ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"18" липня 2019 р.м. Одеса Справа № 916/1371/19

Господарський суд Одеської області у складі судді Шаратова Ю.А.

при секретарі судового засідання Сулімі Г.В.

розглянувши справу за позовом: Болградської міської ради Одеської області (68702, Одеська область, Болградський район, м. Болград, вул. Шпитальна, 45, )

до відповідача: Фізичної особи - підприємця Сафта Володимира Володимировича ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 )

про стягнення заборгованості за Договором оренди землі від 20.10.2011 в розмірі 23 666,57 грн., з якої 18 352,44 грн. - основна заборгованість за договором, 1 795,54 грн. - інфляційні збитки, 3 518,59 грн. - пеня

Представник:

Від позивача - Арнаутов М.І. (довіреність від 30.08.2018 № 1117/02-12);

Від відповідача - Сахарова Н.М. (довіреність від 03.06.2019 № 56).

Суть спору:

Болградська міська рада Одеської області (далі - Позивач) звернулась до господарського суду Одеської області із позовною заявою до Фізичної особи - підприємця Сафта Володимира Володимировича (далі - Відповідач) про стягнення заборгованості за Договором оренди землі від 20.10.2011 у розмірі 19 561,44 грн., 1 795,54 грн. - інфляційних збитків, 3 518,59 грн. - пені, а всього 24 875,57грн.

Ухвалою суду від 02.05.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Постановлено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін про дату, час і місце проведення судового засідання. Судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 14.06.2019.

14.06.2019 Відповідачем подано Відзив на позов (вхід. № 11972/19).

Протокольною ухвалою від 14.06.2019 задоволено клопотання представника позивача, продовжено строк для надання відповіді на відзив до 04.07.2019 та оголошено перерву в судовому засіданні по суті до 04.07.2019.

Протокольною ухвалою від 04.07.2019 оголошено перерву в судовому засіданні до 18.07.2019.

Ухвалою від 18.07.2019 закрито провадження у справі № 916/1371/19 за позовом Болградської міської ради Одеської області до Фізичної особи - підприємця Сафта Володимира Володимировича в частині стягнення суми основної заборгованості в розмірі 1 209,00 грн.

Представник Позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги в повному обсязі та просив суд задовольнити їх.

Позовні вимоги, із посиланням на статтю 526, частину другу статті 625, статтю 629 Цивільного кодексу України, статтю 96 Земельного кодексу України, статтю 13, частину першу статті 15, частину першу статті 21, статтю 24 Закону України «Про оренду землі», обґрунтовані порушенням Відповідачем обов`язку зі своєчасної та повної сплати орендної плати за Договором оренди землі від 20.10.2011 за період 2017 - 2018 років.

У відповіді на відзив від 21.06.2019 № 752/02-12 (вхід. від 26.06.2019 № 12773/19) Позивач зазначає, що у нього з ФОП Сафта В.В. укладений лише один договір оренди землі, а саме, щодо земельної ділянки площею 0,0300 га, яка знаходиться за адресою: 68702, Одеська область, м. Болград, вул. 25 Чапаєвської дивізії, 36 В , якій зареєстровано 01.03.2012 за № 03910 у відділі Держкомзему у Болградському районі. А відтак, оскільки відповідно до статей 18, 20 Закону України «Про оренду землі», у редакції, що була чинною на момент виникнення правовідносин, договір оренди набуває чинності після його державної реєстрації, сторони виявили бажання зазначити у додаткових угодах дату набрання чинності договором оренди землі та унікальний номер його державної реєстрації. При цьому, підписуючи двічі додаткові угоди до договору оренди землі, сторони чітко усвідомлювали до якого документу вносяться зміни.

Заперечуючи проти доводу Відповідача щодо того, що додаткові угоди від 24.02.2014 та від 15.01.2016 до договору оренди земельної ділянки не набрали чинності, оскільки не зареєстровані в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, Позивач зазначає наступне.

Болградська міська рада Одеської області, із посиланням на статті 205, 654 Цивільного кодексу України, наголошує на тому, що укладання додаткових угод від 24.02.2014 та від 15.01.2016 відбулося із дотриманням письмової форми, встановленої для договору оренди земельної ділянки.

Позивач вважає неправильним посилання Відповідача на пункт 22 Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.10.2011 № 1141, у редакції, яка діяла на момент спірних правовідносин, оскільки його приписи встановлюють принципи пошуку відомостей у Державному реєстрі прав про речові права та їх обтяження. Натомість Позивач вказує на пункт 34 цього Порядку, згідно із яким, у разі державної реєстрації прав на земельну ділянку, реєстрацію яких проведено до 1 січня 2013 р. відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, додатково до відомостей, передбачених пунктами 30 та 31 цього Порядку, вносяться такі відомості: реєстраційний номер відповідного запису в Державному земельному кадастрі (за наявності); дата і час державної реєстрації у Державному земельному кадастрі. При цьому, пункти 30, 31 вказаного Порядку не передбачають внесення до Реєстру інформації про орендну плату. Отже, на думку Позивача, зміна розміру орендної плати по договору оренди землі не підлягає державній реєстрації.

Також, Позивач посилається на роз`яснення Міністерства юстиції України від 21.06.2018 № 7211/8ю4/32-18, та вказує на те, що з 01.01.2013 запроваджена система державної реєстрації прав, а не державну реєстрацію правочинів чи інших документів, що посвідчують набуття права власності чи інших речових прав. Державна реєстрація прав проводиться державним реєстратором з метою визнання і підтвердження від імені держави фактів набуття, зміни або припинення речових прав.

Внесення змін до записів Державного реєстру прав відбувається у випадках прямо передбачених законодавством. А саме, відповідно до частини першої статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі зміни ідентифікаційних даних суб`єкта права, визначення часток у праві спільної власності чи їх зміни, зміни суб`єкта управління об`єктами державної власності, відомостей про об`єкт нерухомого майна, у тому числі зміни його технічних характеристик, виявлення технічної помилки в записах Державного реєстру прав чи документах, виданих за допомогою програмних засобів ведення цього реєстру (описка, друкарська, граматична, арифметична чи інша помилка), за заявою власника чи іншого правонабувача, обтяжувача, а також у випадку, передбаченому підпунктом "в" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, вносяться зміни до записів Державного реєстру прав.

У випадку ж, якщо сторони договору оренди вирішили внести зміни до договору оренди, які стосуються, наприклад, зміни строку сплати орендної плати чи її розміру, тобто змін, які впливають на зобов`язання сторін але жодним чином не змінюють речове право, державний реєстратор відповідно до Закону не вчиняє жодних дій.

Щодо доводу Відповідача, про те, що згідно із інформацією, яка міститься в листі Ізмаїльського управління Головного управління ДФС в Одеській області станом на 31.12.2018 у СПД Сафта В.В. рахується переплата з орендної плати у сумі 440,2 грн., Позивач зазначає, що вказана сума розрахована за поданими Відповідачем податковими деклараціями за 2017 - 2018 роки, у яких фінансові зобов`язання значно відрізняються від суми орендної плати встановленої у Додатковій угоді від 15.01.2016.

Представник Відповідача у судовому засіданні заперечувала проти позову, просила відмовити у його задоволенні повністю. У Відзиві на позовну заяву (вхід. від 14.06.2019 № 11972/19) Відповідач, із посиланням на статтю 654 Цивільного кодексу України, статтю 125, частину п`яту статті 126 Земельного кодексу України, статті 6, 11, 15, 17, 19 Закону України «Про оренду землі», пункт 22 Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.10.2011 № 1141, у редакції, яка діяла на момент спірних правовідносин, зазначає, що додаткові угоди від 24.02.2014 та від 15.01.2016 до договору оренди земельної ділянки не зареєстровані в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, тому не набрали чинності.

Також, Відповідач вказує на те, що додаткові угоди від 24.02.2014 та від 15.01.2016 передбачають внесення до Договору оренди земельної ділянки від 01.03.2012 № 03910, однак такий договір між сторонами не укладався.

Окрім того, Відповідач вказує на те, що у додаткових угодах до договору оренди земельної ділянки не вказано на якій строк вони укладені та не визначено чи припиняє додаткова угода від 15.01.2016 дію додаткової угоди від 24.02.2014.

Відповідач звертає увагу, що згідно з інформацією, яка міститься у наданому Позивачем листі Ізмаїльського управління Головного управління ДФС в Одеській області станом на 31.12.2018 у СПД Сафта В.В. рахується переплата з орендної плати у сумі 440,2 грн.

У Запереченнях на відповідь на відзив (вхід від 05.07.2019 № 13301/19) Відповідач, зазначає, що Договір оренди землі від 20.10.2011 укладено за нормами законодавства, які діяли станом на 11.10.2011. Пунктом 37 Договору передбачено, що він набуває чинність після його державної реєстрації, при цьому зміна його умов здійснюється у письмовій формі за взаємною згодою сторін. Отже, на думку Відповідача, оскільки сторони не вносили зміни до пункту 37 договору, для виконання статті 654 Цивільного кодексу України, додаткові угоди набирають чинності після їх державної реєстрації.

Позиція Відповідача також полягає у тому, що він вважає правильним застосовувати для розрахунку орендної плати розмір нормативної грошової оцінки земельної ділянки кадастровий номер :02:002:0160 визначений Витягом з технічної документації з нормативної грошової оцінки земельної ділянки від 22.02.2017 № 723/86-17, а саме, 45 200,88 грн. З огляду на вказаний розмір нормативної грошової оцінки Відповідач застосував до неї ставку 8 %, розрахував розмір орендної плати за 2017 рік - 3 616,07 грн., за 2018 рік - 3 616,07 грн., і за мінусом фактичних сплат 2 424,00 грн. у 2017 році та 3 600,00 грн. у 2018 році, визначив різницю в розмірі 1 208,14 грн., яку сплатив, що підтверджується квитанцією на оплату від 06.07.2019 № 5. Тобто Відповідач вважає, що в нього відсутня заборгованість зі сплати орендної плати за спірні періоди.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши представлені докази, заслухавши представників Позивача та Відповідача, суд

в с т а н о в и в :

20.10.2011 між Болградською міською радою та Фізичною особою - підприємцем Сафта Володимиром Володимировичем укладено Договір оренди землі, зареєстрований у Відділі Держкомзему у Болградському районі, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 01.03.2012 № 03910. Вказаний Договір оренди землі також містить відомості про проведення запису у Болградській міській раді 20.10.2011 № 319. /а.с. 12-13/.

Відповідно до пунктів 1, 2, 3, 6 Договору оренди землі від 20.10.2011 орендодавець (Позивач) надав, а орендар (Відповідач) прийняв у строкове платне користування земельну ділянку для її використання в процесі підприємницької діяльності, загальною площею 0,0300 га, яка знаходиться за адресою: Одеська область, м. Болград, вул. 25 Чапаєвської дивізії, 36 В , на якій знаходиться об`єкт нерухомого майна - авто майстерня. Договір укладено на 49 років.

Згідно із пунктами 7, 8, 9 Договору оренди землі від 20.10.2011 орендна плата вноситься орендарем у розмірі 2 506,64 грн. на рік. Обчислення розміру орендної плати на земельну ділянку здійснюється з урахуванням індексу інфляції. Орендна плата вноситься щомісячно.

20.10.2011 сторонами складено та підписано Акт прийому-передачі земельної ділянки в оренду. /а.с. 15/

24.02.2014 Болградська міська рада та Фізична особа - підприємець Сафта В.В. уклали Додаткову угоду до договору оренди земельної ділянки від 01.03.2012 № 03910. Відповідно до цієї додаткової угоди викладено у новій редакції пункт 7 договору, а саме: «7. Орендна плата вноситься орендарем у формі та розмірі: в грошовій формі шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок орендодавця у розмірі 6 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, що становить 5 013,28 грн. на рік». /а.с. 14/

15.01.2016 Болградська міська рада та Фізична особа - підприємець Сафта В.В. уклали Додаткову угоду до договору оренди земельної ділянки від 01.03.2012 № 03910. Відповідно до цієї додаткової угоди викладено у новій редакції пункт 7 договору, а саме: «7. Орендна плата вноситься орендарем у формі та розмірі: в грошовій формі шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок орендодавця у розмірі 8 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, що становить 12 792,72 грн. на рік». /а.с. 16/

Суд не приймає довід Відповідача про те, що Додаткові угоди від 24.02.2014 та від 15.01.2016 не стосуються Договору оренди землі від 20.10.2011, з огляду на наступне.

На підставі наявних у матеріалах справи доказів судом встановлено, що між Болградською міською радою та Фізичною особою - підприємцем Сафта укладено лише один договір оренди землі від 20.10.2011, а саме, щодо земельної ділянки площею 0,0300 га, яка знаходиться за адресою: 68702, Одеська область, м. Болград, вул. 25 Чапаєвської дивізії, 36 В . Відповідачем не надано суду доказів існування інших договорів між сторонами, зокрема, договору оренди земельної ділянки від 01.03.2012 № 03910.

Як вже зазначалось, Договір оренди землі від 20.10.2011 був зареєстрований у Відділі Держкомзему у Болградському районі, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 01.03.2012 № 03910. Отже, відповідно до положень статті 18 Закону України «Про оренду землі», у редакції, що була чинною на момент виникнення правовідносин, Договір оренди землі від 20.10.2011 набув чинності після його державної реєстрації, а саме, 01.03.2012. Тобто, фактично у Додаткових угодах від 24.02.2014 та від 15.01.2016 зазначено дату і номер державної реєстрації Договору оренди землі від 20.10.2011, до якого ними вносяться зміни.

Суд не приймає також довід Відповідача про те, що у додаткових угодах до договору оренди земельної ділянки не вказано на якій строк вони укладені та не визначено чи припиняє додаткова угода від 15.01.2016 дію додаткової угоди від 24.02.2014. Як випливає зі змісту вказаних додаткових угод, вони набирають чинності з моменту їх підписання і становлять невід`ємну частину договору оренди землі. Тобто вказані угоди послідовно фіксують зміну домовленостей сторін Договору оренди землі від 20.10.2011 щодо розміру орендної плати, і в періоді 2017 - 2018 років, діяла остання редакція пункту 7 договору, викладена у Додатковій угоді від 15.01.2016.

Суд не приймає довід Відповідача про те, що додаткові угоди від 24.02.2014 та від 15.01.2016 до договору оренди земельної ділянки не набрали чинності оскільки вони не зареєстровані в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з огляду на наступне.

Відповідно до частини четвертої статті 203, частини першої статті 205 Цивільного кодексу України, у редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин, правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Отже законом передбачено дві форми вчинення правочину: усну й письмову.

Частиною першою статті 14 Закону України «Про оренду землі» встановлено, що договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально.

Згідно із частиною першою статті 654 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Судом встановлено, що при укладанні додаткових угод від 24.02.2014 та від 15.01.2016 до договору оренди землі, сторонами дотримано письмову форму, встановлену законом для договору оренди земельної ділянки.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 № 1952-IV, у редакції Закону України від 11.02.2010 № 1878-VI, що діяла на момент укладання додаткових угод від 24.02.2014 та від 15.01.2016, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Тобто у зв`язку із набранням чинності Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» та інших законодавчих актів України» від 11.02.2010 № 1878-VI, з 01.01.2013 запроваджено систему державної реєстрації саме прав, а не державну реєстрацію правочинів чи інших документів, що посвідчують набуття права власності чи інших речових прав. Державна реєстрація прав проводиться державним реєстратором з метою визнання і підтвердження від імені держави фактів набуття, зміни або припинення речових прав.

Внесення змін до записів Державного реєстру прав відбувається у випадках прямо передбачених законодавством. А саме, відповідно до частини першої статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі зміни ідентифікаційних даних суб`єкта права, визначення часток у праві спільної власності чи їх зміни, зміни суб`єкта управління об`єктами державної власності, відомостей про об`єкт нерухомого майна, у тому числі зміни його технічних характеристик, виявлення технічної помилки в записах Державного реєстру прав чи документах, виданих за допомогою програмних засобів ведення цього реєстру (описка, друкарська, граматична, арифметична чи інша помилка), за заявою власника чи іншого правонабувача, обтяжувача, а також у випадку, передбаченому підпунктом «в» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, вносяться зміни до записів Державного реєстру прав.

У випадку ж, якщо сторони договору оренди вирішили внести зміни до договору оренди, які стосуються зміни строку сплати орендної плати чи її розміру, тобто змін, які впливають на зобов`язання сторін але жодним чином не змінюють речове право, відсутній законодавчий обов`язок щодо внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Слід також зазначити, що додаткові угоди також не підлягають державній реєстрації й в силу умов Договору оренди землі від 20.10.2011, оскільки пунктом 37 передбачено, шо саме договір набирає чинності після його державної реєстрації. При цьому, вказана умова не встановлює порядок набрання чинності додатковими угодами.

Пунктом 22 Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.10.2011 № 1141, у редакції, яка діяла на момент укладання додаткових угод від 24.02.2014 та від 15.01.2016, на який посилається Відповідач, було передбачено, що у разі проведення державної реєстрації виникнення інших речових прав на нерухоме майно, відмінних від права власності, державний реєстратор вносить до запису про інші речові права та суб`єкта цих прав такі відомості, зокрема, розмір орендної плати (у разі проведення державної реєстрації права оренди земельної ділянки).

Тобто дія цієї норми стосується випадку реєстрації саме виникнення речового права.

Разом з тим, суд виходить з того, що відповідно до частини четвертої статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 № 1952-IV, у редакції Закону України від 04.07.2012 № 5037-VI, яка діяла станом на 01.01.2013, дату набрання чинності змін до статті 126 Земельного кодексу України, а також згідно із частиною третьою статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у редакції Закону України від 26.11.2015 № 834-VIII, речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом або ж до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними у разі, якщо реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення.

Отже, з огляду на встановлені судом обставини реєстрації Договору оренди землі від 20.10.2011 у Відділі Держкомзему у Болградському районі, речове право, яке виникло на підставі цього договору є дійсним та не потребує обов`язкової повторної реєстрації за нормами нового Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». А відтак, відсутні й підстави для застосування до цих правовідносин положень пункту 22 Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.10.2011 № 1141, у редакції, яка діяла на момент укладання додаткових угод від 24.02.2014 та від 15.01.2016.

Щодо доводу Відповідача про необхідність застосовувати для розрахунку орендної плати розмір нормативної грошової оцінки земельної ділянки кадастровий номер :02:002: 0160 визначений Витягом з технічної документації з нормативної грошової оцінки земельної ділянки від 22.02.2017 № 723/86-17, а саме, 45 200,88 грн., слід зазначити наступне.

Відповідно до частин першої та другої статті 21 Закону України «Про оренду землі» орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України).

Згідно з пунктом 289.1 статті 289 Податкового кодексу України для визначення розміру податку та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок.

Положеннями частини першої статті 13, частини першої статті 15 Закону України «Про оцінку земель» від 11.12.2003 № 1378-IV визначено, що нормативна грошова оцінка земельних ділянок проводиться у разі визначення розміру орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності. Підставою для проведення оцінки земель (бонітування ґрунтів, економічної оцінки земель та нормативної грошової оцінки земельних ділянок) є рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування.

Частиною першою статті 15 Закону України «Про оренду землі», встановлено, що істотною умовою договору оренди землі є орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення, перегляду та відповідальності за її несплату.

Тобто нормативна грошова оцінка земель є основою для визначення розміру орендної плати, а зміна нормативної грошової оцінки земельної ділянки є підставою для перегляду розміру орендної плати.

Відповідно до статті 30 Закону України «Про оренду землі» зміна умов договору оренди землі здійснюється за взаємною згодою сторін. У разі недосягнення згоди щодо зміни умов договору оренди землі спір вирішується в судовому порядку.

Згідно зі частинами першою, другою статті 651 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору допускається за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї зі сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Отже, до моменту внесення змін до Договору оренди землі від 20.10.2011 щодо визначення розміру орендної плати на підставі Витягу з технічної документації з нормативної грошової оцінки земельної ділянки від 22.02.2017 № 723/86-17, застосуванню підлягають чинні умови договору у редакції Додаткової угоди від 15.01.2016, які встановлюють цей розмір в сумі 12 792,72 грн. на рік, виходячи зі ставки у розмірі 8 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, фактично визначеної у Витягу з технічної документації з нормативної грошової оцінки земельної ділянки від 02.02.2016 № 173/86-16/86-17 у розмірі 159 909,00 грн. /а.с. 72/.

Як випливає зі змісту листа Ізмаїльського управління Головного управління ДФС в Одеській області від СПД Сафта В.В. надійшла орендна плата за 2017 рік - 2 424,00 грн., за 2018 рік - 3 600,00 грн. /а.с. 18/.

Щодо доводу Відповідача, про те, що у вказаному листі Ізмаїльського управління Головного управління ДФС в Одеській області також міститься інформація про наявність станом на 31.12.2018 у СПД Сафта В.В переплати у сумі 440,2 грн., суд зазначає, що ця сума визначена податковим органом на підставі поданих Відповідачем податкових декларацій за 2017 - 2018 роки.

В уточнюючий декларації за 2017 рік, поданій 14.03.2017, у графі «Річна сума орендної плати» в розділі ІІ «Розрахунок суми орендної плати» ФОП Сафта В.В. зазначив суму у розмірі 1 356,03 грн. А в декларації за 2018 рік, поданій 19.02.2018 - 3 736,08 грн. /а.с. 56-57, 54-55/.

Отже Відповідачем були задекларовані суми річної орендної плати у меншому розмірі ніж це встановлено у Договорі оренди землі від 20.10.2011 з урахуванням змін, внесених Додатковою угодою від 15.01.2016. Ця обставина вплинула на некоректне відображення суми заборгованості за даними обліку в податковому органі, внаслідок чого останній повідомив про наявність переплати у розмірі 440,2 грн.

З огляду на наявні відомості щодо фактичної оплати, заборгованість Відповідача за Договором оренди землі від 20.10.2011 на момент звернення із позовом до суду становила за 2017 рік - 10 368,72 грн. (12 792,72 - 2 424,00 = 10 368,72), та за 2018 рік - 9 192,72 грн. (12 792,72 - 3 600,00 = 9 192,72), а всього 19 561,44 грн. Під час розгляду справи Відповідачем було сплачено частину суми основного боргу у розмірі 1 209,00 грн., у зв`язку з чим ухвалою суду від 18.07.2019 було закрито провадження у справі № 916/1371/19 в частині стягнення вказаної суми. А відтак, сума основного боргу становить 18 352,44 грн. (19 561,44 - 1 209,00 = 18 352,44).

Відповідно до частини другої статті 20 Господарського кодексу України кожний суб`єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб`єктів захищаються, зокрема, шляхом застосування штрафних санкцій.

Згідно із статтею 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до пункту 11 Договору від 20.10.2011 уразі невнесення орендної плати у строки, визначені цим договором, справляється пеня, яка визначається із розрахунку 120 % річних облікової ставки НБУ, діючої на день виникнення боргу або на день його (частини) погашення, залежно від того, яка з величин таких ставок є більшою, за кожен календарний день прострочення у його оплаті.

Судом встановлено, що сума пені за прострочення оплати за Договором від 20.11.2018 за періоди з 01.01.2018 по 30.04.2019 складає суму в розмірі 3 518,59 грн. Судом перевірено правильність розрахунку наданого Позивачем.

Відповідно до частини другої статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Судом встановлено, що інфляційні втрати за прострочення оплати за Договором від 20.10.2011 за періоди з грудня 2017р. по лютий 2019р. складають суму в розмірі 1 513,60 грн., яка розраховується наступним чином:

Період заборгованостіСума боргу (грн.)Сукупний індекс інфляції за періодІнфляційне збільшення суми боргуСума боргу з врахуванням індексу інфляції
01.12.2017 - 28.02.201910 368,721.1251 300,6011 669,32
01.12.2018 - 28.02.20199 192,721.023213,009 405,72
Всього: 1 513,60

Отже підлягають задоволенню позовні вимоги про стягнення суми інфляційних втрат в розмірі 1 513,60 грн. Решта заявлених позовних вимог про стягнення суми інфляційних втрат у розмірі 281,94 грн. (1 795,54 - 1 513,60 = 281,94) не підлягають задоволенню з вищевказаних підстав.

На підставі викладеного, суд вважає такими, що підлягають задоволенню позовні вимоги в частині стягнення з Відповідача 18 352,44 грн. - суми основного боргу, 1 513,60 грн. - суми інфляційних втрат, 3 518,59 грн. - пені.

При розподілі господарських витрат суд виходить з положень пункту 2 частини першої статті 129 Господарського процесуального кодексу України, згідно із якими судовий збір покладається, зокрема, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 549, 625, частиною першою, другою статті 651, статтею 654 Цивільного кодексу України, частиною другою статті 20, статтею 193 Господарського кодексу України, пунктом 289.1 статті 289 Податкового кодексу України, частиною першою статті 14, частиною першою статті 15, частинами першою, другою статті 21, статтею 30 Закону України «Про оренду землі», пунктом 1 частини другої статті 2, частиною четвертою статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 № 1952-IV, частиною першою статті 13, частиною першою статті 15 Закону України «Про оцінку земель» від 11.12.2003 № 1378-IV, статтями 73, 74, 76-80, 86, 123, 124, 129, 130, 236, 237, 238, 240, 241, 327 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Фізичної особи - підприємця Сафта Володимира Володимировича ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) на користь Болградської міської ради Одеської області (68702, Одеська область, Болградський район, м. Болград, вул. Шпитальна, 45, ) 18 352,44 грн. (вісімнадцять тисяч триста п`ятдесят дві гривні 44 коп.) суму основного боргу, 1 513,60 грн. (одна п`ятсот тринадцять гривень 60 коп.) інфляційних втрат, 3 518,59 грн. (три тисячі п`ятсот вісімнадцять гривень 59 коп.) пені та витрати на сплату судового збору в розмірі 1 898,11 грн. (одна тисяча вісімсот дев`яносто вісім гривень 11 коп.).

3. Відмовити в задоволенні позову Болградської міської ради Одеської області до Фізичної особи - підприємця Сафта Володимира Володимировича в частині стягнення суми інфляційних втрат в розмірі 281,94 грн.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення господарського суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Південно-західного апеляційного господарського суду шляхом подачі апеляційної скарги через господарський суд Одеської області відповідно до підпункту 17.5 пункту 17 Розділу XI "Перехідні положення" ГПК України, протягом 20 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 23 липня 2019 р.

Суддя Ю.А. Шаратов