ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД Закарпатської області
РІШЕННЯ

16.07.2019 м. Ужгород Справа № 907/564/18

Суддя Господарського суду Закарпатської області Ремецькі О.Ф.,

За участю секретаря судового засідання

розглянувши позовну заяву товариства з обмеженою відповідальністю "Котнар-М", с.Мужієво, Берегівський район до Мужіївської сільської ради Берегівського району Закарпатської області, с.Мужієво, Берегівський район за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_1 , м. Вінниця про визнання недійсним та скасування рішення сільської ради та зобов`язання розірвати договір оренди земельної ділянки

За участю представників:

від позивача - не з`явився

від відповідача - не з`явився.

від третьої особи - не з`явився

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Господарського суду Закарпатської області з позовом до відповідача про визнання незаконним та скасування рішення Мужіївської сільської ради Берегівського району Закарпатської області від 03 серпня 2018 року за №279 «Про відмову у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду» та зобов`язання Мужіївську сільську раду розірвати договір оренди земельної ділянки №О3 від 07 березня 2018 року кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_1 , цільове призначення: для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості, яке знаходиться АДРЕСА_1 , у відповідності до ст.ст. 377, 415 ЦК України, ст. 31 Закону України "Про оренду землі".

Ухвалою суду від 26.09.2018 позов товариства залишено без руху, у зв`язку з виявленими недоліками, після усунення яких ухвалю суду від 16.10.2018 позовну заяву прийнято судом до розгляду, відкрито провадження у справі; постановлено розглянути справу у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання в порядку загального позовного провадження на 07.11.2018 року.

Проте, призначене на 07.11.2018 підготовче засідання не відбулось, у зв`язку з перебуванням головуючого судді Васьковського О.В. у щорічній основній відпустці, згідно з наказом від 05.11.2018 року № 02.4-08/50-к.

Ухвалою суду від 08.11.2018 підготовче засідання призначено на 23.11.2018 та

встановлено відповідачу строк для подання письмового відзиву.

Ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 08.11.2018 відкладено підготовче засідання у порядку загального позовного провадження на 23.11.2018.

У судовому засіданні 23.11.2018 у відповідності до ст.183 Господарського процесуального кодексу України оголошувалась перерва до 11.12.2018.

Проте, судове засідання призначене на 11.12.2018 не відбулось, у зв`язку з перебуванням головуючого судді Васьковського О.В. у щорічній основній відпустці, згідно з наказом від 06.12.2018 року № 02.4-08/59-к.

Так ухвалою суду від 12.12.2018 наступне судове засідання призначено на 27.12.2018. 27.12.2018 відповідачем подано клопотання від 26 грудня 2018 року № 497 про відкладення судового засідання, у зв`язку з неможливістю забезпечити явку уповноваженого представника у судове засідання. Відповідно клопотання було задоволено, а судове засідання призначене на 21.01.2019.

21.01.2019 у зв`язку з поданням відповідачем клопотання від 18 січня 2019 року про відкладення судового засідання, наступне судове засідання було призначено на 28.01.2019.

На день призначення засідання суду від позивача надійшло клопотання про розгляд справи без участі його уповноваженого представника. При цьому, повідомив суд. що ознайомлений з клопотанням позивача про витребування доказів, а його вирішення залишає на розсуд суду.

Присутній в судовому засіданні представник позивача подав суду клопотання про витребування доказів.

В судовому засіданні 28.01.2019 відповідно до ст. 182 ГПК України судом оголошувалась перерва до 04.02.2019. Після оголошеної перерви позивач подав уточнену заяву про витребування доказів, а також клопотання про залучення до участі у справі третіх осіб.

Від відповідача через канцелярію суду надійшло клопотання про долучення додаткових доказів, які послужили підставою для прийняття радою рішення щодо надання у довгострокову оренду спірної земельної ділянки.

Відповідно до ст. 183 ГПК України судом оголошувалась перерва до 07.02.2019.

Після оголошеної перерви суд перейшов до розгляду клопотання позивача про залучення третіх осіб, оскільки процедуру звернення до суду з заявою про залучення третіх осіб позивачем не дотримано, подане ним клопотання залишено без розгляду.

Однак, оскільки спір у справі стосується земельної ділянки, на якій знаходиться нерухоме майно, яке належить, в т. ч. і громадянину ОСОБА_1 і саме він звертався до ради з клопотанням про надання йому земельної ділянки кадастровий номер НОМЕР_1 , суд доходить висновку, що рішення у справі може вплинути на його права, а тому за власною ініціативою залучає його до участі у справі.

Ухвалою господарського суду Закарпатської області від 25.02.2019 підготовче засідання у справі було відкладено на 12.03.2019.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.03.2019, справу №907/564/18 передано на розгляд судді Ремецькі О.Ф.

Відповідно до ч.14 ст.32 Господарського процесуального кодексу України, у разі зміни складу суду на стадії підготовчого провадження, розгляд справи починається спочатку, за винятком випадків, передбачених цим кодексом.

Ухвалою про прийняття провадження у справі від 18.03.2019 підготовче засідання було призначене на 10.04.2019.

Позивач свого повноважного представника у підготовче засідання не направив. Разом з тим, на день судового засідання подав суду клопотання про приєднання до матеріалів справи додаткових доказів.

Відповідач свого повноважного представника у підготовче засідання не направив, відзиву по суті заявлених позовних вимог не подав.

Третя особа письмово викладеної позиції по суті спору суду не подала, свого повноважного представника у засідання суду не направила.

Ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 10.04.2019 підготовче засідання відкладено на 14.05.2019.

Позивач свого повноважного представника у підготовче засідання не направив.

Відповідач свого повноважного представника у підготовче засідання не направив. Разом з цим, станом на день судового засідання подав відзив по суті заявлених позовних вимог, клопотання про розгляд справи без участі повноважного представника відповідача та заяву про залишення позовної заяви без розгляду, у зв`язку з неявкою повноважного представника позивача у підготовче засідання без відповідної заяви про розгляд справи за його відсутності.

Третя особа письмово викладеної позиції по суті спору суду не подала, свого повноважного представника у засідання суду не направила.

У судовому засіданні судом розглянуто клопотання позивача про зміну предмету позовних вимог та клопотання позивача про витребування доказів.

При зверненні з відповідним клопотанням заявником не дотримано передбаченого частиною 2 наведеної статті умов звернення, а саме: не зазначено заходи, яких особа, яка подала клопотання, вжила для отримання цього доказу самостійно, не подала доказів вжиття таких заходів та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу; не зазначила причини неможливості отримати цей доказ самостійно.

Оскільки процедуру звернення до суду з заявою про витребування доказів позивачем не дотримано, подане ним клопотання повернуто без розгляду.

У зв`язку з тим, що доказів надіслання іншим учасникам справи заяви про зміну предмета спору суду не подано, суд не прийняв до розгляду заяву про зміну предмета позову та повернув її заявнику-товариству з обмеженою відповідальністю «Котнар-М».

Ухвалою суду від 04.06.2019 Закрити підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду по суті на 16.04.2019.

Позивач свої позовні вимоги обґрунтовує, тим що ТОВ «Котнар-М» 31.07.2018 року звернулося з письмовою заявою до Мужіївської сільської ради про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду. Відповідач рішенням №279 відмовив Позивачу в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду на 10 років, посилаючись на те що заява Позивача не відповідає вимогам ст. 118 Земельного кодексу України, та зазначивши що земельна ділянка сформована та перебуває в оренді.

Позивач вважає, що з прийняттям зазначеного рішення та з укладенням договору оренди земельної ділянки №О3 від 07 березня 2018 Відповідач порушує його права, стверджуючи те, що на даній земельній ділянці за кадастровим номером НОМЕР_1 знаходиться майно, що перебуває у праві власності ТОВ «Котнар-М», а саме артезіанська свердловина за №15 згідно технічного паспорту розробленим ВКФ «КРОКУС», придбана договором купівлі- продажу майна від 31 березня 2010.

Отже, за доводами позивача, всупереч приписам частин ст. 120 Земельного кодексу України та ст. ст. 377, 415 Цивільного кодексу України, та ч.3 ст.7 ЗУ «Про оренду землі» відповідач протиправно і з порушенням прав позивача, передбачених вказаними нормами, відмовив у задоволенні поданої ним заяви.

Відповідач письмовим відзивом, проти позову заперечує, вважає, що такий не підлягає задоволенню та зазначає про те, що Мужіївська сільська рада в особі сільського голови ОСОБА_2 відмовила в наданні спірної земельної ділянки за кадастровим номером НОМЕР_1 з цільовим призначенням: для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель і споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості, яке знаходиться АДРЕСА_1 Товариству з обмеженою відповідальністю «Котнар-М» у зв`язку з тим що товариство не надало документів що підтверджує право власності на майно яке розташоване на земельній ділянці. Від так підстави для надання ТОВ «Котнар-М» земельній ділянки в оренду відсутні.

Дана земельна ділянка є комунальною власністю та знаходиться в межах населеного пункту с. Мужієво Закарпатська область, що відповідає даним із публічної кадастрової карти. Право власності надає право сільській раді приймати рішення щодо надання земель в довгострокову оренду, на підставі поданої заяви та відповідно до встановлених законодавством документів.

До Мужіївської сільської ради звернувся фізична особа - підприємець ОСОБА_1 із заявою про надання земельної ділянки в оренду. Підставою для надання земельної ділянки в оренду є заява та договір купівлі продажу майна, посвідчений приватним нотаріусом. Земельна ділянка за кадастровим номером НОМЕР_1 з цільовим призначенням: для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель і споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості, яке знаходиться АДРЕСА_1 . У зв`язку з тим що станом на лютий 2018 року, були відсутні підстави у відмові в наданні дозволу на оренду за за`явою ОСОБА_1 вона була надана йому в оренду.

Третя особа письмово викладеної позиції по суті спору суду не подала, свого повноважного представника у засідання суду не направила.

Відповідно до ст. 233 Господарського процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих позивачем.

У судовому засіданні 17.07.2019, відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані сторонами матеріали, заслухавши повноважних представників сторін, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -

ВСТАНОВИВ:

ТОВ «Котнар-М» 31.07.2018 року звернулося з письмовою заявою до Мужіївської сільської ради про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду. Відповідач рішенням №279 відмовив Позивачу в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду на 10 років, посилаючись на те що заява Позивача не відповідає вимогам ст. 118 Земельного кодексу України, та зазначивши що земельна ділянка сформована та перебуває в оренді.

Дана земельна ділянка є комунальною власністю та знаходиться в межах населеного пункту с. Мужієво Закарпатська область, що відповідає даним публічної кадастрової карти.

Ділянка за кадастровим номером НОМЕР_1 згідно договором оренди земельної ділянки №О3 від 07 березня 2018 передана ОСОБА_1 .

Підставою для надання земельної ділянки в оренду є від 16.02.2018 про надання у тимчасове дострокове користування на умовах оренди з правом викупу земельної ділянки строком на 10 років та договір купівлі продажу майна.

Згідно цього договору нерухоме майно, що є предметом цього договору, належить продавцю на праві приватної власності на підставі свідоцтва, виданого 23 лютого 2016 року приватним нотаріусом Берегівського районного нотаріального округу Мирончук О.В. за реєстровим № 311, що на підставі ст.ст. 19, 34 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень за №21822209, реєстраційний № 04, та складає комплекс консервного заводу, що розташований на земельній ділянці площею 0,0667 га. кадастровий номер. НОМЕР_1 . Зазначені відомості підтверджені витягом з Державного земельного кадастру, наданого 12 жовтня 2017 року відділом Держгеокадастру у Берегівському районі за №HB-017 та на земельній ділянці площею 3,0159 га, кадастровий номер: НОМЕР_2 .

Даний договір посвідчує продаж майна покупцям, одним з яких є ОСОБА_1 .

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав:

Відповідно до частини 1 статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За приписами статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб (частина 2 статті 16 Кодексу).

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

У силу вимог ч.ч. 1, 2 ст. 324 ЦК України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, встановлених Конституцією України.

Статтею 14 ЗК України унормовано, що право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності.

Відповідно до ст. 80 ЗК України суб`єктами права власності на землю є, зокрема територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, - на землі комунальної власності; держава, яка реалізує це право через відповідні органи державної влади, - на землі державної власності.

За ч.ч. 1, 2 ст. 83 ЗК України землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності.

Згідно з п.п. а, в ч. 1 ст. 12 ЗК України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить: розпорядження землями територіальних громад; надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу.

У державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності. Право державної власності на землю набувається і реалізується державою через органи виконавчої влади відповідно до повноважень, визначених цим Кодексом (ч.ч. 1, 2 ст. 84 ЗК України).

Статтею 326 ЦК України встановлено, що у державній власності є майно, у тому числі грошові кошти, яке належить державі Україна. Від імені та в інтересах держави Україна право власності здійснюють відповідно органи державної влади. Управління майном, що є у державній власності, здійснюється державними органами, а у випадках, передбачених законом, може здійснюватися іншими суб`єктами.

З наведених норм чинного законодавства вбачається, що земельні ділянки можуть перебувати, зокрема у комунальній та державній власності, розпорядження такими земельними ділянками здійснюють відповідно органи місцевого самоврядування або уповноважені органи державної влади.

У свою чергу, за ч.ч. 1, 4 ст. 122 ЗК України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених ч. 8 цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Відповідно до підп. 31 п. 4 Постанови КМ України від 14.01.2015 року № 15 "Про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру» Держгеокадастр відповідно до покладених на нього завдань розпоряджається землями державної власності сільськогосподарського призначення в межах, визначених ЗК України, безпосередньо або через визначені в установленому порядку його територіальні органи.

Зважаючи на викладене, судом установлено, що розпорядження земельною ділянкою сільськогосподарського призначення загальною площею 0,0667 га, кадастровий номер НОМЕР_1 належить до повноважень відповідача у справі.

У силу вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За ч. 1 ст. 25 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання.

Згідно з ч. 1 ст. 16 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" органи місцевого самоврядування є юридичними особами і наділяються цим та іншими законами власними повноваженнями, в межах яких діють самостійно і несуть відповідальність за свою діяльність відповідно до закону.

Органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, а в Автономній Республіці Крим - також нормативно-правовими актами Верховної Ради і Ради міністрів Автономної Республіки Крим, прийнятими у межах їхньої компетенції (ч. 3 ст. 24 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні").

За приписами ч. 1 ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Частиною 1 ст. 124 ЗК України встановлено, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними ст. 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки.

Орендодавцями земельних ділянок, що перебувають у комунальній власності, є сільські, селищні, міські ради в межах повноважень, визначених законом. Орендодавцями земельних ділянок, що перебувають у спільній власності територіальних громад, є районні, обласні ради та Верховна Рада Автономної Республіки Крим у межах повноважень, визначених законом (ч.ч. 1, 2 ст. 4 Закону України «Про оренду землі»).

Згідно з ч. 1 ст. 761 ЦК України право передання майна у найм має власник речі або особа, якій належать майнові права.

Судом установлено, що відповідачем було укладено договір оренди у межах своїх повноважень.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Частиною 4 ст. 13 ГПК України визначено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ст. 86 ГПК України).

З огляду на вищенаведені норми процесуального закону та як вбачається з матеріалів справи, позивачем не доведено та не зазначено у чому саме полягає порушення його прав і охоронюваних законом інтересів, з боку Відповідача внаслідок укладення договору та не надано доказів на підтвердження таких обставин.

Згідно із ч.1, 3 ст.123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч.1, 4 ст.129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У зв`язку із відмовою в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, сплачений позивачем судовий збір повністю покладається на позивача.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 13, 73, 74, 76, 77, 86, 129, 180, 191, 195, ч. 1 ст. 202, ст.ст. 232, 233, 237, 238, 240 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову відмовити повністю.

2. Судові витрати покласти на позивача

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено: 05.08.2019.

Суддя О.Ф. Ремецькі