РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.07.2019Справа № 910/6001/19

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Головіної К.І., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження господарську справу

за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю - Підприємство "Акорд-С"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Інжинірінг-Будівництво"

про стягнення 260 408, 47 грн.

без повідомлення учасників справи

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду м. Києва звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю - Підприємство "Акорд-С" (далі - ТОВ "Акорд-С", позивач) з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Інжинірінг-Будівництво" (далі - ТОВ "Інжинірінг-Будівництво", відповідач) про стягнення заборгованості в сумі 260 408, 47 грн.

Позов обгрунтований тим, що відповідач порушив умови договору поставки № 355 від 05.07.2018 р. в частині своєчасної сплати вартості поставленого товару, внаслідок чого у відповідача виникла заборгованість.

У позові ТОВ "Акорд-С" просить суд стягнути з відповідача заборгованість у сумі 193 110,00 грн., пеню у сумі 46 991,86 грн., інфляційні втрати у сумі 16 386,61 грн., 3 % річних у сумі 3 920,00 грн., а всього - 260 408, 47 грн.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 15.05.2019 р. за вказаним позовом було відкрите провадження, розгляд справи вирішено здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін відповідно до правил, визначених ст.ст. 12, 247, 252 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК). Цією ж ухвалою сторонам наданий строк, передбачений законом, для реалізації ними своїх процесуальних прав та обов`язків.

Відповідач, належним чином повідомлений про розгляд справи, у строк, визначений законом, відзиву на позов не надав, його позиція щодо заявлених вимог суду невідома. Згідно з ч. 2 ст. 178 ГПК у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Отже, розглянувши позовні вимоги та дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Установлено, що 05.07.2018 р. між ТОВ "Акорд-С" (постачальник) та ТОВ "Інжинірінг-Будівництво" (покупець) був укладений договір поставки № 355 (далі - договір). Відповідно до умов цього договору постачальник зобов`язується передати у власність покупця вироби металопластикові, а покупець зобов`язується прийняти цей товар та оплатити його на умовах, визначених цим договором (п. 1.1).

Загальна сума договору складається із сум, зазначених у накладних, які є невід`ємною частиною даного договору (п. 1.3). Покупець оплачує партію товару таким чином: передоплата - 20 % від виставленого рахунку; 80 % - згідно рахунку впродовж 30 днів від моменту отримання товару (розділ 5).

Передача товару задійснюється на складі покупця (м. Вараш). Товар передається постачальником та приймається покупцем за кількістю - відповідно до накладної (п.п. 7.1, 7.3).

Договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами та діє до 31.12.2018 р. (п. 10.1).

Згідно з ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу (ч. 6 вказаної статті).

Згідно з ч. 1 ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Із матеріалів справи вбачається, що на виконання своїх зобов`язань позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 193 110,00 грн., що підтверджується наявною у справі копією видаткової накладної № АК-0002649 від 28.08.2018 р., підписаною сторонами.

Проте, відповідач, зі свого боку, взяті на себе зобов`язання не виконав, вартість поставленого товару на вказану суму не сплатив.

Відповідно до ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

Згідно зі ст. 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися у встановлений строк (термін), а якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час.

Частиною 1 ст. 202 ГК України встановлено, що господарське зобов`язання припиняється, зокрема, виконанням, проведеним належним чином.

Оскільки доказів належної сплати вартості товару відповідач не надав, доводів позивача не спростував, суд вважає, що позовні вимоги ТОВ "Акорд-С" про стягнення заборгованості в сумі 193 110,00 грн. підлягають задоволенню.

Також позивач просив стягнути з відповідача пеню у сумі 46 991,86 грн., нараховану за прострочення грошового зобов`язання.

Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України).

У силу ст. 611 ЦК України та ст. 230 ГК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Частиною 1 ст. 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Так, у пункті 10.3 договору сторони домовились, що у випадку виникнення заборгованості з оплати товару покупець сплачує на користь постачальника пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми боргу за кожний день прострочення платежу.

Згідно з ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін (п. 2.5 Постанови Пленуму від 17.12.2013 № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань").

Також у п. 4.3 постанови "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" № 10 від 29.05.2013 р. Пленум Вищого господарського суду України роз`яснив, що умова договору про сплату пені за кожний день прострочення виконання зобов`язання не може розцінюватися як установлення цим договором іншого, ніж передбачений частиною шостою статті 232 ГК України, строку, за який нараховуються штрафні санкції.

Перевіривши розрахунок штрафних санкцій відповідно до подвійної облікової ставки Національного банку України, вимог ч. 6 ст. 232 ГК України та умов договору, суд прийшов до висновку, що з відповідача підлягає стягненню пеня у сумі 34 664,57 грн., тобто у меншому розмірі, ніж просить позивач, оскільки ним не врахований 30-ти денний термін відстрочення оплати (п. 5.1) та обмеження нарахування пені 6-ти місячним строком, визначеним ч. 6 ст. 232 ГК України.

Крім того, ТОВ "Акорд-С" просить стягнути з відповідача інфляційні втрати у сумі 16 386,61 грн. та 3 % річних у сумі 3 920,00 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Зважаючи на встановлене судом прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання, вимоги про стягнення 3 % річних та інфляційної складової боргу є такими, що заявлені правомірно.

Здійснивши власний перерахунок сум матеріальних втрат, суд встановив, що з відповідача підлягають стягненню інфляційні втрати у сумі 14 536,29 грн. та 3 % річних у сумі 3 460,11 грн., тобто у менших сумах, ніж просить позивач, у зв`язку із незастосуванням відстрочки платежу, передбаченої п. 5.1 договору, про що зазначалось вище.

За таких обставин позов підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 129 ГПК України витрати по сплаті судового збору у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 73 - 79, 129, 236 - 238, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю - Підприємство "Акорд-С" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Інжинірінг-Будівництво" про стягнення заборгованості в сумі 260 408, 47 грн. задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Інжинірінг-Будівництво" (04050, м. Київ, вул. Січових Стрільців, буд. 77, офіс 214, ідентифікаційний код 38220158) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю - Підприємство "Акорд-С" (33003, м. Рівне, вул. Гагаріна, 39, ідентифікаційний код 32544294) основний борг у сумі 193 110 (сто дев`яносто три тисячі сто десять) грн. 00 коп., пеню у сумі 34 664 (тридцять чотири тисячі шістсот шістдесят шість) грн. 57 коп., інфляційне збільшення боргу у сумі 14 536 (чотирнадцять тисяч п`ятсот тридцять шість) грн. 29 коп., 3 % річних у сумі 3 460 (три тисячі чотириста шістдесят) грн. 11 коп., судовий збір у сумі 3 686 (три тисячі шістсот вісімдесят шість) грн. 57 коп.

У решті позовних вимог - відмовити.

Повне судове рішення складене 29 липня 2019 року.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до суду апеляційної інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 20-денний строк з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Головіна К.І.