверненням належного ініціатора та за наявністю відповідних підстав визнати недійсним спірний договір оренди та застосувати зумовлені такої недійсністю реституційні наслідки, визначені ч.1 ст.216 Цивільного кодексу України та ч.2 ст.26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

37.4. Дійсно, відповідно до ст.5 Закону України «Про оцінку земель» (чинній на дату укладення спірного договору) нормативна грошова оцінка земельних ділянок використовується для визначення розміру орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, що також узгоджувалось зі ст.ст.2, 24 Закону України «Про плату за землю» (чинного на дату укладення спірного договору).

38.4. Приписами ст.21 Закону України «Про оренду землі» (чинного на дату укладення спірного договору) встановлено, що розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Закону України «Про плату за землю»). Також означеною статтею встановлено, що річна орендна плата за земельні ділянки, які перебувають у державній або комунальній власності, не може перевищувати 12 відсотків їх нормативної грошової оцінки. При цьому у разі визначення орендаря на конкурентних засадах може бути встановлений більший розмір орендної плати, ніж зазначений у цій статті.

38.5. Таким чином, процедура встановлення розміру орендної плати на дату укладання спірного договору передбачала необхідність забезпечення здійснення нормативної грошової оцінки землі як необхідної підстави для встановлення істотної у розумінні ч.1 ст.15 Закону України «Про оренду землі».

38.6. Між тим, в матеріалах справи представлені підписані сторонами договору розрахунки орендної плати (а.с.а.с.29, 30 т.1) в розмірах, що відповідають умовам п.8 договору, які (розрахунки) містять відомості про нормативну грошову оцінку земельної ділянки станом на 01.10.2010р., тоді як прокурор не з`ясував цієї обставини, обмежившись цитуванням змісту п.4 договору.

Більш того, надане прокурором до позовної заяви розпорядження голови Полтавської обласної державної адміністрації №313 від 26.08.2010р. (а.с.33 т.1) містить вказівку про затвердження технічної документації із землеустрою відносно права оренди Відповідача 2 відповідної земельної ділянки (об`єкту спірного договору), тоді як за змістом ст.20 Закону України «Про оцінку земель» нормативна грошова оцінка земель має бути складовою такої технічної документації. Залишивши це поза увагою, прокурор обмежився відомостями Кременчуцької районної ради Полтавської області (а.с.39 т.1) про нездійснення сесією розгляду питання про затвердження нормативної грошової оцінки без надання жодних аргументів щодо відповідних повноважень вказаної районної ради, зважаючи на його власну позицію відносно належного уповноваженого органу здійснювати розпорядження відповідною земельною ділянкою. Своєю чергою, листи Кременчуцької районної державної адміністрації полтавської області та Полтавської обласної державної адміністрації (а.с.а.с.42, 43) за своїм змістом не дають підстав для висновку про не здійснення нормативної грошової оцінки перед укладанням спірного договору.

Викладені міркування дають підстави для висновку про недостатність доведеності факту порушення як такого (у розумінні п.п.30, 31 цієї постанови) необхідної умови задоволення позовної заяви.

38.7. Викладені письмово міркування прокурора (у позові) та Відповідача 2 (у відзиві на апеляційну скаргу) відносно приписів Податкового кодексу України судовою до уваги не приймаються в контексті оцінки законності спірного договору, оскільки означений нормативно-правовий акт був прийнятний 02.12.2010р. та набрав чинності 01.01.2011р., а отже не міг впливати на визначення законності спірного договору, укладеного 23.10.2010р.

39. Оцінюючи пропорційність забезпечення захищуваного державного інтересу запропонованим прокурором способом державного втручання в право мирного володіння майном Відповідача 2 шляхом позбавлення такого права (оцінюючи адекватність обраного способу захисту), колегія суддів звертає увагу на наступне:

39.1. У відповідності до ч.2 ст.15 Закону України «Про оренду землі» підставою як для відмови в державній реєстрації договору оренди є саме відсутність істотної умови, а не недотримання процедури її визначення. Між тим, істотна умова у вигляді розміру орендної плати, порядку і строків її здійснення в спірному договорі не відсутня наявність узгоджених сторонами відповідних параметрів цієї умови не може ототожнюватися із відсутністю навіть за умов недотримання порядку їх визначення, адже відносно порушення вимог як підстави для недійсності ч.2 ст.15 Закону України «Про оренду землі» чітко вказує на обов`язковість дотримання приписів ст.ст.4-6, 11, 17 та 19 цього Закону, жоден з яких (приписів) безпосередньо не стосується процедури здійснення нормативної грошової оцінки.

39.2. Підставою для проведення оцінки земель (зокрема, нормативної грошової оцінки земельних ділянок), згідно ч.1 ст.15 Закону України «Про оцінку земель» (чинній на дату укладення спірного договору), є рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування. Частина 2 цієї норми можливою підставою для проведення оцінки також визначає договір заінтересованих осіб, що укладається в порядку встановленим законом. Своєю чергою, ч.2 ст.11 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» (у відповідності до ст.2 Закону України «Про оцінку земель» означений нормативно-правовий акт відноситься до правової регламентації також і оцінки земель) легітимним замовником оцінки можуть бути особи, яким зазначене майно належить на законних підставах або у яких майно перебуває на законних підставах, а також ті, які замовляють оцінку майна за дорученням зазначених осіб.

Між тим, навіть якщо всупереч викладеного в п.38.6. цієї постанови виходити виключно із припущення про відсутності нормативної грошової оцінки, то прокурором до позовної заяви не було надано жодних доказів, які б давали підстави стверджувати, що забезпечення проведення нормативної грошової оцінки покладалось на Відповідача 2 (Орендаря).

39.3. Наразі, ймовірна некоректність визначення суб`єктом владних повноважень (державною адміністрацією) розміру орендної плати без проведення нормативної грошової оцінки, за будь-яких обставин не може виправлятися шляхом покладення на Відповідача 2 всього тягаря негативних наслідків дій/бездіяльності, за які він в силу законодавства не відповідає, у вигляді позбавлення набутого права оренди. Такий підхід апеляційного суду узгоджується із принципом «належного урядування» (п.п.70, 71 рішення ЄСПЛ у справі «Рисовський проти України»), відповідно якого державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків.

Так, Орендар (Відповідач 2) укладаючи спірний договір оренди з Кременчуцькою районною державною адміністрацією на підставі розпорядженням голови Полтавської обласної держаної адміністрації №313 від 26.08.2010р., міг на розумних підставах бути впевненим в належності визначення умов такого договору, сподіватися на виконання з боку держави та отримання майбутніх доходів від здійснення діяльності на орендованій земельній ділянці, враховуючи належне виконання ним умов такого договору (принаймні, доказів неналежного виконання обов`язків Орендарем при здійсненні ним права користування земельною ділянкою до справи не надано, а заявлені вимоги прокурора не ґрунтуються на таких підставах, що дозволяє апеляційному суду виходи з встановленої ч.5 ст.12 Цивільного кодексу України презумпції добросовісності та розумності поведінки)

39.4. Наразі, колегія суддів також враховує, що держава в особі уповноважених органів не позбавлена права забезпечити дотримання суспільного інтересу в спірних орендних правовідносинах шляхом ініціації та запровадження змін до умов договору відносно розміру орендної плати, зокрема, і через здійснення актуальної нормативної грошової оцінки таке ймовірне державне втручання в право «мирного володіння» Відповідача 2 узгоджуватиметься із вимогами пропорційності, а відтак вказує, що обраний прокурором в межах розглядуваного спору спосіб судового захисту не є адекватним порушенню, саме існування якого ґрунтується на припущеннях та наданні без жодних обґрунтувань переваги змісту п.4 спірного договору порівняно із іншими його складовими.

В цьому контексті апеляційний суду також зважає на встановлені оскаржуваним рішенням обставини виготовлення Технічної документації з нормативно грошовою оцінкою спірної земельної ділянки (а.с.а.с.86-97 т.1).

40. Отже, з наведених в п.п.36-39 цієї постанови міркувань, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності підстав для визнання недійсним договору оренди земельної ділянки від 23.10.2010р., укладеного між Кременчуцькою районною державною адміністрацією та Товариством з обмеженою відповідальністю «Придніпровський гранітний кар`єр», та, відповідно, - і для задоволення похідних вимог про зобов`язання Відповідача 2 звільнити спірну земельну ділянку та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень щодо спірної земельної ділянки.

41. Своєю чергою, інші доводи Відповідача 2, викладені у відзиві на апеляційну скаргу щодо належного виконання Відповідачем 2 умов спірного договору, стосуються питання можливості розірвання такого договору, а не визнання його недійсним та виходять за межі предмету доказування в розглядуваній справі, а отже до уваги апеляційним судом не приймаються.

42. Відтак, оскільки доводи і вимоги апеляційної скарги не підтверджують ухвалення оскаржуваного рішення із порушеннями, які ст.277 Господарського процесуального кодексу України визначені у якості підстав для зміни чи скасування оскаржуваного рішення, а підстав для виходу за межі апеляційних доводів і вимог в порядку ч.4 ст.269 цього Кодексу апеляційним судом встановлено не було, апеляційна скарга Першого заступника прокурора Полтавської області залишається без задоволення, а переглядуване рішення без змін.

43. За змістом ст.129 вказаного Кодексу такий результат апеляційного перегляду має наслідком віднесення на рахунок Скаржника витрат зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.129, 269, 270, 273, 275-277, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Апеляційну скаргу Першого заступника прокурора Полтавської області, м. Полтава на рішення Господарського суду Полтавської області від 20.11.2017р. у справі №917/1348/17 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Полтавської області від 20.11.2017р. у справі №917/1348/17 залишити без змін.

3. Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, віднести на рахунок прокуратури Полтавської області, м. Полтава.

4. Постанова набирає сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту, з урахуванням порядку подання касаційної скарги, передбаченого п.17.5. Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України.

У судовому засіданні 29.07.2019р. проголошено вступну та резолютивну частину постанови. Повний текст постанови складено та підписано 31.07.2019р.

Головуючий, суддя-доповідач Д.О. Попков

Суддя В.І. Пушай

Суддя Н.М. Пелипенко

Надіслано судом до ЄДРСР 31.07.2019р.