ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" липня 2019 р.м. Одеса Справа № 916/1447/19
Господарський суд Одеської області у складі судді Цісельського О.В.,

за участю секретаря судового засідання Бачур А.В.,

розглянувши справу №916/1447/19 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Рошен Де Люкс" (66300, Одеська обл., м. Подільськ, вул. 50 років Жовтня, б. 216-А) до Фізичної особи-підприємця Коліщак Марії Василівни ( АДРЕСА_1 ) про стягнення, у порядку ст.ст.247-252 ГПК України без виклику сторін,

ВСТАНОВИВ:

Суть спору: Товариство з обмеженою відповідальністю "Рошен Де Люкс" звернулось до Господарського суду Одеської області із позовом про стягнення з Фізичної особи-підприємця Коліщак Марії Василівни заборгованості за договором №23655 від 19.09.2018р. в сумі 21 753,85грн., на яку нараховано пеня, 3% річних, інфляційні втрати та штраф.

Підставою для подання позову позивач визначив неналежне виконання відповідачем зобов`язань по укладеному між ними договору №23655 від 19.09.2018р. в частині повної та своєчасної оплати боргу за поставлений товар.

Позивач позовні вимоги підтримує, в їх обґрунтування зазначає, що відповідно до договору поставки №23655 від 19.09.2018р., позивач зобов`язався поставити партіями кондитерські вироби та інші продукти харчування, в кількості, асортименті, ціні зазначеній у видаткових накладних, а ФОП Коліщак М.В. зобов`язалась прийняти та оплатити товар на умовах, визначених договором. Так, як зазначає позивач, на виконання умов договору останній поставив відповідачу на адресу поставки: Одеська обл., м. Роздільна, вул. Привокзальна, б.7 (лоток), як то зазначено у видатковій накладній, товар - кондитерські вироби на загальну суму 26 172,32грн. Однак, відповідач свої зобов`язання по оплаті товару виконав частково, а саме 13.02.2019р. на суму 165,00грн., 21.03.2019р. на суму 3 323,36грн., 01.05.2019р. на суму 521,11грн., 15.05.2019р. на суму 500,00грн. Так, за твердженнями позивача, станом на 21.05.2019р. за відповідачем рахується заборгованість за поставлений товар на суму 21 753,85грн., на яку позивачем нараховано пеня, штраф, 3% річних та інфляційні втрати.

Згідно витягу із протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.05.2019р., справу розподілено на суддю Цісельського О.В.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 27.05.2019р. відкрито провадження у справі №916/1447/19, справу №916/1447/19 вирішено розглядати в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Копії ухвали про відкриття провадження по справі були направлені на юридичні адреси сторін.

Позивач, повідомлений належним чином за юридичною адресою: 66300 , Одеська обл., м . Подільськ, вул. 50 років Жовтня, б . 216-А .

Відповідач, повідомлений належним чином за юридичною адресою: АДРЕСА_1, відзив на позовну заяву суду не надав, своїм правом на захист не скористався.

Відповідно до ч.7 ст.120 ГПК України у разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за можливості сповістити їх з допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Відповідно до ч.9 ст.165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

За таких обставин, суд вирішує справу за наявними в ній матеріалами відповідно до ч.9 ст.165 ГПК України.

В ході розгляду даної справи Господарським судом Одеської області, у відповідності до п.4 ч.5 ст.13 ГПК України, було створено учасникам справи умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом у межах строку, встановленого ч. 1 ст.248 ГПК України.

Зміст спірних правовідносин, фактичні обставини справи та докази, на підставі яких судом встановлені обставини справи:

19.09.2018р. між ТОВ "Рошен Де Люкс" (надалі - постачальник) та Фізичною особою-підприємцем Коліщак Марією Василівною (наділі - покупець) було укладено договір поставки №23655 відповідно до умов якого, постачальник зобов`язується в порядку та на умовах, визначених даним договором, поставити та передати у власність покупця кондитерські вироби, спеції та інше (далі - товар), а покупець зобов`язаний прийняти та оплатити на умовах, визначених у договорі. Кількість, асортимент, ціна товару та адреса доставки визначається у видаткових накладних (специфікаціях), які є невід`ємною частиною договору (п.1.1., 1.2. договору).

Відповідно до п.2.1. договору №23655 від 19.09.2018р., ціна на товар вказується у видаткових накладних і являється узгодженою сторонами за умови присутності печаток обох сторін договору. В цьому випадку видаткові накладні виконують функції специфікації. Якщо покупець являється фізичною особою, або підприємцем, що не має печатки - накладні посвідчуються їх підписом, або підписом уповноваженої особи з відміткою: «Працюю без печатки».

Згідно п.2.4. договору №23655 від 19.09.2018р., оплата товару здійснюється по варіанту: 2: На протязі 6 календарних днів з моменту прийняття товару покупцем відповідно до п.п.3.2.-3.6. договору. Якщо відстрочка платежу становить більше ніж 7 календарних днів з дати поставки, то оплата може здійснюватися виключно шляхом безготівкового розрахунку на розрахунковий рахунок постачальника (через установи банків, термінали самообслуговування, платіжні картки та ін.), дане правило не стосується торгових точок покупця відвідання яких представником постачальника відбувається 1 раз на 14 календарних днів. Постачальник має право за письмовою заявою покупця надати додаткову відстрочку платежу.

Положеннями п.6.2. договору №23655 від 19.09.2018р. передбачено, що у разі невиконання/неналежного виконання п.2.4. даного договору постачальник має право стягнути з покупця пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ діючої на момент порушення зобов`язання за кожен день прострочення. Штрафні санкції застосовуються до покупця до повного погашення ним заборгованості. Також постачальник має право не здійснювати подальшу поставку товару за цим договором або в односторонньому порядку змінити умови оплати товару, зазначені у п.2.4. цього договору.

Відповідно до п.6.3. договору за необґрунтовану відмову або ухилення від оплати продукції, за несвоєчасну оплату товару покупець виплачує постачальникові за вимогою останнього неустойку у вигляді штрафу:

- у розмірі 10% від суми неоплаченого товару за прострочення оплати понад 10 календарних днів;

- у розмірі 20% від суми неоплаченого товару за прострочення оплати понад 20 календарних днів;

- у розмірі 30% від суми неоплаченого товару за прострочення оплати понад 30 календарних днів.

Відповідно до п.9.1. договору №23655 від 19.09.2018р., цей договір вважається укладеним з моменту підписання повноваженими представниками сторін, і діє протягом року. Якщо протягом місяця до закінчення строку дії договору жодна із сторін не заявить про свій намір припинити договірні відносини або переукласти договір на інших умовах, строк дії договору автоматично продовжується на кожен наступний рік і на тих же умовах. Припинення дії договору не звільняє жодну із сторін від відповідальності за його порушення або невиконання, що мало місце під час дії договору.

Як встановлено судом, жодна із сторін не зверталась із письмовим повідомлення про припинення дії чи розірвання договору №23655 від 19.09.2018р., у зв`язку з чим вказаний договір діяв у спірний період поставки та є чинним на сьогодні.

19.09.2018р. на підставі заяви Фізичної особи-підприємця Коліщак М.В. про отримання додаткової відстрочки платежу, останній надано відстрочку платежу, а саме 14 календарних днів з дати поставки товару.

На виконання договору поставки №23655 від 19.09.2018р. позивач поставив відповідачу товар за видатковою накладною №RDL00155804 від 27.12.2018р. на суму 26 172,32грн.

При цьому, відповідач здійснив оплату поставлено товару частково, а саме: 13.02.2019р. на суму 165,00грн., що підтверджено фіскальним чеком №356372; 21.03.2019р. було здійснено повернення товару на загальну суму 3 232,36грн., що підтверджено накладною про повернення від 21.03.2019р. на суму 89,64грн., накладною про повернення від 21.03.2019р. на суму 3 142,72грн.; 01.05.2019р. здійснив оплату на суму 521,11грн., що підтверджено фіскальним чеком №375078; 15.05.2019р. сплачено 500,00грн., що підтверджено фіскальним чеком №377783., у зв`язку із чим у останнього станом на дату подання позовної заяви до суду становить 21 753,85грн.

Матеріали справи не містять доказів оплати відповідачем поставленого позивачем товару на суму 21 753,85грн. за видатковою накладною №RDL00155804 від 27.12.2018р.

Розглянувши матеріали справи, проаналізувавши нижченаведені норми чинного законодавства, суд дійшов наступних висновків.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частина 1 статті 202 ЦК України визначає, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

При цьому за правилами статті 14 Цивільного кодексу України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частиною 1 ст. 173 ГК України встановлено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Частиною 1 ст. 174 ГК України встановлено, що господарські зобов`язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно з частиною 1 статті 175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Так, укладений між сторонами по справі договір поставки є підставою для виникнення у сторін за цим договором господарських зобов`язань відповідно до ст.ст. 173, 174 ГК України (ст.ст. 11, 202, 509 ЦК України), і згідно ст. 629 ЦК України є обов`язковим для виконання його сторонами.

Відповідно до ст.712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 Цивільного Кодексу України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Пунктом 1 ст.691 Цивільного Кодексу України визначено, що покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов договору поставки №23655 від 19.09.2018р., позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 26 172,32грн.

Так, у відповідності з ч. 1 ст. 664 Цивільного кодексу України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент:

1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар;

2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

При цьому, поставлений позивачем товар було отримано відповідачем, про що свідчать підпис на прийнятій видатковій накладній №RDL00155804 від 27.12.2018р.

Виходячи з вищенаведеного, суд доходить до висновку про належне виконання позивачем своїх зобов`язань перед відповідачем по договору згідно вищевказаних накладних, що повністю узгоджується з умовами укладеного сторонами договору.

Більш того, слід зазначити, що у випадку поставки позивачем неналежної якості відповідач був наділений правом на відмову в отриманні такого товару, натомість товар було прийнято без зауважень, про що свідчать наявний підпис відповідача на вказаній прийнятій видатковій накладній.

В силу статті 538 Цивільного кодексу України виконання свого обов`язку однією із сторін, яке відповідно до договору обумовлене виконанням другою стороною свого обов`язку, є зустрічним виконанням зобов`язання, при якому сторони повинні виконувати свої обов`язки одночасно, якщо інше не встановлено умовами договору, актами цивільного законодавства тощо.

Отримання відповідачем поставленого товару є підставою виникнення у відповідача зобов`язання оплатити поставлений товар відповідно до умов договору, а також чинного законодавства на підставі видаткових накладних.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Зі змісту наведеної норми вбачається, що за загальним правилом, обов`язок покупця оплатити товар виникає після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на товар. Це правило діє, якщо спеціальними правилами або договором купівлі-продажу не встановлено інший строк оплати.

19.09.2018р. на підставі заяви Фізичної особи-підприємця Коліщак М.В. про отримання додаткової відстрочки платежу, останній надано відстрочку платежу, а саме 14 календарних днів з дати поставки товару.

При цьому докази, які б підтверджували факт повної сплати відповідачем поставленого позивачем товару за вказаною видатковою накладною згідно умов договору поставки №23655 від 19.09.2018р., в матеріалах справи відсутні. Так, несплатою позивачу у повному обсязі вартості отриманого товару за вказаною накладною відповідач порушив прийняті на себе зобов`язання за договором №23655 від 19.09.2018р., що є недопустимим згідно ст. 525 Цивільного кодексу України.

Відтак, суд вважає обґрунтованими вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості в розмірі 26 172,32грн.

Оцінюючи вимоги про стягнення з відповідача пені у сумі 3 004,29 грн., штрафу у сумі 6 526,16грн., суд зазначає наступне.

У відповідності до приписів ст.546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язань може забезпечуватись неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Відповідно до п.п.1, 2, 3 ст.549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежного виконаного зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежне виконаного зобов`язання.

Положеннями п.6.2. договору №23655 від 19.09.2018р. передбачено, що у разі невиконання/неналежного виконання п.2.4. даного договору постачальник має право стягнути з покупця пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ діючої на момент порушення зобов`язання за кожен день прострочення. Штрафні санкції застосовуються до покупця до повного погашення ним заборгованості. Також постачальник має право не здійснювати подальшу поставку товару за цим договором або в односторонньому порядку змінити умови оплати товару, зазначені у п.2.4. цього договору.

Відповідно до п.6.3. договору за необґрунтовану відмову або ухилення від оплати продукції, за несвоєчасну оплату товару покупець виплачує постачальникові за вимогою останнього неустойку у вигляді штрафу, зокрема, у розмірі 30% від суми неоплаченого товару за прострочення оплати понад 30 календарних днів.

Перевіривши розрахунок позивача штрафу, суд встановив, що позовні вимоги в цій частині відповідають вимогам чинного законодавства, їх розрахунок здійснений позивачем належним чином, у зв`язку з чим підлягають судом задоволенню в повній мірі.

Перевіривши розрахунок позивача пені, судом встановлено, що розрахунки здійснені не належним чином, оскільки не вірно визначено періоди прострочення, тому судом самостійно здійснено відповідний розрахунок, при цьому обмежившись строк заявленим позивачем.

Сума боргу (грн)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір облікової ставки НБУРозмір подвійної облікової ставки НБУ в деньСума пені за період прострочення
26172.3211.01.2019 - 31.01.20192118.0000 %0.099 %*542.09
26172.3201.02.2019 - 12.02.20191218.0000 %0.099 %*309.77
26007.3213.02.2019 - 14.03.20193018.0000 %0.099 %*769.53
26007.3215.03.2019 - 20.03.2019618.0000 %0.099 %*153.91
22774.9621.03.2019 - 12.04.20192318.0000 %0.099 %*516.65
Так, за розрахунком суду розмір пені становить 2 291,95грн.

З врахуванням того, що позивачем заявлена до стягнення більша сума пені, ніж та що встановлена судом, задоволенню підлягає сума пені розрахована судом у розмірі 2 291,95грн.

Оцінюючи вимоги про стягнення з відповідача 3% річних в сумі 251,53грн. та втрат від інфляції в сумі 854,74грн. суд зазначає наступне.

У відповідності до п.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно абз.5, 6 п.2 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 17.07.2012р. №01-06/928/2012 „Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді справ окремих норм матеріального права" передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця.

Перевіривши розрахунок позивача 3% річних судом встановлено, що розрахунки здійснені не належним чином, оскільки не вірно визначено періоди прострочення, тому судом самостійно здійснено відповідний розрахунок, при цьому обмежившись строк заявленим позивачем.

Сума боргу (грн)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір процентів річнихЗагальна сума процентів
26172.3211.01.2019 - 12.02.2019333 %70.99
26007.3213.02.2019 - 20.03.2019363 %76.95
22774.9621.03.2019 - 12.04.2019233 %43.05
Так, за розрахунком суду розмір 3% річних становить 190,99грн.

З врахуванням того, що позивачем заявлена до стягнення більша сума пені, ніж та що встановлена судом, задоволенню підлягає сума 3% річних розрахована судом у розмірі 190,99грн.

Перевіривши розрахунок позивача інфляційних втрат, судом встановлено, що інфляційне збільшення на суму 21 753,85грн. за період з 15.05.2019р. по 21.05.2019р., саме такий період є вірним, оскільки сума 21 753,85грн. почала існувати з 15.05.2019р., становить 152,28грн., а не 0,00грн., як зазначено позивачем, інші суми інфляційного збільшення визначені вірно.

За розрахунком суду розмір інфляційних втрат становить 1 007,02грн., при цьому, враховуючи заявлену позивачем суму інфляційних втрат у меншому розмірі, ніж встановлено судом, судом підлягають задоволенню в повній мірі позовні вимоги щодо стягнення з відповідача 854,74грн. інфляційних втрат.

Відповідно до вимог ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до ст.76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зі змісту ст.77 ГПК України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частинами ч.ч.1, 2, 3 ст.13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008р. зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Відповідачем у встановленому законом порядку позовні вимоги позивача не спростовано.

Таким чином, оцінюючи наявні докази в сукупності, суд вважає, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Рошен Де Люкс" обґрунтовані частково, відповідають фактичним обставинам справи та вимогам чинного законодавства, проте підлягають частковому задоволенню з огляду на помилки допущені при обрахунку пені та 3% річних. Таким чином, загальна сума заборгованості відповідача, що підлягає стягненню на користь позивача, становить 21 753,85грн. основного боргу, 2 291,95грн. пені, 854,74грн. втрат від інфляції, 190,99 грн. 3% річних, 6 526,16грн. штрафу.

У попередньому (орієнтовному) розрахунку суми судових витрат, позивач відзначив судовий збір у розмірі 1921грн., витрати на правову допомогу адвоката у розмірі 3600грн.

Згідно ч.1 ст.123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Положення п.2 ч.1 ст.129 ГПК України передбачають, що судовий збір покладається: у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За розгляд даного позову судом позивач поніс витрати на оплату судового збору в сумі 1921грн., які підлягають відшкодуванню платнику внаслідок часткового задоволення його вимог за рахунок відповідача в сумі 1 875,16грн.

Також позивачем заявлено до стягнення з відповідача 3600грн. витрат на правничу допомогу.

Відповідно ч.3 ст.123 ГПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Так, на підтвердження понесених витрат на оплату адвоката позивач подав до суду укладений 02.05.2019р. між ТОВ "Рошен Де Люкс" та адвокатським бюро "Ольги СЛАВОВОЇ" в особі адвоката Славової Ольги Анатоліївни договір №02/05/19 про надання правової допомоги, рахунок №3 від 07.06.2019р. на оплату за надання правової допомоги, платіжне доручення №2120 від 07.06.2019р., що підтверджує оплату у розмірі 3600грн., ордер серії ОД №363812 від 21.05.2019р.

Вирішуючи питання про розподіл витрат, пов`язаних з наданням правничої допомоги адвокатом, суд враховує, що розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом.

При цьому, згідно з приписами статті 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України, заява № 19336/04, п. 269).

Таким чином, враховуючи фактичне понесення позивачем витрат у розмірі 3 600грн., пов`язаних із розглядом справи №916/1447/19, які узгодженні між ТОВ "Рошен Де Люкс" та адвокатським бюро "Ольги СЛАВОВОЇ" в особі адвоката Славової Ольги Анатоліївни в договорі про надання правової допомоги №02/05/19 від 02.05.2019р., що підтверджено платіжним дорученням №2120 від 07.06.2019р., а також у зв`язку із частковим задоволенням позову у справі №916/1447/19, у суду наявні підстави для покладення судових витрат на професійну правничу допомогу понесених позивачем пропорційно розміру задоволених позовних вимог на відповідача у розмірі 3 514,1грн.

Керуючись ст.ст.13, 76, 86, 129, 233, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Задовольнити позов - частково.

2.Стягнути з Фізичної особи-підприємця Коліщак Марії Василівни ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Рошен Де Люкс" (66300, Одеська обл., м. Подільськ, вул. 50 років Жовтня, б. 216-А, ) 21 753 (двадцять одну тисячу сімсот п`ятдесят три) грн. 85коп. основного боргу, 2 291 (дві тисячі двісті дев`яносто одну) грн. 95коп. пені, 854 (вісімсот п`ятдесят чотири) грн. 74 коп. втрат від інфляції, 190 (сто дев`яносто) грн. 99 коп. 3% річних, 6 526 (шість тисяч п`ятсот двадцять шість) грн. 16 коп. штрафу, 1 875 (одну тисячу вісімсот сімдесят п`ять) грн. 16коп. судового збору, 3 514 (три тисячі п`ятсот чотирнадцять) грн. 1 коп. витрат на правову допомогу.

3. В решті частини позовних вимог відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили в порядку ст.241 ГПК України.

Наказ видати в порядку ст.327 ГПК України.

Повний текст рішення складено 30 липня 2019р.

Суддя О.В. Цісельський