ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2019 року Справа № 915/562/19

м. Миколаїв

Господарський суд Миколаївської області у складі судді Олейняш Е.М. при секретарі судового засідання Ковальжи А.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Обласного комунального підприємства Миколаївоблтеплоенерго, вул. Миколаївська, 5-А, м. Миколаїв, 54034 ()

до відповідача Миколаївської міської ради, вул. Адміральська, 20, м. Миколаїв, 54001 ()

про стягнення коштів в сумі 16 064, 50 грн.

за участю представників сторін:

від позивача: Костенко С.О., адвокат ордер серія МК № 127462 від 06.06.2019 року;

від відповідача: Горобченко О.В., довіреність № 41/02.02.01-22/02.06/14/19 від 04.01.2019 року;

в судовому засіданні присутній ОСОБА_1 , (паспорт серія НОМЕР_1 від 17.04.2009 року).

ВСТАНОВИВ:

До господарського суду Миколаївської області звернулось Обласне комунальне підприємство Миколаївоблтеплоенерго з позовною заявою до відповідача Миколаївської міської ради про стягнення коштів в сумі 16 064, 50 грн., у тому числі: 13 524, 74 грн. основного боргу за теплову енергію; 1 963, 70 грн. індексу інфляції; 576, 06 грн. 3 % річних.

І. ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ.

Ухвалою господарського суду Миколаївської області від 25.03.2019 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання по справі на 22.04.2019 року.

У зв`язку з перебуванням судді Олейняш Е.М. у відпустці, розгляд справи № 915/562/19, призначений на 22.04.2018 року, не відбувся.

Ухвалою господарського суду Миколаївської області від 06.05.2019 року продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів та призначено підготовче засідання по справі на 30.05.2019 року.

Ухвалою господарського суду Миколаївської області від 30.05.2019 року відкладено підготовче засідання по справі на 06.06.2019 року.

Ухвалою господарського суду Миколаївської області від 06.06.2019 року відкладено підготовче засідання по справі на 20.06.2019 року.

Ухвалою господарського суду Миколаївської області від 20.06.2019 року поновлено відповідачу пропущений процесуальний строк для подання відзиву на позовну заяву. Визнано причини пропуску строку для подання відзиву поважними. Прийнято відзив позивача Миколаївської міської ради (вх. № 6777/19 від 23.04.2019 року) до розгляду.

Ухвалою господарського суду Миколаївської області від 20.06.2019 року закрито підготовче провадження у справі № 915/562/19 та розгляд справи по суті призначено в судовому засіданні на 16.07.2019 року.

В судовому засіданні 16.07.2019 року судом відповідно до ч. 1 ст. 240 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ІІ. ЗАЯВИ ТА КЛОПОТАННЯ У СПРАВІ.

Заяви та клопотання відсутні.

ІІІ. СТИСЛИЙ ВИКЛАД ПОЗИЦІЙ УЧАСНИКІВ ПРОЦЕСУ.

1. Правова позиція позивача.

Позивач зазначає, що предметом спору є вимога про стягнення грошової заборгованості. Підставою позову позивачем зазначено обставини щодо непроведення відповідачем Миколаївською міською радою, як власником нежитлових приміщень за адресою: АДРЕСА_1 , оплати за спожиту теплову енергію. Позивач зазначає, що договірні відносини між сторонами відсутні, проте це не звільняє Миколаївську міську раду від обов`язку утримання нежитлових приміщень, які належать до комунальної власності. Несвоєчасна оплата є підставою для нарахування відповідачу індексу інфляції та 3 % річних. Позовні вимоги обґрунтовані положеннями ст. 11, 322, 509, 526, 530, 625 ЦК України, ст. 1, 24 Закону України Про теплопостачання, ст. 1, 19 Закону України Про житлово-комунальні послуги.

2. Правова позиція (заперечення) відповідача.

В обґрунтування заперечень відповідач у відзиві на позов (вх. № 6777/19 від 23.04.2019 року) зазначає, що позивачем не доведено факт отримання відповідачем послуг постачання теплової енергії. Відповідач у задоволенні позову просив суд відмовити.

Заперечення обґрунтовані положеннями ст. 1, 6-8 Закону України Про житлово-комунальні послуги, постановами ВСУ, ВС та практикою ЄСПЛ.

ІV. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ЗМІСТ СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН З ПОСИЛАННЯМ НА ДОКАЗИ, НА ПІДСТАВІ ЯКИХ ВСТАНОВЛЕНІ ВІДПОВІДНІ ОБСТАВИНИ.

Розглянувши матеріали справи, керуючись принципом верховенства права, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд встановив наступне.

Територіальна громада міста Миколаєва в особі Миколаївської міської ради є власником нежитлових приміщень за адресою: АДРЕСА_1 (комунальна форма власності).

Вказане нежитлове приміщення надавалось в оренду. Так, зазначене приміщення згідно з договором оренди № 7377 від 14.02.2013 року знаходилось в орендному користуванні у ПАТ по газопостачанню та газифікації Миколаївгаз, який було розірвано 01.11.2016 року.

01.11.2016 року нежитлові приміщення за адресою АДРЕСА_1 були звільнені орендарем ПАТ по газопостачанню та газифікації Миколаївгаз, що підтверджується договором від 16.09.2016 року про припинення договору оренди нежитлового приміщення по пр АДРЕСА_2 т. АДРЕСА_1 України АДРЕСА_3 79, що належить до комунальної власності № 7377 від 14.02.2013 року та Актом приймання-передавання нежитлового приміщення (арк. 65, 66).

До моменту розірвання договору за спожиту теплоенергію сплачувало ПАТ по газопостачанню та газифікації Миколаївгаз, що не заперечується сторонами у справі та підтверджується інформацією Управління комунального майна від 18.04.2019 року № 581/10.01-07/19 та листом ПАТ по газопостачанню та газифікації Миколаївгаз від 26.10.2016 року (арк. 64, 121).

За період з 01.11.2016 року по даний час приміщення є вільним, в оренду не передавалось. Доказів зворотнього суду не подано.

Нежитлові приміщення знаходяться в житловому будинку.

10.09.2018 року нежитлові приміщення за адресою АДРЕСА_1 були відключені від системи централізованого теплопостачання шляхом демонтажу оплювальних приладів, що підтверджується актом від 10.09.2018 року (арк. 61).

В опалювальні сезони 2016-2017 роки та 2017-2018 роки позивач неодноразово звертався до відповідача із листами з проханням надати інформацію щодо подальшого використання приміщення, укладення договору на постачання теплової енергії, передбачення в бюджеті коштів для оплати вартості теплопостачання, що підтверджується листами від 14.11.2016 року, від 07.02.2017 року, 27.02.2017 року, від 06.03.2017 року (арк. 36-37, 62, 67-68, 72).

У відповідь на листи позивача відповідачем направлено лист від 12.05.2017 року, в якому Миколаївська міська рада зазначила, що не заперечує проти утримання приміщень (арк. 69-70).

З листа виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 08.02.2018 року № 306/02-02-01-04/14/18 вбачається відсутність розбіжностей щодо сум заборгованості за надання послуг з опалення об`єктів міської комунальної власності, наданих ОКП "Миколаївоблтеплоенерго", зокрема: "заперечень щодо сплати за опалення вільного приміщення площею 46, 9 кв. м. по АДРЕСА_1 Миколаїв немає" (арк. 73-74).

Проте, договір на постачання теплової енергії на потреби опалення нежитлових приміщень за адресою: АДРЕСА_1 між позивачем та відповідачем не укладено, оплату за теплову енергію в опалювальні сезони 2016-2017 роки та 2017-2018 роки відповідачем не проведено.

Так, судом встановлено, що в опалювальні сезони 2016-2017 роки та 2017-2018 роки позивач здійснював постачання теплової енергії до нежитлового приміщення, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується нарядами на підключення до централізованої системи опалення та відключення від централізованої системи опалення (арк. 19-22).

За період з листопада 2016 року по квітень 2018 року включно позивач поставив відповідачу теплову енергію на суму 13 524, 74 грн.

Факт постачання теплової енергії підтверджується також наявними в матеріалах справи відомостями щодо споживання теплової енергії по вузлу обліку 701353.01 в опалювальні сезони 2016-2017 роки та 2017-2018 роки (арк. 48-60).

Нарахування відповідачу сум оплати за спожиту теплову енергію здійснювалось за тарифами, зазначеними у наказах ОКП Миколаївоблтеплоенерго відповідно до постанов Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (арк. 75-80).

Для проведення оплати за спожиту теплову енергію позивачем виставлялись відповідачу рахунки на загальну суму 13 524, 74 грн. (арк. 23-35), а саме:

- Рахунок-фактура № 6315.08 від 30.11.2016 року на суму 1284,76 грн.;

- Рахунок-фактура № 6315.08 від 23.12.2016 року на суму 1568,72 грн.;

- Рахунок-фактура № 6315.08 від 25.01.2017 року на суму 1485,49 грн.;

- Рахунок-фактура № 6315.08 від 22.02.2017 року на суму 1447/63 грн.;

- Рахунок-фактура № 6315.08 від 21.03.2017 року на суму 381,44 грн.;

- Рахунок-фактура № 6315.08 від 20.04.2017 року на суму 246,32 грн.;

- Рахунок-фактура № 6315.08 від 31.10.2017 року на суму 209,39 грн.;

- Рахунок-фактура № 6315.08 від 30.11.2017 року на суму 875,02 грн.;

- Рахунок-фактура № 6315.08 від 26.12.2017 року на суму 939,58 грн.;

- Рахунок-фактура № 6315.08 від 31.01.2018 року на суму 1540,85 грн.;

- Рахунок-фактура № 6315.08 від 21.02.2018 року на суму 1881,32 грн.;

- Рахунок-фактура № 6315.08 від 26.03.2018 року на суму 1610,57 грн.;

- Рахунок-фактура № 6315.08 від 18.04.2018 року на суму 53,65 грн.

Факт направлення рахунків-фактур за період з січня по березень 2017 року, з жовтня по грудень 2017 року та з січня по березень 2018 року підтверджується листами, адресованими Миколаївській міській раді, рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень та реєстрами (акр. 38-47).

07.02.2017 року позивачем направлено на адресу відповідача лист № 460/25, в якому позивач просив терміново вирішити питання щодо укладення Миколаївською міською радою договорів на купівлю-продаж теплової енергії вільних нежитлових приміщень та оплати рахунків (арк. 67-68).

Ухилення відповідача від проведення оплати за фактично отриману теплову енергію і стало підставою для звернення позивача до суду з даним позовом.

V. ОЦІНКА АРГУМЕНТІВ УЧАСНИКІВ СПРАВИ ТА ДЖЕРЕЛА ПРАВА, ЯКІ ЗАСТОСУВАВ СУД.

1. Щодо вимоги про стягнення суми основного боргу.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 174 ГК України господарські зобов`язання можуть виникати безпосередньо із закону або іншого нормативно-правового акта, що регулює господарську діяльність.

Відповідно до ч. 1, 3 с. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про теплопостачання» балансоутримувач (будинку, групи будинків, житлового комплексу) - власник відповідного майна або юридична особа, яка за договором з власником утримує на балансі відповідне майно і уклала договір купівлі-продажу теплової енергії з теплогенеруючою або теплопостачальною організацією, а також договори на надання житлово-комунальних послуг з кінцевими споживачами.

Відповідно до п. 28 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про теплопостачання» споживач теплової енергії - фізична або юридична особа, яка використовує теплову енергію на підставі договору.

Відповідно до ч. 4 ст. 19 Закону України «Про теплопостачання» теплогенеруюча організація має право постачати вироблену теплову енергію безпосередньо споживачу згідно з договором купівлі-продажу.

Відповідно до ст. 24 Закону України «Про теплопостачання» основними обов`язками споживача теплової енергії є: своєчасне укладання договору з теплопостачальною організацією на постачання теплової енергії.

Відповідно до п.п. 9 п. 3 Правил користування тепловою енергією, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 03.10.2007 № 1198, споживач теплової енергії - фізична особа, яка є власником будівлі або суб`єктом підприємницької діяльності, чи юридична особа, яка використовує теплову енергію відповідно до договору.

Відповідно до п. 4 Правил користування тепловою енергією допускається лише на підставі договору купівлі-продажу теплової енергії між споживачем і теплопостачальною організацією (далі - договір), крім підприємств, що виробляють та використовують теплову енергію для цілей власного виробництва. Договори укладаються відповідно до типових договорів. Форми типових договорів затверджуються центральним органом виконавчої влади у сфері теплопостачання.

Відповідно до п. 14 Правил споживач зобов`язаний укласти з теплопостачальною організацією договір до початку подачі теплоносія до системи теплоспоживання.

Таким чином, діючим законодавством України передбачено, що постачання теплової енергії здійснюється за договором купівлі-продажу, обов`язок із своєчасного укладення якого покладено саме на споживача теплової енергії.

Відсутність договору про постачання теплової енергії при підтвердженні факту її постачання обставинами справи не звільняє осіб, які використовують теплову енергію без укладення договору на теплопостачання від обов`язку оплати за фактично спожиту теплову енергію.

Так, позов про стягнення вартості теплової енергії підлягає задоволенню, якщо підтверджено, що між сторонами склалися фактичні договірні відносини. Зазначена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 10.05.2018 у справі №922/2790/17 та постанові від 21.05.2019 року у справі № 922/4239/16.

Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем склалися фактичні договірні відносини щодо постачання та споживання теплової енергії у нежитлових приміщеннях, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 , які належать відповідачу.

В опалювальні сезони 2016-2017 роки та 2017-2018 роки позивач поставив відповідачу теплову енергію на загальну суму 13 524, 74 грн., що підтверджується нарядами на підключення/відключення, відомостями щодо споживання теплової енергії та виставленими постачальником рахунками.

Відповідачем оплату не проведено.

Станом на день розгляду справи суду не подано доказів оплати заборгованості в розмірі 13 524, 74 грн., строк оплати якої настав, як і не спростовано факту наявності вказаної заборгованості.

Враховуючи вищевикладене, позовна вимога в частині стягнення заборгованості за спожиту теплову енергію в сумі 13 524, 74 грн. є обґрунтованою, підставною та підлягає задоволенню.

2. Щодо вимоги про стягнення трьох процентів річних та індексу інфляції.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене ст. 625 ЦК України право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (постанова Верховного Суду України від 23.01.2012 року по справі № 37/64).

Позивачем нараховано відповідачу 576, 06 грн. - 3 % річних від суми заборгованості за зобов`язаннями листопад-грудень 2016 року, січень-квітень 2017 року, жовтень-грудень 2017 року та січень-квітень 2018 року.

Оскільки в матеріалах справи відсутні докази направлення відповідачу рахунків за листопад 2016 року, грудень 2016 року та за квітень 2017 року, суд не в змозі встановити та перевірити початок періоду нарахування за вказаними рахунками, отже в цій частині нарахування 3 % річних судом відмовлено.

Перевіривши розрахунок суми 3 % річних у сумі 393, 80 грн. за зобов`язаннями з січня по березень 2017 року, з жовтня по грудень 2017 року та з січня по квітень 2018 року, судом встановлено, що нарахування в цій частині є арифметично правильним, таким, що відповідає вимогам чинного законодавства, фактичним обставинам та матеріалам справи. Розгорнутий розрахунок трьох відсотків річних наявний в матеріалах справи (арк. 18).

Отже, вимога в частині стягнення 3% річних в сумі 393, 80 грн. є обґрунтованою, підставною та підлягає задоволенню. В решті 3% в сумі 182, 26 грн. слід відмовити.

Позивачем також нараховано відповідачу 1 963, 70 грн. індексу інфляції за прострочення виконання грошових зобов`язань за зобов`язаннями листопада-грудня 2016 року, січня-квітня 2017 року, жовтня-грудня 2017 року та січня-квітня 2018 року.

Як вказано вище, в матеріалах справи відсутні докази направлення відповідачу рахунків за листопад 2016 року, грудень 2016 року та за квітень 2017 року, суд не в змозі встановити та перевірити початок періоду нарахування за вказаними рахунками, отже в цій частині нарахування інфляційних втрат судом відмовлено.

Перевіривши нарахування індексу інфляції в сумі 1 231, 05 грн. за зобов`язаннями з січня по березень 2017 року, з жовтня по грудень 2017 року та з січня по квітень 2018 року, судом встановлено, що позивачем правильно застосовано індекси інфляції, період визначено правильно, нарахування здійснено відповідно до вимог чинного законодавства, детальний розрахунок наявний в матеріалах справи (арк. 14-17).

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про обґрунтованість та підставність вимоги про стягнення індексу інфляції в розмірі 1 231, 05 грн. В решті інфляційних втрат в сумі 732, 65 грн. слід відмовити.

VІ. РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Судовий збір в розмірі 1 811, 50 грн. слід відшкодувати позивачу з відповідача.

Судовий збір в розмірі 109, 50 грн. слід покласти на позивача.

При цьому, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Складення проекту місцевого бюджету, його попереднє схвалення належить до повноважень виконавчих органів місцевої ради та місцевих фінансових органів (ст. 28 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні ст. 75, 76 Бюджетного кодексу України). Розгляд та затвердження місцевого бюджету відноситься законодавством до виключної компетенції місцевих рад (ст. 26 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні, ст. 76, 77 Бюджетного кодексу України). Виконання місцевих бюджетів покладено на виконавчі органи місцевих рад та місцеві фінансові органи (ст. 63, 64 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні, ст. 43, 46-51, 78 Бюджетного кодексу України).

За таких обставин, фінансові ресурси на виконання статей видатків закріплюються за виконавчими органами відповідних органів місцевого самоврядування (розпорядники, головні розпорядники). Отже, у місцевих рад не має фінансових ресурсів. Таким чином, стягнення за наказом повинно здійснюватись з відповідного виконавчого органу - в спірному випадку виконавчого комітету Миколаївської міської ради.

Керуючись ст. ст. 129, 233, 236-238, 240, 241, 254, 256 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з відповідача Миколаївської міської ради, вул. Адміральська, 20, м. Миколаїв, 54001 () через виконавчий комітет Миколаївської міської ради, вул. Адміральська, 20, м. Миколаїв, 54001 () на користь позивача Обласного комунального підприємства Миколаївоблтеплоенерго, вул. Миколаївська, 5-А, м. Миколаїв, 54034 () на р/р НОМЕР_2 МОУ ВАТ "Державний ощадний банк України", МФО 326461, ОКПО 31319242:

- 13 524, 74 грн. (тринадцять тисяч п`ятсот двадцять чотири грн. 74 коп.) - основного боргу за теплову енергію.

3. Стягнути з відповідача Миколаївської міської ради, вул. Адміральська, 20, м. Миколаїв, 54001 () через виконавчий комітет Миколаївської міської ради, вул. Адміральська, 20, м. Миколаїв, 54001 () на користь позивача Обласного комунального підприємства Миколаївоблтеплоенерго, вул. Миколаївська, 5-А, м. Миколаїв, 54034 () на р/р НОМЕР_3 МОУ ВАТ "Державний ощадний банк України", МФО 326461, ОКПО 31319242:

- 393, 80 грн. (триста дев`яносто три грн. 80 коп.) - 3 % річних;

- 1 231, 05 грн. (одна тисяча двісті тридцять одна грн. 05 коп.) інфляційних втрат;

- 1 811, 50 грн. (одна тисяча вісімсот одинадцять грн. 50 коп.) - витрат по сплаті судового збору.

4. Накази видати позивачу після набрання рішенням законної сили.

5. В решті позовних вимог відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України).

Рішення господарського суду може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст.ст. 253, 254, 256-259 ГПК України з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 Розділу XI "Перехідні положення" ГПК України.

Повний текст рішення складено 25.07.2019 року.

Суддя Е.М. Олейняш