РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

22.07.2019Справа № 910/5491/19

Господарський суд міста Києва у складі судді Гулевець О.В. розглянувши матеріали господарської справи у спрощеному позовному провадженні без проведення судового засідання

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕРМІНАЛ-МК"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "БУД СЕРВІС ГРУП"

про стягнення 67507,13 грн.

Без повідомлення (виклику) учасників справи

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ТЕРМІНАЛ-МК" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "БУД СЕРВІС ГРУП" 67507,13 грн. заборгованості.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором поставки нафтопродуктів № 285-06/12/18 від 06.12.2018, в зв`язку з чим позивачем нараховані до стягнення з відповідача суму у розмірі 67 507,13 грн., яка складається з: 60 853,10 грн. - борг, 6 142,19 грн. - пеня, 511,84 грн. - 3 % річних.

Ухвалою Господарського суду міста Києва № 910/5491/19 від 06.05.2019 позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕРМІНАЛ-МК" залишено без руху.

15.05.2019 через відділ діловодства суду від позивача надійшла заява про усунення недоліків позову.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.05.2019 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі № 910/5491/19, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (без проведення судового засідання).

У відповідності до ч. 2 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

Частинною третьою статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Відповідач у строк, встановлений частиною 1 статті 251 Господарського процесуального кодексу України, не подав до суду відзив на позов, тобто не скористався наданим йому процесуальним правом, передбаченим статтею 178 Господарського процесуального кодексу України.

Про розгляд справи відповідач був повідомлений належним чином ухвалою суду від 06.05.2019, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення №010.

Враховуючи вище наведене, суд прийшов до висновку, що справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до частини другої статті 178 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно із частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

06.12.2018 між Товариством з обмеженою відповідальністю "ТЕРМІНАЛ-МК" (постачальник, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "БУД СЕРВІС ГРУП" (покупець, відповідач) укладений договір № 285-06/12/18 поставки нафтопродуктів (надалі - договір), відповідно до умов якого постачальник зобов`язався передати у власність покупця (поставити), а покупець зобов`язався прийняти у свою власність й оплатити нафтопродукти (надалі - товар), у відповідності до умов договору та додаткових угод до нього.

Відповідно до умов д 1.2. договору поставка товару відбувається на підставі додаткових угод до цього договору, які підписуються повноважними представниками сторін і скріплюються печатками сторін, та є невід`ємною частиною цього договору, в яких сторонами узгоджується ціна та загальна вартість, кількість, асортимент, умови поставки, терміни відправлення, терміни поставки та оплати товару й інші умови поставки.

Загальна вартість договору (ціна договору) складається з суми загальної вартості товару, поставленого покупцеві згідно з додатковими угодами, що є невід`ємною частиною даного договору (п. 1.4. договору).

За змістом пункту 4.1. договору, поставка товару здійснюється на підставі підписаної сторонами відповідної додаткової угоди до договору.

Згідно із пп. 2.1.1. п. 2.1. договору, постачальник зобов`язується на підставі підписаної сторонами додаткової угоди передати (поставити) у власність покупця товар.

Для передачі товару покупцеві представник покупця зобов`язаний надати представнику продавця довіреність (пп. 2.2.2 п. 2.2. договору).

Відповідно до п. 4.8. договору, строк поставки та відправлення певного об`єму товару узгоджується сторонами у відповідній додатковій угоді до цього договору. Відправлення товару здійснюється на підставі відповідної письмової заявки покупця, в якій зазначаються залізничні та/або поштові реквізити залізничної станції та/або пункту призначення поставки товару, найменування покупця та/або вантажоодержувача, із зазначенням необхідних залізничних кодів станцій та вантажоодержувачів, а також підписаної сторонами відповідної додаткової угоди, після отримання від покупця попередньої оплати за товар та при умові відсутності зі сторони покупця простроченої заборгованості за попередні поставки товару, якщо інше не передбачено додатковою угодою.

У разі необхідності до відправлення товару залізничним транспортом покупець надає постачальнику копію підтвердження залізничної станції призначення про готовність прийняти вантаж (товар) на адресу покупця або вантажоодержувача. Інші умови поставки товару погоджуються сторонами у відповідній додатковій угоді до договору (п. 4.9. договору).

У відповідності до п. 4.10 договору, приймання - передача (поставка) товару оформлюється Атом приймання - передачі товару або видатковою накладною. На постачальника покладається обов`язок оформити Акт приймання-передачі товару або видаткову накладну та передати зазначені документи покупцю. На покупця покладається обов`язок підписати зі своєї сторони та скріпити печаткою Акт приймання - передачі товару (підписати видаткову накладну) одразу після отримання зазначених документів від постачальника, після чого покупець зобов`язується повернути постачальнику один екземпляр вказаного Акту (видаткову накладну) в оригіналі. Покупець зобов`язується також повернути постачальнику копії транспортних (перевізних) документів (у разі поставки товару залізничним транспортом - копію залізничної накладної, а у разі поставки товару автомобільним транспортом - копію товаротранспортної накладної).

Покупець здійснює оплату за товар шляхом перерахування грошових коштів в сумі, яка зазначена у відповідній додатковій угоді до цього договору, на поточний рахунок постачальника, якщо інше не передбачено додатковою угодою. Оплата здійснюється покупцем за умовами попередньої оплати або по договору (п. 5.1., п. 5.2. договору).

Згідно із п. 5.7. договору, витрати постачальника по перевезенню товару до місця призначення відшкодовуються покупцем протягом п`яти банківських днів з моменту виставлення постачальником рахунку (за винятком випадків поставки товару на умовах СРТ).

06.12.2019 між сторонами укладено додаткову угоду за № 1 до договору, в якій сторони визначили кількість, асортимент та ціну товару, який повинен поставити позивач.

За змістом додаткової угоди №1 до договору, позивач взяв на себе зобов`язання поставити відповідачу товар (мазут паливний 100 зольний малосірчистий низькопарафіністий) на загальну суму 354 903,90 грн.

Пунктом 1.6 додаткової угоди до договору № 1 сторони погодили, що оплата здійснюється відповідачем (покупцем) на умовах 250000,00 грн. попередньої оплати та відстрочки платежу - 5 ( п`ять) календарних днів з моменту отримання товару покупцем.

Також, додатковою угодою №1 сторони погодили, що оплата транспортних послуг здійснюється окремо від вартості товару, оформляється актом здачі-прийняття виконаних робіт за перевезений тоннаж і складає 12949,20 грн.

Згідно із п. 5.7. договору, витрати постачальника по перевезенню товару до місця призначення відшкодовуються покупцем протягом 5 (п`яти) банківських днів з моменту виставлення постачальником рахунку (за винятком випадків поставки товару на умовах СРТ).

Відповідно до п. 7.4. договору, у разі не оплати, несвоєчасної або неповної оплати товару відповідач оплачує позивачу пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період прострочки, від суми невиконаних обов`язків за кожен день прострочення платежу та за весь період прострочки.

На виконання умов договору, позивач поставив, а відповідач прийняв товар (мазут паливний 100 зольний малосірчистий низькопарафіністий) на загальну суму 354 903,90 грн., що підтверджується видатковою накладною № 2159 від 06.12.2018.

Товар був отриманий уповноваженою особою відповідача - директором Юршин С.М. , що підтверджується дорученням на отримання товарно-матеріальних цінностей № 06/12 від 06.12.2018.

Також, уповноваженою особою відповідача підписано товарно-транспортну накладну на відпуск нафтопродуктів №2159 від 06.12.2018, що підтверджує отримання відповідачем вантажу - 23,98 т. мазуту паливного 100 зольного малосірчистого низькопарафіністого.

Позивачем на виконання договору виставлено відповідачу рахунок на оплату № 1972 від 06.12.2018 на оплату вартості товару та відшкодування транспортних послуг на загальну суму 367853,10 грн.

Відповідач згідно із платіжним дорученням № 714 від 06.12.2018 сплатив на користь позивача 250000,00 грн. та платіжним дорученням № 716 від 10.12.2018 - 57000,00 грн.

Таким чином, заборгованість відповідача за отриманий за видатковою накладною №2159 від 06.12.2018 товар становить 47903,90 грн. (354 903,90 грн. - 307 000,00 грн.).

Окрім того, як вбачається із матеріалів справи, між сторонами підписано акт надання послуг за № 2159 від 06.12.2018 на відшкодування транспортних послуг на суму 12 949,20 грн.

В обґрунтування позову, позивач посилається на те, що відповідач всупереч взятим на себе зобов`язанням за договором № 285-06/12/18 поставки нафтопродуктів від 06.12.2018 та додатковою угодою №1 до договору оплату поставленого товару у повному обсязі не здійснив та витрат на транспорті послуги не відшкодував, внаслідок чого заборгованість відповідача перед позивачем становить 60853,10 грн., а саме: 47 903,90 грн. (сума боргу за товар) + 12 949,20 грн. (сума транспортних витрат).

У зв`язку із простроченням відповідачем грошового зобов`язання позивачем нараховані: пеня у сумі 6142,19 грн. (нарахована за період з 12.12.2018 по 20.04.2019) та 3% річних у сумі 511,84 грн. (нараховані за період з 12.12.2018 по 20.04.2019).

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінюючи надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно із ст. 6 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України).

Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Як підтверджено наявною в матеріалах справи видатковою накладною № 2159 від 06.12.2018 позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 354 903,90 грн.

У відповідності до ч. 1, ч. 2 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Додатковою угодою до договору № 1 сторони погодили, що оплата здійснюється відповідачем на умовах 250000,00 грн. попередньої оплати та за решту товару на умовах відстрочки платежу - 5 (п`ять) календарних днів з моменту отримання товару відповідачем.

Як підтверджено матеріалами справи, згідно із платіжними дорученнями № 714 від 06.12.2018, № 716 від 10.12.2018 відповідачем здійснено часткову оплату вартості поставленого позивачем товару, а саме у сумі 307 000,00 грн., у зв`язку із чим заборгованість відповідача за отриманий за видатковою накладною №2159 від 06.12.2018 товар становить 47903,90 грн. (354 903,90 грн. - 307 000,00 грн.).

Також, у відповідності до умов договору сторони погодили, що відповідач здійснює відшкодування вартості транспортних послуг.

Додатковою угодою №1 сторони погодили, що оплата транспортних послуг здійснюється окремо від вартості товару, оформляється актом здачі-прийняття виконаних робіт та складає 12949,20 грн.

Вартість понесених позивачем витрат на транспортні послуги становить 12 949,20 грн., що підтверджується актом надання послуг за № 2159 від 06.12.2018.

В пункті 5.7. договору сторони узгодили, що витрати позивача по перевезенню товару до місця призначення відшкодовуються відповідачем протягом 5 (п`яти) банківських днів з моменту виставлення постачальником рахунку.

Як зазначено судом вище, позивачем на виконання договору виставлено відповідачу рахунок на оплату № 1972 від 06.12.2018 на оплату вартості товару та відшкодування транспортних послуг на загальну суму 367853,10 грн.

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно із ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічна правова норма передбачена частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Матеріалами справи підтверджується невиконане зобов`язання за договором у сумі 60853,10 грн. (47 903,90 грн. - сума боргу за товар та 12 949,20 грн. - сума транспортних витрат), доказів оплати вказаної суми заборгованості відповідачем не надано.

У відповідності до ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідачем належними та достатніми доказами обставин, на які посилається позивач в обґрунтування своїх позовних вимог, не спростовано.

Враховуючи викладене вище, оскільки, невиконане зобов`язання договором № 285-06/12/18 поставки нафтопродуктів від 06.12.2018 та додатковою угодою №1 до договору у сумі 60853,10 грн. (47 903,90 грн. - сума боргу за товар та 12 949,20 грн. - сума транспортних витрат) підтверджується матеріалами справи, доказів оплати вказаної суми заборгованості відповідачем не надано, суд задовольняє позовні вимоги про стягнення заборгованості у сумі 60853,10 грн.

У зв`язку із простроченням відповідачем грошового зобов`язання позивачем нараховані: пеня у сумі 6142,19 грн. (нарахована за період з 12.12.2018 по 20.04.2019) та 3% річних у сумі 511,84 грн. (нараховані за період з 12.12.2018 по 20.04.2019).

В пункті 1.3. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" визначено, що з урахуванням приписів статті 549, частини другої статті 625 ЦК України та статті 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" правовими наслідками порушення грошового зобов`язання, тобто зобов`язання сплатити гроші, є обов`язок сплатити не лише суму основного боргу, а й неустойку (якщо її стягнення передбачене договором або актами законодавства), інфляційні нарахування, що обраховуються як різниця добутку суми основного боргу на індекс (індекси) інфляції, та проценти річних від простроченої суми основного боргу.

Оскільки, матеріалами справи підтверджено факт наявності прострочення відповідачем виконання грошового зобов`язання, то позивачем правомірно здійснено нарахування пені та 3% річних.

За змістом з ч. 2 ст. 217 ГК України одним з видів господарських санкцій є штрафні санкції, до яких віднесено штраф та пеню (ч. 1 ст. 230 ГК України).

За приписами ч.1 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України).

Згідно із ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Частиною 6 статті 232 ГК України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Відповідно до п. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", пеня обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідальність у вигляді пені за порушення строків оплати за поставлений товар передбачена у п. 7.4. договору, відповідно до якого сторони погодили, що у разі не оплати, несвоєчасної або неповної оплати товару відповідач оплачує позивачу пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період прострочки, від суми невиконаних обов`язків за кожен день прострочення платежу та за весь період прострочки.

Частиною 2 статті 625 Цивільного Кодексу України передбачено, що за прострочення виконання грошового зобов`язання настає відповідальність у вигляді сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також сплати трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачені вищевказаними нормами законодавства наслідки прострочення виконання боржником грошового зобов`язання у вигляді відшкодування інфляційних втрат та 3% річних, що нараховуються на суму основного боргу не є штрафними санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті та отриманні від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові (постанова Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань").

Розрахунки пені у сумі 6142,19 грн. та 3% річних у сумі 511,84 грн. є арифметично вірними, у зв`язку із чим, позовні вимоги у цій частині підлягають задоволенню.

Приписами ст. ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із ст. ст. 78, 79 Господарського процесуального кодексу України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи вищевикладене, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, суд задовольняє позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕРМІНАЛ-МК".

Щодо судових витрат на правову допомогу, то суд зазначає наступне.

В позовній заяві та згідно попереднього розрахунку витрат позивачем заявлено до стягнення 1921,00 грн. витрат на правничу допомогу.

Відповідно до ч. 1, ч. 3 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, окрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Частиною 1 статті 126 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Згідно із ч. 2 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України, для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами (ч. 2 ст. 126 ГПК України).

Згідно із ч. 4 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У відповідності до частини 3 статті ст. 126 Господарського процесуального кодексу України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

На підтвердження понесення таких витрат позивачем надано: договір про надання професійної правничої допомоги адвоката у господарській справі №17-04/19 від 17.04.2019; акт виконаних робіт (надання послуг) №22-04/2019 від 22.04.2019 та платіжне доручення №475 від 22.04.2019 про сплату витрат на правову допомогу на загальну суму 1921,00 грн.

За змістом частини 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Статтею 15 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Наданими позивачем договором про надання професійної правничої допомоги адвоката у господарській справі №17-04/19 від 17.04.2019, актом виконаних робіт (надання послуг) №22-04/2019 від 22.04.2019 та платіжним дорученням №475 від 22.04.2019 підтверджується понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 1921,00 грн. та пов`язаність таких з розглядом даної справи № 910/5491/19.

З огляду на викладене вище, понесені позивачем витрати на правову допомогу в розмірі 1921,00 грн. пов`язані з розглядом справи та відповідно до ст. 129 ГПК України покладаються на відповідача

Судовий збір за розгляд справи відповідно до ст. 129 ГПК України покладається на відповідача.

Керуючись ст. ст. 73-74, 76-79, 86, 129, 233, 237-238, 242 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "БУД СЕРВІС ГРУП" (01034, м. Київ, ВУЛИЦЯ ЯРОСЛАВІВ ВАЛ, будинок 9, приміщення 6; ідентифікаційний код 40816487) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕРМІНАЛ-МК" (39600, Полтавська обл., місто Кременчук, ВУЛИЦЯ ГЕНЕРАЛА ЖАДОВА, будинок 10, офіс 1; ідентифікаційний код 37748433) заборгованість у сумі 60853,10 грн., пеню у сумі 6142,19 грн., 3% річних у сумі 511,84 грн., судовий збір у розмірі 1921,00 грн. та витрати на правничу допомогу у сумі 1921,00 грн.

Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржено у порядку і строк, встановлені ст.ст. 256, 257 ГПК України.

Дата складення повного тексту рішення: 23.07.2019.

Суддя О.В. Гулевець