ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"30" липня 2019 р.м. Одеса Справа № 916/879/19

Господарський суд Одеської області у складі судді Степанової Л.В.

при секретарі судового засідання Топольницькій Б.П.

за участю представників сторін:

від позивача: Іноземцев О.В. адвокат;

від відповідача: Гольчановський Г.С. адвокат;

Розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Державного підприємства "Ренійський морський торговельний порт" до відповідача Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі Ренійської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" про стягнення 960868,18грн.

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство "Ренійський морський торговельний порт" звернулося до Господарського суду Одеської області з позовом про стягнення з відповідача Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі Ренійської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" 960868,18грн.

В обґрунтування позовних вимог Державне підприємство "Ренійський морський торговельний порт" посилається на неналежне виконання Державним підприємством "Адміністрація морських портів України" в особі Ренійської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" умов укладеного між сторонами договору про відшкодування витрат на сплату земельного податку №30-В-РЕФ-13 від 16.06.2013р.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 08.04.2019р. відкрито провадження у справі, ухвалено справу розглядати за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 07.05.2019р. о 11:40.

18.04.2019р. за вх.суду№7776/19 відповідач надав до суду відзив на позовну заяву.

В підготовчому засіданні від 07.05.2019р. було оголошено про відкладення підготовчого засідання на 28.05.2019р. о 12:00, про що зазначено у протоколі судового засідання.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 07.05.2019р. викликано сторін у підготовче засідання на 28.05.2019р. о 12:00.

В підготовчому засіданні від 28.05.2019р. позивач звернувся до суду з клопотанням про долучення доказів.

В підготовчому засіданні від 28.05.2019р. було оголошено про відкладення підготовчого засідання на 13.06.2019р. о 12:00, про що зазначено у протоколі судового засідання.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 28.05.2019р. продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 28.05.2019р. викликано сторін у підготовче засідання на 13.06.2019р. о 12:00., однак у зв'язку із повідомленням про замінування будівлі суду та евакуацію відвідувачів та працівників суду засідання не відбулося.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 13.06.2019р. призначено підготовче засідання на 02.07.2019р. о 12:00.

14.06.2019р. за вх.суду№12018/19 відповідач надав до суду пояснення.

В підготовчому засіданні від 02.07.2019р. позивач звернувся до суду з клопотанням про долучення доказів.

В підготовчому засіданні від 02.07.2019р. було оголошено про закриття підготовчого провадження та призначення справи до розгляду по суті.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 02.07.2019р. було закрито підготовче провадження та справу призначено до розгляду по суті на 09.07.2019р. о 10:20.

В судовому засіданні від 09.07.2019р. було оголошено про початок розгляду справи по суті.

В судовому засіданні від 09.07.2019р. було оголошено перерву по 30.07.2019р. о 10:40, про що зазначено у протоколі судового засідання.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 09.07.2019р. викликано сторін у судове засідання на 30.07.2019р. о 10:40.

26.07.2019р. за вх.суду№14929/19 позивач надав додаткові пояснення.

В судовому засіданні від 30.07.2019р. було оголошено вступну та резолютивну частину рішення по справі №916/879/19.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив:

16.06.2013р. між Державним підприємством "Адміністрація морських портів України" в особі Ренійської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (відповідач, Сторона 1) та Державним підприємством "Ренійський морський торговельний порт" (позивач, Сторона 2) було укладено договір №30-В-РЕФ-13 про відшкодування витрат на сплату земельного податку (далі договір) відповідно до умов якого Сторона 1 зобов'язується відшкодувати Стороні 2 витрати на сплату земельного податку (п.1.1. договору).

Відповідно до розділу 2 договору одиницями площі оподатковуваної земельної ділянки є у межах населеного пункту 671000,0кв.м. та за межами населеного пункту 0га. Розмір відшкодування витрат Сторони 2 розраховується пропорційно кількості одиниць площі оподаткування земельної ділянки, яка використовується Стороною 1, відповідно до Схеми користування земельною ділянкою, що наведена в Додатку №1 та розрахунку у відповідності до виписки з технічної документації за нормативною грошовою оцінкою земельних ділянок до цього Договору та є його невід'ємною частиною та складає 61957,33 грн. щомісячно. Податок на додану вартість нараховується відповідно до законодавства України. Відшкодування витрат на сплату земельного податку здійснюється Стороною 1 щомісячно, не пізніше 15 числа місяця наступного за розрахунковим, шляхом перерахування грошових коштів з поточного рахунку Сторони 1 на поточний рахунок Сторони 2 на підставі виставленого Стороною 2 рахунку. Рахунок Стороною 2 виставляється не пізніше 5 числа місяця наступного за розрахунковим. У разі неотримання Стороною 1 оригіналу належним чином оформленого Стороною 2 рахунку у строк, встановлений цим пунктом, Сторона 1 звільняється від будь якої відповідальності за несвоєчасну сплату відшкодування витрат на сплату земельного податку. Сторона 2 самостійно обчислює суму земельного податку щороку станом на 1 січня і не пізніше 20 лютого поточного року подають відповідному органу державної податкової служби податкову декларацію на поточний рік. Витрати на перерахування грошових коштів несе Сторона, що здійснює таке перерахування. У разі користування земельною ділянкою плата здійснюється виключно за фактичний період користування земельною ділянкою Стороною 1.

Дія цього договору поширюється у відповідності до ч. 3, статтею 631 ЦК України на правовідносини сторін, що виникли з 13.06.2013 р. і діє протягом строку, під час якого Сторона 2 є платником за земельні ділянки. У разі відсутності письмового повідомлення будь-якої із Сторін про відмову від продовження строку дії цього Договору за ЗО календарних днів до спливу строку дії цього договору, цей договір вважається продовженим на такий самий строк та на тих самих умовах (п.п. 7.1., 7.2. договору).

02.09.2015р. між сторонами було укладено додаткову угоду №1 за якою сторони змінили п.2.2. договору виклавши його у наступній редакції: «Розмір відшкодування витрат Сторони 2 розраховується пропорційно кількості одиниць площі оподаткування земельної ділянки, яка використовується Стороною 1, відповідно до Схеми користування ділянкою, що наведена в Додатку №1 та розрахунку у відповідності до виписки з технічної дії зі нормативною грошовою оцінкою земельних ділянок до цього договору та є його частиною та складає 94167,43грн. щомісячно без ПДВ». Ці зміни діють з 01.01.2015р. та є невід'ємною та складовою частиною договору про відшкодування витрат на сплату земельного податку від 16.06.2013року.

02.09.2015р. між сторонами було підписано додаткову угоду №2 за якою сторони дійшли згоди викласти п.2.1. в наступній редакції: « 2.1. Одиницями площі оподаткування земельної ділянки є у межах населеного пункту 704478,0кв.м. та за межами населеного пункту 0 гектарів» та п.2.2. в наступній редакції: « 2.2. Розмір відшкодування втрат Сторони 2 розраховується пропорційно кількості одиницьоподаткування земельної ділянки, яка використовується Стороною 1, відповідно до користування земельною ділянкою, що наведена в додатку №1 та розрахунку у відповідності до виписки з технічної документації за нормативною грошовою оцінкою земельних ділянок до цього договору та є його невід'ємною частиною та складає 103933,43грн. щомісячно без ПДВ». Ці зміни діють з 26.06.2015р. та є невід'ємною та складовою частиною договору відшкодування витрат на сплату земельного податку від 16.06.2013р. №30-В- РЕФ-13.

01.12.2015р. сторони підписали додаткову угоду №3 відповідно до якої доповнили розділ 2 договору п.2.7. в наступній редакції: « 2.7. Відшкодування витрат на сплату земельного податку у разі домовленості між Сторонами здійснюються Стороною 1, шляхом перерахування грошових коштів з поточного рахунку Сторони 1 на рахунок Сторони 2 по передоплаті, на підставі виставленого Стороною 2 рахунку» та змінили реквізити Сторони1. Ці зміни діють з 01.12.2015р, та є невід'ємною та складовою частиною договору про відшкодування витрат на сплату земельного податку від 16.06.2013р.

Між сторонами було укладено додаткову угоду №4 за якою сторони змінили п.2.2. договору, виклавши його у наступній редакції: « 2.2. Розмір відшкодування витрат Сторони 2 розраховується пропорційно кількості одиниць площі оподаткування земельної ділянки, яка використовується Стороною 1, відповідно до Схеми користування ділянкою, що наведена в додатку №1 та розрахунку у відповідності до виписки з технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок з урахуванням щорічного коефіцієнта до цього договору та є його невід'ємною частиною та складає 134523,32грн. щомісячно без ПДВ». Ці зміни діють з 01.01.2016р. та є невід'ємною та складовою частиною договору про відшкодування витрат на сплату земельного податку від 16.06.2013р.

12.04.2017р. сторони уклали додаткову угоду №5 згідно якої сторони дійшли згоди внести зміни в пункт 2.2 виклавши його в наступній редакції: « 2.2 Розмір відшкодування витрат Сторони 2 розраховується пропорційно площі оподаткування земельної ділянки, яка використовується Стороною 1, відповідно до Схеми користування земельною ділянкою, що наведена в Додатку №1 та розрахунку у відповідності до виписки з технічної документації за нормативною грошовою оцінкою земельних ділянок, з урахуванням щорічного коефіцієнта індексації, до цього договору, та є його невід'ємною частиною, та складає 134523,32грн. щомісячно без ПДВ. Ця додаткова угода діє з 01.01.2016р. та є невід'ємною та складовою частиною Договору. У відповідності до ч. З, ст.,631 ЦК України, Сторони встановили, що умови,угоди застосовуються між ними, які виникли до її укладення і діють протягом строку договору про відшкодування витрат на сплату земельного податку від 16 червня 2013р. № 30-В-РЕФ-13.

12.04.2017р. між сторонами було підписано додаткову угоду №6 якою сторони внесли зміни до п.2.2. договору виклавши його у наступній редакції: « 2.2 Розмір відшкодування витрат Сторони 2 розраховується пропорційно площі оподаткування земельної ділянки, яка використовується Стороною 1. відповідно до Схеми користування земельною ділянкою, що наведена в Додатку № 1. та розрахунку у відповідності до виписки з технічної документації за нормативною грошовою оцінкою земельних ділянок, з урахуванням щорічного коефіцієнта індексації, до цього договору, та є його невід'ємною частиною, та складає 4507489,29грн. за рік без ПДВ (в тому числі січень - листопад по: 375624,11грн. без ПДВ за місяць грудень: 375624,08грн. без ПДВ». Ця додаткова угода діє з 01.01.2017р. та є невід'ємною та складовою частиною договору. У відповідності до ч. 3, ст. 631 ЦК України, Сторони встановили, що умови угоди застосовуються між ними, які виникли до її укладення і діють протягом строку договору про відшкодування витрат на сплату земельного податку від 16.06.2013р. № 30-В-РГФ-І3.

11.07.2017р. сторони уклали додаткову угоду №7, якою внесли зміни до п.2.2.1 договору виклавши його у наступній редакції: « 2.2.1 На підставі рішення Ренійської міської Ради Ренійського району від 30.05.2017р. №288-VII «Про надання пільги по земельному податку ДП «РМТП»» у розмірі 0,5% від нормативно грошової оцінки земельних ділянок Сторони 2, якими користується Сторона 1 з метою оформлення земельних ділянок Стороною 2, враховуючи пункт 2.2, відповідно невід'ємного розрахунку складає 3944053,11грн. за рік. без ПДВ, в тому числі: січень - травень по 375624,11грн. без ПДВ за місяць, за червень - серпень по 187812,05грн. без ПДВ за місяць, за вересень - листопад по 375624,11грн. без ПДВ за місяць, за грудень 375624,08грн. без ПДВ ». Ця додаткова угода діє з 01.06.2017р. по 31.12.2017р. включно, є невід'ємною та складовою частиною договору. Сторони встановили, що умови угоди застосовуються між ними, відповідно до ч. 3. ст. 631 ЦК України, які виникли до її укладення і діють протягом строку договору про відшкодування витрат на сплату земельного податку від 16.06.2013р. №30-В-РЕФ-13.

21.03.2018р. між сторонами було укладено додаткову угоду №8 відповідно до якої внесли зміни до п.2.2. договору виклавши його у наступній редакції: «п.2.2 Розмір відшкодування витрат Сторони 2 розраховується пропорційно кількості одиниць площі оподаткування земельної ділянки площею 704437,0кв.м., яка використовується Стороною 1, відповідно до Схеми користування земельною ділянкою, що наведена в Додатку №1 до договору, і розрахунку відповідно до витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельних ділянок, яка складає на 2018 рік без ПДВ - 4507577,17грн. та зокрема: з січня по листопад - 375631,43грн. за місяць, за грудень - 375631,44грн. за місяць». Ці зміни поширюються відповідно до ч. 3 ст.631 ЦК України на правовідносини сторін, що виникли з 01.01.2018 і діють протягом строку договору.

Сторони підписали додаткову угоду №9 за якою сторони виклали п.2.2. у наступній редакції: « 2.2 Розмір відшкодування витрат Сторони 2 розраховується пропорційно кількості площі оподаткування земельної ділянки площею 703897кв.м., яка використовується Стороною 1 відповідно до Схеми користування земельною ділянкою, наведена в додатку №1 до договору, та розрахунку відповідно до витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельних ділянок та висновку судової земельно-технічної експертизи №292 від 20.03.2018р. у справі №916/1814/16, яка з 01 квітня до 31 грудня 2018 року - 3376880,47грн. без ПДВ, та 375208,94грн. щомісячно.»

25.10.2018р. між сторонами було укладено додаткову угоду №10 якою сторони внесли зміни до п.2.2. договору виклавши його у наступній редакції: « 2.2. Розмір відшкодування витрат Сторони 2 розраховується пропорційно кількості одиниць площі оподаткування земельних ділянок площею 703897,0кв.м., які використовуються Стороною 1 та розрахунку відповідно до витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки на 28.08.2018р. складає без ПДВ - 288423,64грн. на місяць». Сторони дійшли згоди що відповідно до ч.3 ст.631 ЦК України умови цієї додаткової угоди поширюються на взаємовідносини сторін які виникли з 28.08.2018р.

Як вказує позивач, додаткова угода №11 була підписана відповідачем з протоколом розбіжностей 15.02.2019р. При цьому в протоколі розбіжностей відповідачем було зазначено, що останній наполягає на редакції п. 2.2. яка була визначена раніше у додатковій угоді № 10. Позивач, керуючись умовами Договору, виставляв рахунки на відшкодування сум земельного податку на підставі відповідної документації та на ті суми, на які сам проводив оплату цього податку до бюджету. В свою чергу Відповідач сплачував вказані платежі до останнього часу, але у 2019 році відмовився робити такі оплати у повному обсязі, що на думку Позивача є грубим порушенням норм чинного законодавства та укладеного між Позивачем та Відповідачем Договору. 31.01.2019 р. Позивачем на адресу Відповідача було направлено Акт №Возмещ. 1 про відшкодування витрат на сплату земельного податку на загальну суму 768 857, 73 грн. Однак при підписанні вказаного Акту Відповідачем було зроблено помітку, що погоджено 288 423, 64 грн. Що стосується решти суми, а саме: 480434,09грн. - у Акті зроблено посилання на відсутність відповідних договірних відносин на вказану суму. Аналогічна ситуація відбулася при виставленні Акту про відшкодування за лютий 2019 року, що підтверджується повернутим без підписання Актом №Возмещ. 2 про відшкодування витрат на сплату земельного податку від 28.02.2019р.

Позивач зазначає, що 31.01.2019 р. направляв на адресу відповідача відповідний лист з примірниками додаткової угоди №11 та належним документальним обґрунтуванням необхідності підписання саме такої редакції додаткової угоди, але всі вказані документи були залишені без належної реакції з боку відповідача. Листом від 15.02.2019р. відповідач повідомив позивача про те, що не може підписати додаткову угоду №11 до договору у зв'язку з тим, що відповідні витрати на відшкодування земельного податку у сумі 9226292,76грн. не були включені до фінансового плану на 2019 рік. Також у вказаному листі відповідач послався на те, що позивач не вчасно повідомив про відповідні зміни у сумі відшкодування. При цьому відповідач не заперечував проти вірно обчисленої позивачем суми відшкодування земельного податку.

Як вказує позивач, листом від 04.03.2019р. повторно повідомив про необхідність підписання додаткової угоди №11, відсутність у договорі будь-яких зобов'язань позивача щодо інформування відповідача про зміни у нормативних актах з питання обчислення та сплати сум земельного податку, а також про те, що позивач вимушений буде звернутися до суду з відповідним позовом про стягнення з відповідача суми недотриманого відшкодування, однак зазначений лист відповідачем був залишений без будь-якої відповіді та реагування на нього.

Позивач стверджує, що з урахуванням зазначеного, він має право на звернення до суду з позовом про стягнення з відповідача сум невідшкодованого податку на землю за січень та лютий 2019 року на загальну суму 960868,18грн., яка складається з відшкодування земельного податку за січень 2019р. у сумі 480434,09грн., відшкодування земельного податку за лютий 2019р. у сумі 480434,09грн.

Враховуючи викладене, позивач просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі та стягнути з відповідача 960868,18грн. суми невідшкодованого податку на землю за січень та лютий 2019 року.

Відповідач проти позову заперечує посилаючись на те, що усі зміни до чинного законодавства, щодо сплати земельного податку стосуються саме ДП «РМТП», оскільки філія не є власником або постійним користувачем вищевказаних земельних ділянок, що також підтверджується пунктами 1.2. та 2.4. договору. Укладений договір №30-В-РЕФ-16 також не породжує для Ренійської філії ДП «АМПУ» зобов'язання у разі зміни ставок земельного податку та нормативної грошової оцінки земельних ділянок. Взагалі, збільшення суми відшкодування витрат на сплату земельного податку згідно договору є правом а не обов'язком сторін, і це збільшення в розумінні статті 652 Цивільного Кодексу України може розцінюватися як істотною зміною обставин, якими сторони керувалися при укладанні договору, що може стати підставою для ініціювання з боку Ренійської філії ДП «АМПУ» розірвання договору.

Відповідач вказує, що бездіяльність ДП «РМТП» виражається у невжитті заходів з оскарження прийнятого Ренійською міською радою рішення від 26.06.2018 №464-VІІ, щодо збільшення ставок земельного податку. Бездіяльність та невжиття заходів з приводу виниклого питання з боку позивача не може мати негативні наслідки для відповідача у вигляді понесення додаткових та непередбачених витрат.

Відповідач стверджує, що відповідно до п.6.1. договору передбачено, внесення змін до договору здійснюється виключно шляхом укладання сторонами відповідної додаткової угоди у письмовій формі, яка підписується уповноваженими представниками сторін та скріплюється печатками сторін. Згідно п.8.2. договору у разі недосягнення сторонами згоди, спори (розбіжності) вирішуються у судовому порядку. Порядок зміни та розірвання господарських договорів встановлений статтею 188 ГК України, відповідно до якої зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором. Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду. Якщо судовим рішенням договір змінено або розірвано, договір вважається зміненим або розірваним з дня набрання чинності даним рішенням, якщо іншого строку набрання чинності не встановлено за рішенням суду.

Як зазначає відповідач, між сторонами виник спір щодо укладання додаткової угоди №11 до договору №30-В-РЕФ-13 від 16.06.2013р., про внесення змін до останнього, що врегульовано статтею 188 ГК України. Після отримання відповіді відповідача від 15.02.2019р. №251/21-01-03/Вих/21 на пропозицію позивача від 31.01.2019 №1-34/87 у позивача виникло право звернення до суду для врегулювання розбіжностей, що виникли стосовно укладання зазначеної додаткової угоди.

Враховуючи викладене, відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

У своїх поясненнях позивач вказує, що постійним землекористувачем земельних ділянок, у тому числі під об'єктами нерухомого майна, які закріплені на праві господарського відання за Ренійською філією ДП «АМПУ» є ДП «Ренійський морський торговельний порт» на підставі Державного акту на право постійного користування землею серії І-ОД №004891, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею 14.11.1996 року за №8. Відповідно до витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, відомості про земельну ділянку площею 94,3639га (територія порту) 28.08.2018р. внесені до Державного земельного кадастру з присвоєнням кадастрового номеру :02:009:0003 на правах постійного користування за ДП «РМТП». Речові права на вказану земельну ділянку зареєстровані у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що підтверджується Витягом від 04.09.2018 №136498587. Тому, сплата земельного податку відповідно до вимог Податкового кодексу України покладається саме на відповідача, а відшкодування витрат зі сплати земельного податку не передбачена чинним законодавством. Таким чином, Ренійська філія ДП «АМПУ» вважає, що сума відшкодування витрат податку на землю не підлягає обов'язковій зміні у разі зміни ставок земельного податку або нормативної грошової оцінки землі, а відносини сторін з цього питання мають бути врегульовані та встановлені в договорі на принципах свободи та добровільності. Більш того, постійна зміна суми відшкодування не покладає на відповідача обов'язку погодитися на нові зміни, що прямо передбачено п.6.1. договору, за яким внесення змін до цього договору здійснюється виключно шляхом укладання сторонами додаткової угоди у письмовій формі, які підписується уповноваженими представниками сторін та скріплюється печатками сторін.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши наявні докази у сукупності та надавши їм відповідну правову оцінку, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до частини 1, 2 ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення , зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 651 Цивільного кодексу України встановлено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Відповідно до ст. 175 Господарського процесуального кодексу України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управлена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

З матеріалів справи вбачається, що 16.06.2013р. між позивачем та відповідачем було укладено договір №30-В-РЕФ-13 про відшкодування витрат на сплату земельного податку відповідно до умов якого відповідач зобов'язався відшкодувати позивачу витрати на сплату земельного податку.

Під час дії договору між сторонами було укладено низку додаткових угод, але додаткова угода №11 яка була підписана відповідачем та повернута позивачу разом із протоколом розбіжностей в якому запропоновано залишити умови п.2.2. договору №30-В-РЕФ-13 від 16.06.2013р. в редакції додаткової угоди №10 від 25.10.2018р.

Посилання позивача на те, що оскільки від відповідача не отримано згоди на передачу неврегульованих розбіжностей щодо умов договору на розгляд до суду, позивач не має законних підстав для звернення до суду з позовом про врегулювання переддоговірного спору на підставі протоколу розбіжностей відповідно до порядку встановленого ч. 4, 5 ст. 181 Господарського кодексу України, судом до уваги не приймається виходячи з наступного.

Відповідно до п.6.1. договору передбачено, внесення змін до договору здійснюється виключно шляхом укладання сторонами відповідної додаткової угоди у письмовій формі, яка підписується уповноваженими представниками сторін та скріплюється печатками сторін.

Згідно п.8.2. договору у разі недосягнення сторонами згоди, спори (розбіжності) вирішуються у судовому порядку.

Тобто умовами договору сторони передбачили, що у випадку недосягнення сторонами згоди спори вирішуються в судовому порядку.

Відповідно до ст. 188 Господарського кодексу України зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором. Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду. Якщо судовим рішенням договір змінено або розірвано, договір вважається зміненим або розірваним з дня набрання чинності даним рішенням, якщо іншого строку набрання чинності не встановлено за рішенням суду.

Як вже було зазначено, 31.01.2019р. позивач направив на адресу відповідача лист з примірниками додаткової угоди №11, 15.02.2019р. отримав від відповідача підписану додаткову угоду №11 разом із протоколом розбіжностей в якому запропоновано залишити умови п.2.2. договору №30-В-РЕФ-13 від 16.06.2013р. в редакції додаткової угоди №10 від 25.10.2018р.

Отримавши від відповідача протокол розбіжностей, у позивача виникло право відповідно до п.п. 6.2., 8.1. договору та ст. 188 Господарського кодексу України для звернення до суду з відповідним позовом.

Однак в матеріалах справи відсутні докази звернення позивача до суду з відповідним позовом.

Як на підставу позову, позивач посилається на договір, а відповідно до умов додаткової угоди №10 від 25.10.2018р. відповідач повинен платити відшкодування витрат у розмірі 288423,64грн.

Крім того збільшення нормативної грошової оцінки землі, яка використовується відповідачем є підставою для перегляду розміру відшкодування витрат і внесення змін до договору.

Оскільки сторони не досягли згоди щодо додаткової угоди №11 та позивач на передав цей спір на вирішення суду, у відповідача відсутні підстави сплачувати відшкодування витрат у сумі, яка вказана у додатковій угоді №11.

Відповідно до ст.3 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства є зокрема справедливість, добросовісність та розумність.

Згідно ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 79 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За таких обставин, приймаючи до уваги вищенаведене, а також оцінюючи надані документальні докази в їх сукупності, позовні вимоги Державного підприємства "Ренійський морський торговельний порт" до відповідача Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі Ренійської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" про стягнення 960868,18грн. задоволенню не підлягають.

Враховуючи, що судом відмовлено у задоволенні позову, судові витрати по сплаті судового збору у сумі 14413,02грн. покладаються на позивача згідно ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 79, 86, 129, ст.ст. 232-241 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. У позові Державного підприємства "Ренійський морський торговельний порт" до відповідача Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі Ренійської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" про стягнення 960868,18грн. - відмовити у повному обсязі.

2. Судові витрати по сплаті судового збору у сумі 14413,02грн. покласти на позивача - Державне підприємство "Ренійський морський торговельний порт".

Повне рішення складено 05 серпня 2019р.

Відповідно до ст. 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Л.В. Степанова