УХВАЛА

31 липня 2019 року

м. Київ

Справа № 910/13731/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Кондратової І.Д. (головуючий), Кролевець О.А., Стратієнко Л.В.,

за участю секретаря судового засідання Півень А.Л.,

представників учасників справи:

позивача - Комарової О.М.;

відповідача - Шевчука І .А.,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Акціонерного товариства "Харківобленерго"

на рішення Господарського суду міста Києва від 15.01.2019 (суддя Шкурдова Л.М.) та постанову Північного апеляційного господарського суду від 13.05.2019 (головуючий суддя Мальченко А.О., судді: Жук Г.А., Дикунська С.Я.)

у справі за позовом Акціонерного товариства "Харківобленерго"

до Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго"

про визнання недійсним договору та застосування наслідків недійсності договору,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2018 Акціонерна компанія "Харківобленерго" (далі - АК "Харківобленерго") звернулася до Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго" (далі - ДП "Укрінтеренерго") про визнання недійсним договору про відступлення права вимоги № 3/44/2-75 від 15.10.2015 та застосування наслідків недійсності договору.

В обґрунтування позову позивач посилався на те, що заступник начальника фінансового управління ОСОБА_2 , діючи на підставі довіреності від 18.06.2015 № 01-42юр/4503, виданої виконуючим обов`язки голови правління, уклав договір з перевищенням наданих йому повноважень, оскільки відповідно до пункту 1.2 Порядку укладання виконавчим органом компанії правочинів та вчинення дій щодо розпорядження коштами та майном (надалі - Порядок укладання виконавчим органом компанії правочинів), що затверджений рішенням наглядової ради від 30.10.2007 № 14 (із змінами внесеними рішенням від 06.08.2012 № 27), та пункту 8.4.8 статуту будь-які правочини, розмір яких не перевищує 10 відсотків вартості активів товариства (у 2015 році до 200 000 000,00 грн), вчиняє лише виконавчий орган, який відповідно до пункту 8.4.1, 8.4.2 статуту та рішення загальних зборів від 05.03.2009 № 16 є колегіальним органом, представлений шістьма членами.

Позивач стверджує, що голова правління має право вчиняти такі правочини лише у випадку, якщо колегіальний виконавчий орган за погодженням наглядової ради прийняв рішення про передачу повноважень керівнику виконавчого органу (пункт 8.4.10.13 статуту, пункт 1.2 Порядку).

Оскільки таке рішення не приймалось, позивач вважає, що виконуючий обов`язки голови правління не мав повноважень укладати договір від імені товариства та уповноважувати ОСОБА_2 на вчинення цих дій, а відповідач за всіма обставинами не міг не знати про такі обмеження, оскільки статут позивача на вимогу частини 3 статті 78 Закону України "Про акціонерні товариства" розміщений у відкритому доступі на офіційному сайті позивача.

Окрім того, позивач посилається на те, що за своєю правовою природою договір є договором факторингу, оскільки згідно з його умовами первісний кредитор (ДП "Укрінтеренерго") передає (відступає), а новий кредитор (АК "Харківобленерго") приймає право вимоги до боржника - ПАТ "Центренерго" - про сплату боргу в загальній сумі 9 945 000 грн, а новий кредитор зобов`язується сплатити на користь первісного кредитора за відступлення права вимоги грошову суму в розмірі 9 945 000 грн.

Тобто, на переконання позивача, за умовами договору фактично відбулося фінансування однієї особи іншою за рахунок передачі останній грошової вимоги цієї особи до третьої особи (боржника). Оскільки АК "Харківобленерго" не є фінансовою установою у розумінні Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг", яка може надавати фінансові послуги у формі факторингу відповідно до статті 1079 ЦК України, позивач просив визнати цей договір недійсним та застосувати правові наслідки відповідно до статей 215, 216 ЦК України.

В обґрунтування позову позивач посилався також на факти, встановлені у справі № 922/2391/17, та правові висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 15.05.2018 у цій справі, щодо недійсності наступного договору про відступлення права вимоги, укладеного 02.11.2015 між АК "Харківобленерго" та ТОВ "Легіст-Інвест".

Рішенням Господарського суду міста Києва від 15.01.2019, яке залишено без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 13.05.2019, у задоволенні позову відмовлено.

Суд першої інстанції, з яким погодився і суд апеляційної інстанції, дійшов висновку, що підстави для визнання оспорюваного договору недійсним відсутні, оскільки виконуючий обов`язки голови правління, як керівник виконавчого органу, мав право укладати та підписувати від імені юридичної особи оспорюваний договір відступлення права вимоги, а також видавати довіреності іншим особам, в тому числі на вчинення правочинів від імені компанії в межах своєї компетенції, що прямо передбачено у пунктах 8.4.13.1, 8.4.13.9 статуту та пунктах 5.2.9, 5.2.16 Положення про виконавчий орган АК "Харківобленерго" (надалі - Положення про виконавчий орган), затвердженого рішенням загальних зборів від 05.03.2009 № 16.

Суди дійшли висновку, що відповідно до абз. 2 частини 3 статті 92 ЦК України у відносинах із відповідачем обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи головою правління не мають юридичної сили, оскільки: 1) голова правління компанії, як керівник виконавчого органу, відповідно до п. 8.4.13.9 статуту та п.5.2.9 Положення про виконавчий орган має право без довіреності укладати договори (угоди) та вчиняти будь-які інші правочини від імені і в інтересах компанії, з урахуванням обмежень, передбачених цим статутом та чинним законодавством України; 2) згідно з витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадський формувань, станом на 15.10.2015 (дата укладення оспорюваного правочину) з 28.04.2015 на ОСОБА_3 покладено обов`язки голови правління АК "Харківобленерго", він є підписантом та особою уповноваженою представляти юридичну особу у правовідносинах з третіми особами, вчиняти дії від імені юридичної особи без довіреності, у тому числі підписувати договори; 3) рішення наглядової ради, на яке посилається позивач, відсутнє у відкритому доступі, а позивачем не надано доказів на підтвердження того, що відповідач був обізнаний з вказаним рішенням наглядової ради та всупереч цьому уклав оспорюваний правочин, діючи таким чином недобросовісно чи нерозумно.

Окрім того, суди оцінили аргументи відповідача про наступне схвалення договору та встановили, що на виконання умов договору позивач сплатив кошти в сумі 9 945 000,00 грн, що підтверджується платіжними дорученнями № 18212 від 15.10.2015 на суму 6 301 250,00 грн та №20638 від 15.10.2015 на суму 3 643 750,00 грн. З огляду на встановлені обставини, суди дійшли висновку, що наступне схвалення юридичною особою правочину, вчиненого від її імені представником, з перевищенням повноважень, унеможливлює визнання такого правочину недійсним (стаття 241 Цивільного кодексу України).

Суди також дійшли висновку, що оспорюваний договір є договором відступлення права вимоги (цесії), а не договором факторингу, що зумовлює відсутність передбачених статтями 203, 215, 1077 ЦК України підстав для визнання цього договору недійсним.

Суди виходили з того, що оскільки право вимоги відступається "за номінальною вартістю" без стягнення фактором додаткової плати, то в цьому випадку відносини факторингу відсутні, а відносини сторін регулюються загальними положеннями про купівлю-продаж з урахуванням норм стосовно заміни кредитора у зобов`язанні (частина 3 статті 656 Цивільного кодексу України).

У касаційній скарзі АК "Харківобленерго" просить скасувати судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову в позові, посилаючись на неправильне застосування судами норм частини 3 статті 92, статей 241, 1077, 1079 ЦК України.

Колегія суддів Верховного Суду погоджується з такими висновками судів, вважає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд касаційної інстанції виходить з того, що відповідно до абз. 3 частини п`ятої статті 59 Закону України "Про акціонерні товариства" голова колегіального виконавчого органу має право без довіреності діяти від імені товариства, відповідно до рішень колегіального виконавчого органу, в тому числі представляти інтереси товариства, вчиняти правочини від імені товариства, видавати накази та давати розпорядження, обов`язкові для виконання всіма працівниками товариства. Інший член колегіального виконавчого органу в порядку, визначеному законодавством України, також може бути наділений цими повноваженнями, якщо це передбачено статутом товариства.

Відповідно до пунктів 8.4.13.9, 8.4.13.9 статуту та пункту 5.2.9 Положення про виконавчий орган має право без довіреності укладати договори (угоди) та вчиняти будь-які інші правочини від імені і в інтересах компанії, з урахуванням обмежень, передбачених цим статутом та чинним законодавством України.

Обмеження повноважень голови правління на укладення договору, на які посилається позивач в обґрунтування позову, були встановлені не в статуті, а в пункті 1.2 Порядку укладання виконавчим органом компанії правочинів та рішенні правління АК "Харківобленерго" № 42 від 20.11.2007, погодженого наглядовою радою компанії (протокол №17 від 18.12.2007). До того ж такі обмеження не були внесені до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадський формувань.

Оскільки позивач не довів, що відповідач знав чи за всіма обставинами не міг не знати про такі обмеження, колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, що згідно з абзацом 1 частини 3 статті 92 ЦК України такі обмеження не мають юридичної сили і не можуть бути підставою для визнання оспорюваного договору недійсним.

Колегія суддів Верховного Суду погоджується з висновками судів, що оспорюваний договір за своєю правою природою є договором купівлі-продажу права вимоги, до якого відповідно до частини 3 статті 656 Цивільного кодексу України застосовуються положення про відступлення права вимоги (статті 512-519 ЦК України). Звідси випливає, що для укладення договорів, подібних до спірного договору, покупець права вимоги не повинен обов`язково мати статус фінансової установи.

Доводи позивача стосовно того, що цей договір є договором факторингу ґрунтуються на неправильному застосуванні норм матеріального права (гл. 73 ЦК України).

Відповідно до частини 1 статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Отже, сплата новим кредитором первісному кредитору грошових коштів у розмірі відступленої грошової вимоги не є кваліфікуючою ознакою договору факторингу. Кваліфікуючою ознакою є мета - фінансування однієї сторони договору іншою стороною шляхом надання їй визначеної суми грошових коштів та одержання фактором (особа, яка передає грошові кошти в розпорядження клієнта) винагороди (плати), у будь-який передбачений договором спосіб, за послуги по фінансуванню діяльності клієнта. При цьому, 1) таку плату здійснює саме клієнт (первісний кредитор), а не навпаки; 2) саме право грошової вимоги, передане новому кредитору, не може розглядатись як плата за надану останнім фінансову послугу; 3) плата визначається у будь-який передбачений договором спосіб, наприклад, у твердій сумі; у формі відсотків від вартості вимоги, що відступається; у вигляді різниці між номінальною вартістю вимоги, зазначеної у договорі, та її ринковою (дійсною) вартістю.

Водночас у постанові від 15.05.2018 у справі № 922/2391/17 колегія суддів з іншої палати погодилися з висновками судів першої та апеляційної інстанцій щодо недійсності тотожного договору про відступлення права вимоги, у зв`язку з укладенням його тим саме представником АК "Харківобленерго" ( ОСОБА_2 , що діяв на підставі довіреності від 18.06.2015 № 01-42юр/4503, виданої виконуючим обов`язки голови правління) з перевищенням наданих повноважень, оскільки виключними повноваженнями щодо укладення такого роду договорів володіло правління позивача як колегіальний орган.

Також у цій справі колегія суддів погодилися з висновками судів, що оскільки відповідно до умов договору первісний кредитор (АК "Харківобленерго") передає (відступає), а новий кредитор (ТОВ "Легіст-Інвест") приймає право вимоги до боржника - ПАТ "Центренерго" - про сплату боргу в загальній сумі 9 945 000 грн, а новий кредитор зобов`язується сплатити на користь первісного кредитора за відступлення права вимоги грошову суму в розмірі 9 945 000 грн, то фактично відбулося фінансування однієї особи іншою за рахунок передачі останній грошової вимоги цієї особи до третьої особи (боржника).

Колегія суддів дійшла висновку, що такий договір за своєю правовою природою є договором факторингу, оскільки операції з відступлення клієнтом права саме грошової вимоги за зобов`язаннями боржника, які передбачають передачу фактором за плату в розпорядження клієнта грошових коштів, мають здійснюватися на підставі договору факторингу.

Оскільки новий кредитор не є фінансовою установою у розумінні Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг", яка може надавати фінансові послуги у формі факторингу, так як вказане товариство не включено до Переліку фінансових установ, внесених до Державного реєстру фінансових установ, суд дійшов висновку, що договір укладено з боку нового кредитору з порушенням вимог Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг", що є самостійною підставою для визнання договору недійсним.

Частиною 2 статті 302 ГПК України визначено, що суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії суддів або палати, передає справу на розгляд об`єднаної палати, якщо ця колегія або палата вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів з іншої палати або у складі іншої палати чи об`єднаної палати.

Питання про передачу справи на розгляд палати, об`єднаної палати або Великої Палати Верховного Суду вирішується судом за власною ініціативою або за клопотанням учасника справи (частина 1 статті 303 ГПК України).

Оскільки колегія суддів вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах (частини 3 статті 92, статей 241, 1077, 1079 ЦК України), викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів з іншої палати для розгляду справ про банкрутство (постанова від 15.05.2018 у справі № 922/2391/17), справа № 910/13731/18 підлягає передачі на розгляд об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду згідно з частиною 2 статті 302 ГПК України.

Керуючись статтями 234, 235, частиною 2 статті 302 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Справу за касаційною скаргою Акціонерного товариства "Харківобленерго" на рішення Господарського суду міста Києва від 15.01.2019 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 13.05.2019 у справі № 910/13731/18 передати на розгляд об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду.

2. Ухвала набирає законної сили негайно після оголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий І. Кондратова

Судді О. Кролевець

Л. Стратієнко