Справа № 909/769/19
УХВАЛА

25.07.2019 м. Івано-Франківськ

Господарський суд Івано-Франківської області у складі судді Максимів Т. В. , розглянувши матеріали справи

за позовом: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1

до відповідача: Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк", вул.Велика Васильківська, буд.100,м.Київ,03150,

відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія Рона", вул. Максимовича, буд.8,м. Івано-Франківськ,76018,

відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Євроторг Прикарпаття", вул. Героїв УПА, буд.4, кв.52,м. Івано-Франківськ,76006,

відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Українська торгово-комерційна компанія", вул. О.Кобилянської, буд.7, кв. 2,м. Івано-Франківськ,76018

про визнання протиправними дії, визнання недійсним одностороннього правочину, визнання недійсними договорів іпотеки, визнання недійсними пунктів договору кредитування

встановив: ОСОБА_1 звернувся до Господарського суду Івано-Франківської області з позовом до ПАТ "Укрсоцбанк", ТОВ "Компанія Рона", ТОВ "Євроторг Прикарпаття", ТОВ "Українська торгово - комерційна компанія" про визнання протиправними дій працівників та посадових осіб ПАТ "Укрсоцбанк", що пов`язані з видачею кредитів ТОВ "Компанія "Рона" на підставі генерального договору №06.201-72/025 про здійснення кредитування від 17.09.2014, а також дій пов`язаних з отриманням в іпотеку неіснуючих об`єктів нерухомості за адресою АДРЕСА_2; визнання недійсним одностороннього правочину, оформленого гарантійним зобов`язанням, за підписом директора ТОВ "Компанія Рона" Семотюка Романа Федоровича від 24.10.2014; визнання недійсним іпотечного договору від 17.09.2014, укладеного між ОСОБА_1 та ПАТ "Укрсоцбанк", посвідченого приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Грицак О. І. за реєстровим №815; визнання недійсними пункти 1, 2 договору про внесення змін №1 від 26.12.2014 до генерального договору №06.201-72/025 про здійснення кредитування від 17.09.2014; визнання недійсним іпотечного договору від 26.12.2014, укладеного між ТОВ "Євроторг Прикарпаття" та ПАТ "Укрсоцбанк", посвідченого приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Грицак О. І. за реєстровим №1110 зі всіма додатками, а також змінами та доповненнями, що внесені на підставі договору про внесення змін та доповнень до іпотечного договору, посвідченого приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Грицак О. І. 26.12.2014 по реєстру 1110, що посвідчений 26.06.2015, за реєстровим №273; визнання недійсним іпотечний договір від 26.12.2014, укладеного між ТОВ "Українська торгово-комерційна компанія" та ПАТ "Укрсоцбанк" посвідченого приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Грицак О. І. за реєстровим №1114 зі всіма додатками, а також змінами та доповненнями, що внесені на підставі договору про внесення змін та доповнень до іпотечного договору, посвідченого приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Грицак О. І. 26.12.2014 по реєстру 1114, що посвідчений 26.06.2015 за реєстровим №271.

Обгрунтовуючи позов позивач - фізична особа, вказує на недійсність іпотечних договорів з причин того, що волевиявлення учасників правочинів не було вільним та не відповідало їх внутрішній волі; правочин вчинено внаслідок обману; на відсутність інформації у фізичної особи ОСОБА_1 щодо гарантійного зобов"язання та неотримання коштів останнім за передачу свого майна в іпотеку.

Ретельно дослідивши матеріали позовної заяви та доданих до неї документів, суд зазначає таке.

Завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Право на звернення до господарського суду в установленому Господарським процесуальним кодексом України порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом.

Суд констатує, що дотримання судом вимог процесуального законодавства не є обмеженням права особи на доступ до суду та права на справедливий суд.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Право на доступ до суду не є абсолютним і може бути обмежено рішеннями суду (Golder v.the United Kingdom, §38; Stanev v. Bulgaria § 230). Теж саме застосовується у справах щодо критеріїв прийнятності заяви, що за своїм характером регулюються державою, яка користується певною свободою розсуду у цьому питанні (Luordo v. Italy).

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнає, що доступ до суду не є абсолютним і національним законодавством може обмежуватися, зокрема, для дотримання правил судової процедури і це не є порушенням права на справедливий суд (Stankov v. Bulgaria §50,52).

Водночас, відповідно до ч. 1 ст. 43 Господарського процесуального кодексу України учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Частиною 2 статті 43 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню господарського судочинства, зокрема: 1) подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, спрямованих на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення; 2) подання декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав або подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав, або вчинення інших дій, метою яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями; 3) подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер; 4) необґрунтоване або штучне об`єднання позовних вимог з метою зміни підсудності справи, або завідомо безпідставне залучення особи як відповідача (співвідповідача) з тією самою метою; 5) укладення мирової угоди, спрямованої на шкоду правам третіх осіб, умисне неповідомлення про осіб, які мають бути залучені до участі у справі.

Суд зазначає, що перелік вказаних дій не є вичерпним, водночас, суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню господарського судочинства.

05.06.2019 позивач звернувся до Господарського суду Івано-Франківської області із ідентичною позовною заявою, за результатами розгляду якої, суд постановив ухвалу від 10.06.2019 про відмову у відкритті провадження у справі №909/592/19.

Суд у цій справі зазначив, що посилання позивача на те, що даний позов, на підставі правової позиції Верховного Суду від 02.10.2018 у справі №910/1733/18, підлягає розгляду в порядку господарського судочинства, судом не приймається, оскільки зі змісту зазначеної постанови вбачається, що Верховний Суд дійшов висновку про те, що в порядку господарського судочинства підлягають розгляду спори, що виникли за позовом юридичної особи до фізичної, яка є поручителем за договором поруки, що укладений на забезпечення зобов"язання за кредитним договором, сторонами, якого є юридичні особи, а не за позовом фізичної особи до товариства і банку про визнання неправомірними дій посадових осіб, визнання недійсним одностороннього правочину, оформленого гарантійним зобов`язанням та недійсними договорів іпотеки і кредитних договорів.

Зазначені обставини є підставою для застосування вимог ст. 175 ГПК України, якою передбачено, що суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду за правилами господарського судочинства.

Ухвалу від 10.06.2019 про відмову у відкритті провадження у справі №909/592/19 із доданими документами суд надіслав позивачу, що підтверджується Списком згрупованих поштових відправлень №486 від 13.06.2019.

Зазначена ухвала в порядку та строки визначені ГПК України оскаржена не була, однак, 24.07.2019 позивач знову подав ідентичну за своїм суб"єктним складом, предметом позову, змістом, підставами позову та доданими документами позовну заяву. Суд зазначає, що судовий збір сплачений ОСОБА_3 у розмірі 1921 грн 00 к., що підтверджується заявою на переказ готівки №31254 від 17 квітня 2019 року.

Таким чином, повторне подання позовної заяви ідентичної розглянутій заяві, розцінюється судом як зловживання процесуальними правами учасника справи щодо подання заяв. Мотиви і мета поведінки позивача, на думку суду, штучно змінити юрисдикцію та маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями

Правовідносини суду з кожним учасником процесу підпорядковані досягненню головної мети - винесення законного та обґрунтованого рішення, а також створення особам, що беруть участь у справі, процесуальних умов для забезпечення захисту їх прав, а також прав та інтересів інших осіб.

Господарський процесуальний обов`язок сторони - це належна поведінка сторони в господарському судочинстві, що вимагається та забезпечується процесуальним законом, а також кореспондує суб`єктивному процесуальному праву суду.

Обов`язок добросовісного користування процесуальними правами передбачає їх використання не на шкоду іншим учасникам, а також не всупереч завданням господарського судочинства.

Процесуальні права надані законом тим особам, які беруть участь у процесі для сприяння суду при розгляді справ, для сприяння їх правильному вирішенню, і кожного разу, коли сторона у справі вчиняє будь-яку процесуальну дію не з цією метою, а задля досягнення якихось сторонніх цілей (для штучної зміни юрисдикції, для введення суду в оману, для затягування розгляду, для створення перешкод опоненту) вона виходить за межі дійсного змісту свого права, тобто зловживає ним.

Згідно з ч. 3 ст. 43 Господарського процесуального кодексу України якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання.

Враховуючи викладені обставини, суд дійшов висновку про повернення позовної заяви на підставі ч. 3 ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, так як подання такої позовної заяви визнається судом зловживанням позивачем своїми процесуальними правами.

При цьому, ч. 4 ст. 43 ГПК України визначає, що суд зобов`язаний вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами. У випадку зловживання процесуальними правами учасником судового процесу суд застосовує до нього заходи, визначені цим Кодексом.

Згідно з ст. 132 ГПК України заходами процесуального примусу є:

1) попередження;

2) видалення із залу судового засідання;

3) тимчасове вилучення доказів для дослідження судом;

4) штраф.

Застосування до особи заходів процесуального примусу не звільняє її від виконання обов`язків, встановлених цим Кодексом.

У зв`язку з чим, суд вважає за необхідне застосувати до позивача захід процесуального примусу у вигляді попередження.

Керуючись статтями 42, 43, 132, 135, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Визнати подання фізичною особою - ОСОБА_1 позовної заяви вх.№14509/19 від 24.07.2019 зловживанням процесуальними правами.

2. Позовну заяву вх.№14509/19 від 24.07.2019 повернути фізичній особі ОСОБА_1 .

3. Попередити фізичну особу - ОСОБА_1 про можливість вжиття судом заходів процесуального примусу, передбачених ст. 135 ГПК України, а саме штрафу за зловживання процесуальними правами.

4. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена до Західного апеляційного господарського суду в порядку та строк, встановлений розділом IV Господарського процесуального кодексу України.

Ухвала підписана 30.07.2019.

Суддя Т.В.Максимів