ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" липня 2019 р.м. ХарківСправа № 922/6163/15

Господарський суд Харківської області у складі:

головуючий суддя Шарко Л.В.

судді: Калантай М.В. Добреля Н.С.

при секретарі судового засідання Васильєвій Л.О.

розглянувши справу

за позовом АТ "Укртрансгаз" в особі філії УМГ "Харківтрансгаз", м. Харків 3-я особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Міністерство енергетики та вугільної промисловості України, м. Київ 3-я особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Фонд Державного майна України (м. Київ)
до 1) Андріївської селищної ради Балаклійського району Харківської області (смт. Андріївка), 2) ФОП Русецької Тамари Петрівни (смт. Андріївка)
про визнання недійсним рішення та витребування майна з чужого незаконного володіння За участі прокуратури Харківської області
за участю :

Представник позивача - Кухтик В.М., довіреність № 1-1159 від 06.06.19р.;

Представник відповідача (Андріївська СР Балаклійського р-ну Х/о) - Летючий В.П., довіреність б/н від 18.06.19р.;

Представник відповідача (ФОП Русецька Т.П.) - Зеленський О .С. , відповідно до договору про надання правової допомоги від 15.01.18р.;

Представник третьої особи (Фонд державного майна України) - Ганус Е.С., довіреність № 08 від 04.01.19р.

Представник третьої особи (Міністерство енергетики та вугільної промисловості України) - не з`явився;

Представник прокуратури Харківської області - не з`явився.

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2015 р. позивач звернувся в суд з позовом (з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог (том 1 а.с. № 151) про визнання недійсним рішення LXIV сесії VI скликання Андріївської селищної ради від 10.02.2015 року "Про затвердження звіту з незалежної оцінки та прийняття у власність територіальної громади смт. Андріївка, Балаклійського району Харківської області неробочого трубопроводу довжиною 1550м в районі озера "Зімівного" та надання згоди ПЖКГ "Андріївське" на продаж неробочого трубопроводу", та витребування із чужого незаконного володіння магістрального газопроводу "Червонодонецька ПГРС - Зміївська ТЕЦ", що знаходиться на території Андріївської селищної ради в районі озера "Зімівного", довжиною 730 м, діаметром труби ДУ 720, товщиною стінки t=9 мм, розташованого за такими географічними координатами: довгота східна - 49°31'16.78", широта північна - 36°33'40.52".

Рішенням господарського суду Харківської області від 26.07.2016р. (головуючий - Жельне С.Ч., судді Байбак О.І., Калініченко Н.В.), залишеним без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від 05.10.2015р. (головуючий - Терещенко О.І., судді - Сіверін В.І., Хачатрян В.С.), - у позові відмовлено.

Постановою ВГСУ від 07.12.16р. касаційну скаргу публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз" в особі філії "Управління магістральних газопроводів "Харківтрансгаз" задоволено частково, рішення господарського суду Харківської області від 26 липня 2016 р. та постанову Харківського апеляційного господарського суду від 05 жовтня 2016 року у справі за №922/6163/15 скасовано, а справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції в іншому складі суду.

На підставі протоколу автоматизованої системи документообігу суду від 22.12.16р. справу призначено для розгляду судді Шарко Л.В.

На підставі протоколу автоматизованої системи документообігу суду від 26.12.16р. для розгляду справи призначено колегію суддів у складі колегії суддів: головуючий суддя Шарко Л.В., судді Калантай М.В., Добреля Н.С.

Ухвалою суду від 21.02.17р. за клопотанням позивача призначено по справі судову експертизу, проведення якої доручено експертам Харківського НДІ судових експертиз ім. засл. проф. М.С. Бокаріуса та зупинено провадження по справі.

30.05.19р. до господарського суду повернуто матеріали справи №922/6163/15 з висновком судового експерта.

Ухвалою суду від 31.05.19р. провадження у справі № 922/6163/15 поновлено. Здійснено перехід до розгляду даної справи за правилами встановленими Законом України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" №2147-VIII від 03.10.2017. Встановлено розгляд даної справи за правилами загального позовного провадження. Продовжено підготовче провадження на 15 днів по 29.06.19р. (неділя). Призначено підготовче засідання на 07.06.2019 о(об) 12:00 год.

18.06.19р. від відповідача (ФОП Русецька Т.П.) надійшов відзив на позовну заяву. Заперечуючи проти позовних вимог відповідач (ФОП Русецька Т.П.) вказує про те, що згідно експертизи однозначно визначено координати спірного трубопроводу, проте відповідна експертиза не надає тотожності спірного трубопроводу, що він є магістральним газопроводом. Таким чином, на думку відповідача, у позивача відсутні будь-які належні докази, які підтверджують що вказаний спірний трубопровід є магістральним газопроводом та право володіння на нього, що є предметом спору та підлягає витребуванню із чужого незаконного володіння.

Представник позивач в судовому засіданні 16.07.19р. підтримав позовні вимоги.

Представник відповідача (Андріївська СР Балаклійського р-ну Х/о) в судовому засіданні 16.07.19р. проти позову заперечував.

Представник відповідача (ФОП Русецька Т.П.) в судовому засіданні 16.07.19р. проти позову заперечував.

Представник третьої особи (Фонд державного майна України) підтримав позовні вимоги.

Представник третьої особи (Міністерство енергетики та вугільної промисловості України) в судове засідання 16.07.19р. не з`явився.

Представник прокуратури Харківської області в судове засідання 16.07.19р. не з`явився.

Враховуючи те, що одним з принципів судочинства є свобода в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих ним повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів, та вважає за можливе розглянути справу за наявними у ній та додатково поданими на вимогу суду матеріалами та документами.

Постановою ВГСУ від 07.12.16р. дану справу було передано на новий розгляд до суду першої інстанції. При новому розгляді справи суду слід більш ретельно з`ясувати правовий статус спірного майна, дати належну правову оцінку оскаржуваному рішенню сесії Андріївської селищної ради з точки зору її відповідності вимогам закону та повноваженням цього органу місцевого самоврядування, що визначені законом.

У відповідності до положень ч. 1 ст. 316 ГПК України вказівки, що містяться у постанові суду касаційної інстанції, є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи.

Розглянувши матеріали справи, повно та всебічно дослідивши обставини та докази на їх підтвердження, судом встановлено наступне.

Публічне акціонерне товариство "УКРТРАНСГАЗ" створене відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України "Про реорганізацію дочірніх компаній Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" від 13.06.2012 №360-р, наказу Міністерства енергетики та вугільної промисловості України "Про реорганізацію Дочірньої компанії "Укртрансгаз" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" від 18.07.2012 №530, внаслідок реорганізації шляхом перетворення у Публічне акціонерне товариство Дочірньої компанії "Укртрансгаз" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України", яка була створена відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 24.07.1998 №1173 "Про розмежування функцій з видобування, транспортування, зберігання і реалізації природного газу".

Згідно до п.1.2. Статуту Публічного акціонерного товариства "УКРТРАНСГАЗ" товариство є правнонаступником усіх майнових та немайнових прав та обов`язків Дочірньої компанії "Укртрансгаз" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України".

Відповідно до п.1.9. Статуту товариство належить до газової та нафтопереробної галузей економіки України, забезпечує підвищення рівня енергетичної безпеки держави, забезпечення ефективного функціонування та розвитку нафтогазового комплексу, задоволення потреб промислових і побутових споживачів у сировині та паливно-енергетичних ресурсах.

Розділом 5 Статуту передбачено, що Товариство використовує державне майно, що не підлягає приватизації, відповідно до законодавства України.

Рішенням LXIV сесії VI скликання Андріївської селищної ради від 10.02.2015 року "Про затвердження звіту з незалежної оцінки та прийняття у власність територіальної громади смт. Андріївка, Балаклійського району Харківської області неробочого трубопроводу довжиною 1550м в районі озера "Зімівного" та надання згоди ПЖКГ "Андріївське" на продажу неробочого трубопроводу" було прийнято у комунальну власність територіальної громади смт. Андріївка Балаклійського району Харківської області неробочий трубопровід довжиною 1550 м., що знаходиться на території Андріївської селищної ради в районі озера "Зімівного".

Також цим же рішенням даний трубопровід було передано ПЖКГ "Андріївське" Андріївської селищної ради Балаклійського району Харківської області в оперативне управління, а також надано ПЖКГ "Андріївське" Андріївської селищної ради дозвіл на продаж майна через ліквідацію на відкритих торгах - неробочого трубопроводу на території Андіївської селищної ради в районі озера "Зімівного" довжиною 1550 м.

Відповідно до рішення LXVII сесії Андріївської селищної ради від 05.03.2015 року було внесено зміни до рішення LXIV сесії Андріївської селищної ради від 10.02.2015 року, а саме:

- За результатами проведеної інвентаризації та незалежної оцінки прийняти в комунальну власність територіальної громади смт. Андріївка Балаклійського району Харківської області неробочого трубопроводу довжиною 730 м на території Андріївської селищної ради в районі озера "Зімівного".

- Передати неробочий трубопровід на баланс ПЖКГ "Андріївське" Андріївської селищної ради Балаклійського району Харківської області в оперативне управління.

- Надати ПЖКГ "Андріївське" Андріївської селищної ради дозвіл на проведення незалежної експертної оцінки вартості ліквідації майна - неробочого трубопроводу на території Андріївської селищної ради в районі озера "Зімівного" довжиною 730 м., труба діаметром 1020х8.

- Надати ПЖКГ "Андріївське" Андріївської селищної ради дозвіл на продаж майна через ліквідацію на відкритих торгах неробочого трубопроводу на території Андріївської селищної ради в районі озера "Зімівного" довжиною 730 м., труба діаметром 1020х8, у зв`язку із важким фінансовим становищем.

Після цього 06.04.2015р. між ПЖКГ "Андріївське" (Продавець) та Фізичною особою-підприємцем Русецькою Тамарою Петрівною (Покупець) було укладено договір №Г1-29/2015 купівлі - продажу комунального майна.

Згідно пункту 1.1. Продавець продав Покупцю майно - неробочий трубопровід на території Андріївської селищної ради в районі озера "Зімівного", довжиною 730 м. діаметром 1020х8 мм.

Ціна продажу майна разом з ПДВ складає 135000,00 грн. (п.1.3.).

Звертаючись з позовною заявою до суду, позивач вказує, що рішенням LXIV сесії VI скликання Андріївської селищної ради від 10.02.2015 р. було незаконно передано у комунальну власність спірний трубопровід з подальшим його відчуженням за договором купівлі-продажу №Г1-29/2015 від 06.04.2015р., оскільки вказаний трубопровід знаходиться у володінні і обліковується на балансі Позивача.

Надаючи правову кваліфікацію доказам які надані сторонами та викладеним обставинам з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог і заперечень проти них суд виходить з наступного.

Особи, визначені ст. 4 ГПК України, мають право на звернення до суду за захистом порушених майнових прав, які відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 16 ЦК України та ч. 2 ст. 20 ГК України здійснюється шляхом розгляду справ, зокрема, за позовами про визнання правочину недійсним.

Згідно з п. 1 ст. 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

Статтею 144 Конституції України передбачено, що органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території.

Положенням ч. ч. 1-2 ст.335 ЦК України визначено, що безхазяйною є річ, яка не має власника або власник якої невідомий.

Безхазяйні нерухомі речі беруться на облік органом, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, за заявою органу місцевого самоврядування, на території якого вони розміщені. Про взяття безхазяйної нерухомої речі на облік робиться оголошення у друкованих засобах масової інформації.

Після спливу одного року з дня взяття на облік безхазяйної нерухомої речі вона за заявою органу, уповноваженого управляти майном відповідної територіальної громади, може бути передана за рішенням суду у комунальну власність.

В матеріалах справи відсутні докази реєстрації спірного майна, як безхазяйної нерухомої речі, а також звернення Андріївської селищної ради з відповідною заявою до органу, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно. Крім цього у матеріалах справи відсутнє рішення суду про передачу спірного майна у комунальну власність.

Андріївською селищною радою не було спростовано наявність даних обставин та не надано документального підтвердження, що давало б підстави стверджувати протилежне.

Таким чином, судова колегія приходить до висновку, що рішенням LXIV сесії VI скликання Андріївської селищної ради від 10.02.2015 року було прийнято Андріївською селищною радою з порушенням вимог чинного законодавства та з перевищенням меж її повноважень.

Відповідно до статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтями 16 Цивільного кодексу України та 20 Господарського кодексу України визначені способи захисту цивільних прав та інтересів.

Розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

Слід зазначити, що позивач самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві в чому полягає порушення його прав та інтересів, а суд повинен перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, у тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах, і в залежності від встановлених обставин вирішити питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту.

При цьому, спір про право характеризується наявністю розбіжностей (суперечностей) між суб`єктами правовідносин з приводу їх прав та обов`язків та неможливістю їх здійснення без усунення перешкод в судовому порядку. Спір про право може мати місце також у випадку, коли на шляху здійснення особою права виникають перешкоди, які можуть бути усунуті за допомогою суду.

Відповідно до приписів статті 386 Цивільного кодексу України, держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобіганні такому порушенню.

Під захистом права власності, за приписами наведеної норми, розуміється, зокрема, наявність у власника права вимагати усунення будь-яких порушень його права, вимагати усунення будь-яких перешкод з боку інших осіб, пов`язаних із здійсненням ним володіння, користування або розпорядження належним йому майном; наявність у власника права на судовий захист свого права власності; поширення положень щодо захисту права власності на особу, яка хоч і не є власником, але володіє майном на іншому речовому праві, або на іншій підставі, передбаченій законом чи договором.

Законодавство надає власникові можливість на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону й іншим правовим актам не зачіпаючи охоронювані законом інтереси інших осіб. Всі дії, що перешкоджають власникові на власний розсуд користуватись своїм володінням повинні бути припинені способами, установленими законом. Характер засобів, вибраних для захисту свого права, повинен відповідати характеру порушених правовідносин.

Так, одним із способів захисту права власності є витребування майна із чужого незаконного володіння.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

За положеннями статті 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Разом з тим відповідно до положень статті 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо згідно з статтею 388 цього кодексу майно не може бути витребуване в нього.

Згідно з положеннями статті 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише в разі, якщо майно: було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Розглядаючи спори щодо витребування такого майна, суди повинні мати на увазі, що у позові про витребування майна може бути відмовлено лише з підстав, зазначених у статті 388 ЦК України, а також під час розгляду спорів про витребування майна мають установити всі юридичні факти, визначені статями 387 та 388 ЦК, зокрема чи набуто майно з відповідних правових підстав, чи є підстави набуття майна законними, чи є набувач майна добросовісним набувачем тощо.

У разі встановлення, що відповідач є добросовісним набувачем, суд повинен установити, чи вибуло майно з володіння власника поза його волею або було продане в порядку виконання судових рішень.

До подібних правових висновків дійшов Верховний Суд України у постанові від 17 грудня 2014 року № 6-140цс14.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (пункт 57 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, провадження 14-144цс18).

Задоволення вимоги про витребування майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними.

Власник з дотриманням вимог статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16, провадження № 14-208цс18, пункти 146-147 та Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 03.07.19р. по справі № 128/2526/16-ц.

Відповідно до заяви про уточнення позовних вимог позивач, крім визнання рішення LXIV сесії VI скликання Андріївської селищної ради від 01.02.2015р. недійсним просить витребувати із чужого незаконного володіння ФОП Русецької Тамари Петрівни магістральний газопровід "Червонодонецька ПГРС - Зміївська ТЕЦ", що знаходиться на території Андріївської селищної ради в районі озера "Зімівного", довжиною 73 м, має діаметр труби ДУ 720, товщина стінки t=9 мм та який розташований за такими географічними координатами: - Довгота східна -49 °31'16.78", Широта північна - 36°33'40.52".

На підтвердження перебування на балансі Публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз" на праві довірчого володіння, позивачем та третьою особою надано суду Витяг з реєстру об`єктів державної власності щодо державного майна Газопроводу Червонодонецька ПГРС Зміївська ТЕС. (Том 1 а.с.50, том.2 а.с.75)

Так, в рамках даної справи, ухвалою суду від 21.02.17р. призначено по справі судову експертизу, проведення якої доручено експертам Харківського НДІ судових експертиз ім. засл. проф. М.С. Бокаріуса та на вирішення експерта поставлено наступні питання:

- чи є спірний трубопровід (розкопаний Відповідачем - 2), що знаходиться на території Андріївської селищної ради в районі озера "Зімівного", магістральним газопроводом?

- встановити фактичні координати розташування спірного газопроводу "Червонодонецька ПГРС - Зміївська ТЕЦ", що знаходиться на території Андріївської селищної ради в районі озера "Зімівного";

- чи являється газопровід, координати якого визначені у технічній документації з виконання геодезичної зйомки (замовник - ФОП Русецька Т.П. ) (а.с. №189-249 том 1), тотожній спірному газопроводу, що знаходиться на території Андріївської селищної ради в районі озера "Зімівного"?У відповідності до висновку експерта за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи №16915 експертом зроблені наступні висновки.

По першому питанню, надання відповіді на питання: «чи є спірний трубопровід (розкопаний Відповідачем - 2), що знаходиться на території Андріївської селищної ради в районі озера "Зімівного", магістральним газопроводом?» не надається можливим, оскільки вирішення питань що до визначення газопроводу магістральним при проведені експертиз з питань землеустрою, земельно-технічних та оціночно-земельних експертиз експертними установами Міністерства юстиції України, не передбачено, не належить до повноважень судових експертів науково-дослідних установ судових експертиз Міністерства юстиції України, у зв`язку з чим експертиза по питанню №1 не проводилася.

По другому питанню, фактичні координати розташування спірного газопроводу "Червонодонецька ПГРС - Зміївська ТЕЦ", що знаходиться на території Андріївської селищної ради в районі озера "Зімівного" наведені на плані-схемі (т. 1, арк. 177-181; т.З, арк. 117, 191, 195).

По третьому питанню, частина газопроводу, координати якого визначені у «Технічна документація з виконання геодезичної зйомки території протяжністю 4,5 км. по якій проходять трубопроводи та яка розташована за межами населеного пункту на території Андрієвської селищної ради Балаклійського району Харківської області» (замовник - ФОП Русецька Т.П. ) (а.с. №189-249 том 1), тотожна спірному газопроводу, координати якого визначені «Газопровід Червонодонецька ПГРС - Зміївська ТЕС» Матеріали інженерних вишукувань»,

(т.1, арк.. 177-181; т.3, арк.. 62-66, 110-119, 190-195), що знаходиться на території Андрієвської селищної ради озера «Зімівного».

Таким чином, висновком експерта встановлено факту ідентичності газопроводу, який зазначений у Витягу з реєстру об`єктів державної власності щодо державного майна та в рішенні LXIV сесії VI скликання Андріївської селищної ради від 10.02.2015 року.

Згідно з приписами статті 387 Цивільного кодексу України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Витребування власником свого майна із чужого незаконного володіння здійснюється шляхом подання до суду віндикаційного позову. За допомогою цього позову власник захищає не тільки свої права на володіння та користування майном, а також і право на розпорядження ним, оскільки перебування майна у чужому незаконному володінні певним чином обмежує і право власника на розпорядження майном.

Віндикаційний позов є речово-правовим позовом, що може бути пред`явлений лише у разі відсутності між позивачем та відповідачем зобов`язальних правовідносин.

Матеріали справи свідчать, що між сторонами зобов`язальні правовідносини відсутні.

Об`єктом віндикаційного позову може бути індивідуально визначене майно, яке існує в натурі на момент подання позову. Позивачем у віндикаційному позові може бути власник майна або особа, яка хоч і не є власником майна, але володіє ним на підставах, встановлених законом чи договором. Відповідачем за віндикаційним позовом є особа, яка незаконно володіє майном, незалежно від того, чи заволоділа вона майном незаконно сама, чи придбала його у особи, яка не мала права його відчужувати, тобто заволоділа ним без відповідної правової підстави.

Так, на підтвердження свої позовних вимог позивачем було надано витяг з реєстру державної власності щодо державного майна, в якому зазначено назву об`єкту, його місцезнаходження, балансоутримувача, технічний паспорт газопроводу-відводу Червонодонецька ПГРС - Зміївська ТЕС, схему цього газопроводу - відводу, акту приймання в експлуатацію, з яких вбачається що він збудований за державні кошти, його частина проходить по території Андріївської селищної ради. (Том 1 а.с. 50, Том 2 а.с.75), про, що, також зазначено в постанові Вищого господарського суду України від 07.12.16р. по даній справі.

Також, в постанові Вищого господарського суду України від 07.12.16р. по даній справі колегією суддів встановлено про те, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що вказаний газопровід був побудований за кошти комунальних підприємств або приватних суб`єктів господарювання. Висновком судового експерта, по даній справі, також, встановлено факт ідентичності газопроводу, який зазначений у Витягу з реєстру об`єктів державної власності щодо державного майна та в рішенні LXIV сесії VI скликання Андріївської селищної ради від 10.02.2015 року.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку про те, що матеріали справи містять достатні докази того, що позивачу на праві державної власності належать права на спірний газопровід, та, відповідно, його права володіння.

Право на звернення до суду, як складова права на судовий захист, гарантується статтею 55 Конституції України та пов`язується з переконанням самої особи про наявність порушень її прав, свобод або інтересів і бажанням звернутися до суду (абз. 2 п.6.2 Рішення Конституційного Суду від 13.12.2011 № 17-рп/2011).

Тому особа, яка переконана у наявності порушеного майнового права, вправі звернутися до суду за його захистом у спосіб, визначений ст. 16 ЦК України та ст.20 ГК України, або договором, або іншим законом ( Рішення Конституційного Суду від 9 липня 2002 року N 15-рп/2002 у справі про досудове врегулювання спорів ).

Відповідно до статті 55 Конституції України, статей 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Частинами 1, 2 статті 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 42 Господарського процесуального кодексу України, передбачено, що учасники справи зобов`язані сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; надавати суду повні і достовірні пояснення з питань, які ставляться судом, а також учасниками справи в судовому засіданні; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

Статтею 73 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (стаття 74 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Крім того суд вважає за необхідне зазначити, що після ратифікації Верховною радою України Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, остання, відповідно до статті 9 Конституції України набула статусу частини національного законодавства.

З прийняттям у 2006 році Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», Конвенція та практика Суду застосовується судами України як джерело права.

Як зазначено у рішенні по справі "Серявін та інші проти України" від 10.02.2010 року, заява № 4909/04, що суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент.

Суд звертає увагу сторін на те, що в порядку частини 4 статті 74 Господарського процесуального кодексу України суд позбавлений права самостійно збирати докази, а відповідно до частин 3 та 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Так, судом, при новому розгляді даної справи виконано вказівки зазначені в Постанові ВГСУ від 07.12.16р., з`ясовано правовий статус спірного майна, надано належну правову оцінку оскаржуваному рішенню сесії Андріївської селищної ради з точки зору її відповідності вимогам закону та повноваженням цього органу місцевого самоврядування, що визначені законом.

Таким чином, на підставі вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку про обґрунтованість вимоги позивача частині витребування із чужого незаконного володіння магістрального газопроводу "Червонодонецька ПГРС - Зміївська ТЕЦ", що знаходиться на території Андріївської селищної ради в районі озера "Зімівного", довжиною 730 м, діаметром труби ДУ 720, товщиною стінки t=9 мм, розташованого за такими географічними координатами: довгота східна -49 °31'16.78", широта північна - 36°33'40.52".

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд керується ст. 123, 127, 129 ГПК України.

У відповідності до положень ч.ч. 1, 3 ст.123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу;

2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;

3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до ч. 4 ст. 127 ГПК України розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, оплати робіт перекладача встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів.

Судовий збір покладається: 1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; 2) у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином судові витрати покладаються на відповідачів.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 6, 8, 19, 124, 129, 144 Конституції України; ст.ст. 15, 16, 203, 215, 330, 335, 387, 388 Цивільного кодексу України; ст.ст. 1, 2, 4, 5, 12, 13, 14, 15, 73, 74, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 256, 257, 259 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Визнати недійсним рішення LXIV сесії VI скликання Андріївської селищної ради від 10.02.2015 року "Про затвердження звіту з незалежної оцінки та прийняття у власність територіальної громади смт. Андріївка, Балаклійського району Харківської області неробочого трубопроводу довжиною 1550м в районі озера "Зімівного" та надання згоди ПЖКГ "Андріївське" на продаж неробочого трубопроводу".

Витребувати із чужого незаконного володіння відповідача - магістральний газопровід "Червонодонецька ПГРС - Зміївська ТЕЦ", що знаходиться на території Андріївської селищної ради в районі озера "Зімівного", довжиною 730 м, діаметром труби ДУ 720, товщиною стінки t=9 мм, розташованого за такими географічними координатами: довгота східна - 49°31'16.78", широта північна - 36°33'40.52".

Стягнути з Андріївської селищної ради Балаклійського району Харківської області (64220, Харківська обл., Балаклійський район, селище міського типу Андріївка, ПЛОЩА ЦЕНТРАЛЬНА, будинок 6, ) на користь АТ "Укртрансгаз" в особі філії УМГ "Харківтрансгаз" (61001, МСП, м. Харків, вул. Культури, 20-А, ) судові витрати за проведення судової експертизи в сумі 4642,50 грн., витрати по сплаті судового збору в розмірі 1218,00 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Стягнути з ФОП Русецької Тамари Петрівни ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) на користь АТ "Укртрансгаз" в особі філії УМГ "Харківтрансгаз" (61001, МСП, м. Харків, вул. Культури, 20-А, ) судові витрати за проведення судової експертизи в сумі 4642,50 грн., витрати по сплаті судового збору в розмірі 1218,00 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення двадцятиденного строку для оскарження. Зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Згідно ст.257 ГПК України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до п.17.5 Перехідних положень ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повний текст рішення складено та підписано 26.07.19р.

Головуючий суддя Суддя Суддя Л.В. Шарко М.В. Калантай Н.С. Добреля

Справа №922/6163/15