номер провадження справи 5/92/19
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.07.2019 Справа № 908/1321/19

м.Запоріжжя Запорізької області

Суддя Проскуряков К.В., при секретарі судового засідання Рачук О.О., розглянувши матеріали справи

За позовом: Комунального унітарного підприємства Житло-Сервіс Пологівської міської ради (70600, Запорізька область, м. Пологи, вул. Суворова, буд. 7, )

До відповідача: Публічного акціонерного товариства Запоріжжяобленерго (юридична адреса: 69035, м. Запоріжжя, вул. Сталеварів, буд. 14; поштова адреса: 69096, м. Запоріжжя, вул. Каховська, буд. 26, )

про стягнення 110 345,61 грн.

За участю представників сторін:

від позивача: не з`явився;

від відповідача: Капуста А.М., довіреність № 55 від 01.01.2019;

СУТНІСТЬ СПОРУ:

29.05.2019 до Господарського суду Запорізької області надійшла позовна заява Комунального унітарного підприємства Житло-Сервіс Пологівської міської ради №984 від 27.05.2019 (вх. №1427/08-07/19 від 29.05.2019) до Публічного акціонерного товариства Запоріжжяобленерго про стягнення заборгованості за договором № 19-2 від 01.11.2012 про спільне використання технологічних електричних мереж у розмірі 110 345,61 грн., в тому числі: 78 947,82 грн. основної заборгованості, 25 079,09 грн. інфляційних витрат та 6 318,70 грн. 3 % річних.

Згідно Витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.05.2019 справу №908/1321/19 розподілено судді Проскурякову К.В.

Ухвалою суду від 14.06.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №908/1321/19 в порядку спрощеного позовного провадження в порядку спрощеного позовного провадження, присвоєно справі номер провадження 5/92/19. Перше судове засідання з розгляду справи по суті призначено на 15.07.2019 о 10 год. 00 хв. з повідомленням (викликом) сторін. Явка представників сторін визнана обов`язковою.

27.06.2019 до Господарського суду Запорізької області від Публічного акціонерного товариства Запоріжжяобленерго надійшов письмовий відзив на позовну заяву № 33-33/10783 від 26.06.2019 (вх. № 08-08/13165/19 від 27.06.2019), в якому відповідач просить суд: застосувати позовну давність та відмовити в задоволенні позовних вимог в частині стягнення з актом № ОУ-0000604 від 30.04.2016 на суму 8 771,98 грн.; відмовити в задоволенні позовних вимог в частині стягнення 3% річних у розмірі 765,53 грн. та інфляційних втрат на суму 636,02 грн., а також розстрочити виконання рішення в частині стягнення основної заборгованості, 3 % річних, інфляційних витрат та судового збору на 12 календарних місяців зі сплатою сум щомісячно рівними частинами.

Також, до вказаного відзиву ПАТ Запоріжжяобленерго додано контррозрахунок, відповідно до якого сума 3 % річних складає 5 553,17 грн., інфляційні витрати 24 443,07 грн.

11.07.2019 від Комунального унітарного підприємства Житло-Сервіс до суду надійшли письмові заперечення на відзив № 1275 від 09.07.2019 (вх. № 08-08/14215/19 від 11.07.2019), згідно з якими позивач підтримав заявлені позовні вимоги.

У судовому засіданні 15.07.2019 судом оголошено перерву до 29.07.2019 о 12 год. 00 хв., про що сторони повідомлені під розписку.

25.07.2019 від позивача на адресу суду надійшло письмове клопотання № 1341 від 24.07.2019 (вх. № 08-08/15282/19 від 25.07.2019) про розгляд справи за відсутністю представника позивача. Позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

26.07.2019 до Господарського суду Запорізької області від ПАТ «Запоріжжяобленерго» надійшли заперечення № 33-33/12653 від 26.07.2019 (вх. № 08-08/15400/19 від 26.07.2019), згідно з якими відповідач просить суд: застосувати позовну давність та відмовити в задоволенні позовних вимог в частині стягнення з актом № ОУ-0000604 від 30.04.2016 на суму 8 771,98 грн.; відмовити в задоволенні позовних вимог в частині стягнення 3% річних у розмірі 765,53 грн. та інфляційних втрат на суму 636,02 грн., а також розстрочити виконання рішення на 12 календарних місяців зі сплатою сум щомісячно рівними частинами.

Вищевказані документи долучені судом до матеріалів справи.

У судовому засіданні 29.07.2019 судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 222 Господарського процесуального кодексу України, судове засідання 29.07.2019 здійснювалось із застосуванням технічних засобів фіксації судового процесу за допомогою ПАК Оберіг.

Представник позивача у судове засідання 29.07.2019 не з`явився.

Як вбачається з позовної заяви, КУП Житло-Сервіс Пологівської міської ради заявлені позовні вимоги про стягнення заборгованості за договором про спільне використання технологічних електричних мереж № 19-2 від 01.11.2012 у розмірі 110 345,61 грн. В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначає, що 01.11.2012 між КУП Житло-Сервіс Пологівської міської ради та ВАТ Запоріжжяобленерго (з лютого 2017 змінене найменування відповідача з відкритого акціонерного товариства на публічне акціонерне товариство, на виконання Закону України Про акціонерні товариства) укладено договір №19-2 про спільне використання технологічних електричних мереж, за умовами якого позивач зобов`язується забезпечити технічну можливість передачі/транзиту електричної енергії власними технологічними електричними мережами в точки приєднання електроустановок відповідача та/або інших суб`єктів господарювання - субспоживачів, передачу електричної енергії яким забезпечує відповідач, а відповідач зобов`язується своєчасно сплачувати вартість послуг позивача з утримання технологічних електричних мереж використання та інші послуги, відповідно до умов договору. Позивач зазначає, що ним зобов`язання за договором були виконані своєчасно та в повному обсязі, проте відповідач свої зобов`язання щодо своєчасної оплати за отримані послуги у передбачений договором строк не виконав, внаслідок чого у останнього виникла заборгованість перед позивачем за період з квітня по грудень 2016 включно у розмірі 78 947,82 грн. У зв`язку з порушенням відповідачем зобов`язань щодо своєчасної оплати вартості наданих послуг, позивачем нараховано інфляційні втрати на суму 25 079,09 грн. та 3 % річних у розмірі 6 318,70 грн. На підставі викладеного позивач просить суд позов задовольнити.

Представник відповідача підтримав заперечення, викладені у відзиві на позовну заяву. Просить суд застосувати позовну давність та відмовити в задоволенні позовних вимог в частині стягнення з актом № ОУ-0000604 від 30.04.2016 на суму 8 771,98 грн.; відмовити в задоволенні позовних вимог в частині стягнення 3% річних у розмірі 765,53 грн. та інфляційних втрат на суму 636,02 грн., а також розстрочити виконання рішення в частині стягнення основної заборгованості, 3 % річних, інфляційних витрат та судового збору на 12 календарних місяців зі сплатою сум щомісячно рівними частинами.

Наявні матеріали справи дозволяють розглянути справу по суті.

Розглянувши та дослідивши матеріали справи, заслухавши представника відповідача, суд

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи, 01.11.2012 між Комунальним унітарним підприємством Житло-Сервіс Пологівської міської ради (далі позивач, власник мереж) та ВАТ Запоріжжяобленерго (змінено найменування відповідача з відкритого акціонерного товариства на публічне акціонерне товариство, на виконання Закону України Про акціонерні товариства) (далі відповідач, користувач) укладено договір №19-2 про спільне використання технологічних електричних мереж (далі - Договір).

Відповідно до п. 1.1 Договору власник мереж зобов`язується забезпечити технічну можливість передачі (транзиту) електричної енергії власними технологічними електричними мережами в точки приєднання електроустановок користувача та/або інших суб`єктів господарювання - субспоживачів, передачу електричної енергії яким забезпечує користувач, а користувач зобов`язується своєчасно сплачувати вартість послуг власника мереж з утримання технологічних електричних мереж використання та інші послуги, відповідно до умов договору.

Згідно з п. 1.2 Договору, передача електричної енергії забезпечується відповідно до додатка № 1 однолінійна схема, наданого власником мереж, з обов`язковим зазначенням місць встановлення, типів, марки обладнання, довжини ліній, які задіяні в передачі електричної енергії.

Власник мереж забезпечує передачу електричної енергії до межі балансової належності належних йому електричних мереж, визначених Актом розмежування балансової належності електромереж та експлуатаційної відповідальності сторін, яка наведена у додатку № 2 Перелік точок приєднання електроустановок користувача та субспоживачів до технологічних електричних мереж власника мереж.

Відповідно до п. 11.5 Договору, цей Договір набирає чинності з дня його підписання і укладається терміном до 31.12.2012. Договір вважається продовженим на наступний календарний рік, якщо за місяць до закінчення терміну дії Договору жодної із сторін не буде заявлено про припинення його дії. Умови, а також термін дії договору, можуть бути переглянуті в будь-який момент за узгодженням сторін. У разі переходу права власності (права господарського відання) на технологічні електричні мережі до іншої особи цей Договір втрачає чинність (при цьому підписання додаткової годи з цього приводу не потрібне).

Станом на день розгляду справи Договір № 19-2 від 01.11.2012 є чинним.

Згідно з п. 4.1. Договору, користувач зобов`язаний здійснювати оплату за використання електричних мереж Власника мереж за розрахунковий період. Розрахунок плати за використання електричних мереж Власника мереж здійснюється згідно з Додатком № 4 «Порядок обрахування плати за спільне використання технологічних електричних мереж».

Пунктом 7.1. Договору передбачено, що розрахунковим вважається з 00 годин першого числа до 24 годин останнього числа поточного місяця.

Пунктом 7.3 Договору сторони домовились, що за підсумками розрахункового періоду власник мереж у термін до п`ятого числа місяця, наступного за розрахунковим, направляє користувачу рахунок. Сума платежу визначається, виходячи з Додатку № 4 Порядок обрахування плати за спільне використання технологічних електричних мереж, з урахуванням сум платежів, що надійшли від користувача. Разом з рахунком власник мереж направляє користувачу, в тому числі і підписані зі своєї сторони та скріплені печаткою два примірника Акта прийому-здачі наданих послуг.

Відповідно до п. 7.4 договору, оплата користувачем послуг з утримання технологічних електричних мереж спільного використання здійснюється платіжним дорученням на підставі виставленого власником мереж рахунка та оформленого Акта прийому-здачі наданих послуг у термін, що не перевищує 20 днів з дня отримання документів, зазначених у п. 7.3. договору.

Відповідно до ч. 3 Додаткової угоди № 6 до Договору № 19-2 від 01.11.2012 «Порядок обрахування плати за спільне використання технологічних електричних мереж», сума, що підлягає відшкодуванню Власнику мереж за надані послуги з утримання технологічних електричних мереж спільного використання у 2016 за кожний місяць становить 8 771,98 грн. з урахуванням ПДВ (а.с. 12).

Як вбачається з матеріалів справи, за період з 01.04.2016 по 31.12.2016 власник мереж надав користувачу послуги з утримання технологічних електричних мереж на загальну суму 78 947,82 грн., що підтверджується актами здачі-прийняття робіт (надання послуг) та рахунками-фактур (а.с. 14-22), а саме:

- акт № ОУ-0000604 від 30.04.2016 на суму 8 771,98 грн. з ПДВ, рахунок-фактура № СФ-0000605 від 30.04.2016 на суму 8 771,98 грн. з ПДВ;

- акт № ОУ-0000747 від 31.05.2016 на суму 8 771,98 грн. з ПДВ, рахунок-фактура № СФ-0000747 від 31.05.2016 на суму 8 771,98 грн. з ПДВ;

- акт № ОУ-0000904 від 30.06.2016 на суму 8 771,98 грн. з ПДВ, рахунок-фактура № СФ-0000904 від 30.06.2016 на суму 8 771,98 грн. з ПДВ;

- акт № ОУ-0001083 від 31.07.2016 на суму 8 771,98 грн. з ПДВ, рахунок-фактура № СФ-0001085 від 31.07.2016 на суму 8 771,98 грн. з ПДВ;

- акт № ОУ-0001250 від 31.08.2016 на суму 8 771,98 грн. з ПДВ, рахунок-фактура № СФ-0001251 від 31.08.2016 на суму 8 771,98 грн. з ПДВ;

- акт № ОУ-0001405 від 30.09.2016 на суму 8 771,98 грн. з ПДВ, рахунок-фактура № СФ-0001406 від 30.09.2016 на суму 8 771,98 грн. з ПДВ;

- акт № ОУ-0001596 від 31.10.2016 на суму 8 771,98 грн. з ПДВ, рахунок-фактура № СФ-0001588 від 31.10.2016 на суму 8 771,98 грн. з ПДВ;

- акт № ОУ-0001748 від 30.11.2016 на суму 8 771,98 грн. з ПДВ, рахунок-фактура № СФ-0001741 від 30.11.2016 на суму 8 771,98 грн. з ПДВ;

- акт № ОУ-0001923 від 31.12.2016 на суму 8 771,98 грн. з ПДВ, рахунок-фактура № СФ-0001917 від 31.12.2016 на суму 8 771,98 грн. з ПДВ.

Пунктом 7.5. Договору № 19-2 від 01.11.2012 визначено, що користувач у термін, що не перевищує 20 днів з дня отримання зобов`язаний повернути Власнику мереж один екземпляр підписаного та скріпленого своєю печаткою «Акту прийому-здачі виконаних робіт».

Вищевказані акти здачі-прийняття робіт підписані та скріплені печаткою ПАТ Запоріжжяобленерго.

Одним з обов`язків відповідача є обов`язок здійснювати оплату за використання електричних мереж за розрахунковий період, яким є період з 00 годин першого числа до 24 годин останнього числа поточного місяця. Розрахунок плати за використання електричних мереж Власника мереж за розрахунковий період здійснюється згідно з Порядком обрахування плати за спільне використання технологічних електричних мереж, який викладений в Додатку №4 до договору №19-2 (п. 7.1 та п. 4.1 договору).

Проте, свої зобов`язання щодо своєчасної та повної оплати за використання електричних мереж відповідач належним чином не виконав.

30.11.2018 позивачем на адресу відповідача направлено претензію № 1211, в якій КУП «Житло-Сервіс» Пологівської міської ради повідомляло, що станом на 30.11.2018 у відповідача наявна заборгованість за договором № 19-2 від 01.11.2012 у розмірі 191 880,16 грн. та вимагало в термін до 30.12.2018 сплатити зазначену заборгованість (а.с. 28).

У відповідь на вищевказану претензію, 17.12.2018 відповідач листом № 007-40/18758 повідомив позивача про вкрай тяжкий фінансовий стан ПАТ «Запоріжжяобленерго» та вжиття усіх можливих заходів для погашення існуючої заборгованості (а.с. 32).

З матеріалів справи вбачається, що 17.05.2019 ПАТ «Запоріжжяобленерго» на адресу КУП «Житло-Сервіс» Пологівської міської ради направлений лист № 007-66/8250 від 17.05.2019 (вх. № 144 від 24.05.2019) разом з підписаним та скріпленим печаткою відповідача актом звірки взаємних розрахунків, відповідно до якого відповідач підтвердив наявність заборгованості перед позивачем у розмірі 78 947,82 грн. (а.с. 23-24).

В порушення умов договору № 19-2 від 01.11.2012, відповідач оплату за надані послуги у повному обсязі не здійснив, внаслідок чого у ПАТ Запоріжжяобленерго виникла заборгованість, яка станом на 27.05.2019 становить 78 947,82 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, за порушення ПАТ Запоріжжяобленерго умов договору щодо своєчасної оплати послуг з утримання технологічних електричних мереж позивачем нараховано 3 % річних за період з 01.01.2016 по 22.05.2019 включно у розмірі 6 318,70 грн. та інфляційні втрати за період з квітня 2016 по квітень 2019 включно на суму 25 079,09 грн.

На підставі викладеного, предметом розгляду справи є стягнення з Публічного акціонерного товариства Запоріжжяобленерго на користь Комунального унітарного підприємства Житло-Сервіс Пологівської міської ради заборгованості за договором про спільне використання технологічних електричних мереж № 19-2 від 01.11.2012 у розмірі 110 345,61 грн., а саме: 87 947,82 грн. основної заборгованості за актами здачі-прийняття робіт з період з квітня по грудень 2016 включно, 3 % річних за період з 01.01.2016 по 22.05.2019 включно у розмірі 6 318,70 грн. та інфляційних витрат за період з квітня 2016 по квітень 2019 включно на суму 25 079,09 грн.

27.06.2019 до Господарського суду Запорізької області від відповідача надійшов письмовий відзив на позовну заяву № 33-33/10783 від 26.06.2019, в якому відповідач зазначив, що станом на 31.03.2019 загальний розмір заборгованості ПАТ Запоріжжяобленерго перед ДП «Енергоринок» складає 456,7 млн. грн. Крім цього, станом на 27.06.2019 у відповідача наявна дебіторська заборгованість з оплати послуг з розподілу електричної енергії ТОВ «Запоріжжяелектропостачання» у розмірі 125 895 943,68 грн., заборгованість ДПЗД «Укрінтеренерго» - 16 658 853,11 грн. Також, відповідачем надано суду контррозрахунок, відповідно до якого сума 3 % річних складає 5 553,17 грн., інфляційні витрати 24 443,07 грн. Керуючись 256 ЦК України, ст. 233 ГК України, ч. 1 ст. 331 ГПК України, відповідач просить суд застосувати позовну давність та відмовити в задоволенні позовних вимог в частині стягнення з актом № ОУ-0000604 від 30.04.2016 на суму 8 771,98 грн.; відмовити в задоволенні позовних вимог в частині стягнення 3% річних у розмірі 765,53 грн. та інфляційних втрат на суму 636,02 грн., а також розстрочити виконання рішення на 12 календарних місяців зі сплатою сум щомісячно рівними частинами.

11.07.2019 до Господарського суду Запорізької області від КУН «Житло-Сервіс`Пологівської міської ради надійшли заперечення на відзив № 1275 від 09.07.2019 (вх. № 08-08/14215/19 від 11.07.2019) згідно з якими позивач зазначив, що позовні вимоги заявлені в межах строку позовної давності, а розрахунки штрафних санкцій КУН «Житло-Сервіс`Пологівської міської ради є вірними.

Дослідивши у судовому засіданні матеріали справи № 908/1321/19, відзив на позовну заяву та додаткові письмові пояснення, заяви сторін по суті справи, заслухавши представника відповідача, суд при прийнятті рішення враховує наступне.

Статтею 11 ЦК України встановлено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Відповідно до частини 2 цієї ж статті підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно ст. 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутністю конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язань. Аналогічні норми містяться в ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України.

Згідно зі ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до вимог закону, умов договору. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтею 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За приписами статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Договір, укладений сторонами з дотримання вимог, необхідних для чинності правочину, у тому числі відповідно до чинних нормативно-правових актів, має обов`язкову силу для сторін. Будучи пов`язаними взаємними правами та обов`язками (зобов`язаннями), сторони не можуть в односторонньому порядку відмовлятись від виконання зобов`язання.

Строком договору, відповідно до ст. 631 ЦК України, є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

Відповідно до ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 173 ГК України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Статтею 610 Цивільного кодексу України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 3 Додаткової угоди № 6 до Договору № 19-2 від 01.11.2012 «Порядок обрахування плати за спільне використання технологічних електричних мереж», сума, що підлягає відшкодуванню Власнику мереж за надані послуги з утримання технологічних електричних мереж спільного використання у 2016 за кожний місяць становить 8 771,98 грн. з урахуванням ПДВ, за спірний період квітень грудень 2016 78 947,82 грн. відповідно (а.с. 12).

Згідно з п. 7.3 Договору, сторони домовились, що за підсумками розрахункового періоду власник мереж у термін до п`ятого числа місяця, наступного за розрахунковим, направляє користувачу рахунок.

На виконання умов Договору, позивачем на адресу відповідача направлені акти здачі-прийняття робіт разом з рахунками-фактур за період з квітня по грудень 2016 на загальну суму 78 947,82 грн.

Пунктом 7.4. Договору № 19-2 від 01.11.2012 визначено, що оплата користувачем послуг з утримання технологічних електричних мереж спільного використання здійснюється платіжним дорученням на підставі виставленого власником мереж рахунка та оформленого Акта прийому-здачі наданих послуг у термін, що не перевищує 20 днів з дня отримання документів, зазначених у п. 7.3. договору.

Вказані акти здачі-прийняття робіт за період з квітня по грудень 2016 на загальну суму 78 947,82 грн. підписані зі сторони ПАТ «Запоріжжяобленерго» та скріплені печатками відповідача (а.с.14-22). За таких обставин, у відповідача виникло зобов`язання з оплати зазначених актів здачі-прийняття на загальну суму 78 947,82 грн.

Укладаючи договір, кожна із сторін прийняла на себе певні зобов`язання щодо його виконання. Однак відповідач покладений на нього обов`язок щодо оплати вартості послуг за спільне використання технологічних електричних мереж за період з квітня по грудень 2016 включно на загальну суму 78 947,82 грн. у встановлений договором строк не виконав. Факт порушення відповідачем умов, визначених договором, доведений та підтверджується вказаними вище матеріалами справи.

27.06.2019 відповідач надав суду відзив на позовну заяву, в якому серед іншого, посилаючись на ст. 256 ЦК України просив суд застосувати строки позовної давності стосовно стягнення заборгованості за квітень 2016 у розмірі 8 771,98 грн. У вказаній заяві відповідач зазначає, що КУП «Житло-Сервіс» Пологівської міської ради звернулось до суду з позовною заявою 27.05.2019, що виходить за межі встановлені ст. 257 ЦК України.

Розглянувши вказану заяву, суд зазначає наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 251 ЦК України, строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Статтями 256 та 257 ЦК України встановлено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Частиною третьою статті 267 ЦК України передбачено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Як вбачається з акту № ОУ-0000604 здачі-прийняття робіт (надання послуг) за квітень 2016 на суму 8 771,98 грн., в графі «Від Замовника» міститься підпис заступника начальника ПАТ «Запоріжжяобленерго» - Ю ОСОБА_1 . Болотової із зазначенням відповідної дати 30.04.2016 (а.с. 14).

Відповідно до п. 7.4 договору, оплата користувачем послуг з утримання технологічних електричних мереж спільного використання здійснюється платіжним дорученням на підставі виставленого власником мереж рахунка та оформленого Акта прийому-здачі наданих послуг у термін, що не перевищує 20 днів з дня отримання документів, зазначених у п. 7.3. договору.

На рахунку-фактурі № СФ-0000605 від 30.04.2016 за послуги з утримання технологічних електричних мереж спільного використання за квітень 2016 на суму 8 771,98 грн. вказаний строк його сплати, а саме: рахунок дійсний до сплати до 20.05.2016.

Враховуючи викладене, починаючи з 21.05.2016 у позивача виникло право вимоги щодо стягнення оплати за актом № ОУ-0000604 від 30.04.2016 на суму 8 771,98 грн.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся з позовною заявою до суду 27.05.2019, що підтверджується відбитком поштового штемпеля на конверті.

Відповідно до п. 2.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 10 від 29.05.13. «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» вбачається, що за змістом ч. 1 ст. 261 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність сплила і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові в зв`язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Судом встановлено, що позивач обґрунтовано звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за послуги з утримання технологічних електричних мереж спільного використання за квітень 2016 на суму 8 771,98 грн., оскільки відповідач не надав доказів оплати вказаної суми у передбачений Договором строк.

Проте, судом встановлено, що перебіг трирічного строку позовної давності почався з 21.05.2016 та закінчився 21.05.2019. Укладений між сторонами договір № 19-2 від 01.11.2012 не містить положень щодо збільшення строку позовної давності понад три роки. Отже, позивач звернувся до суду 27.05.2019 з пропуском строку позовної давності, що тягне за собою відмову у позові в цій частині.

З урахуванням вищевикладеного, вимоги позивача про стягнення з відповідача основної заборгованості за договором № 19-2 від 01.11.2012 за період з травня по грудень 2016 включно підлягають задоволенню частково в сумі 70 175,84 грн.

Статтею 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши розрахунок 3 % річних за допомогою юридичної інформаційно-пошукової системи «Законодавство» наданий позивачем до позовної заяви, з урахуванням надано відповідачем контррозрахунку, суд зазначає, що згідно із розрахунком суду, стягненню підлягають 3 % річних за період прострочення з 20.06.2016 по 27.05.2019 включно у розмірі 5 553,17 грн., з відмовою у стягненні 765,53 грн.

Перевіривши розрахунок інфляційних витрат за допомогою юридичної інформаційно-пошукової системи «Законодавство» наданий позивачем до позовної заяви, з урахуванням надано відповідачем контррозрахунку, суд зазначає, що згідно із розрахунком суду, стягненню підлягають інфляційні витрати за період прострочення з липня 2016 по травень 2019 включно у розмірі 24 443,07 грн., з відмовою у стягненні 636,02 грн.

За приписами ст. ст. 13 та 74 Господарського процесуального кодексу України обов`язок доказування і подання доказів віднесено на сторони. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

У відповідності до ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно зі ст. 77 ГПК України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Чинне законодавство України не визначає переліку об`єктивних обставин, що ускладнюють або роблять неможливим застосування загального порядку примусового виконання рішень.

Статтею 78 ГПК України визначено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Статтею 86 ГПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За таких обставин, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є такими, що підлягають задоволенню частково.

Інші доводи сторін у відповідних частинах сум до уваги судом не приймаються в силу викладеного.

Відповідно до статті 129 ГПК України витрати по сплаті судового збору покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме на відповідача 1 743,89 грн.

Щодо клопотання відповідача про розстрочку виконання рішення суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 331 ГПК України, за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Згідно з ч.ч. 4 та 5 ст. 331 ГПК України, вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: ступінь вини відповідача у виникненні спору; стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо (ч. 4). Розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови (ч. 5).

Системний аналіз чинного законодавства свідчить, що підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у строк або встановленим господарським судом способом. Вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Господарський процесуальний кодекс України не визначає переліку обставин, які свідчать про неможливість виконання рішення чи ускладнюють його виконання. Тому суд оцінює докази, що підтверджують зазначені обставини.

Згідно з правовою позицією Європейського суду з прав людини, несвоєчасне виконання рішення суду може бути мотивоване наявністю певних обставин, відстрочка виконання рішення суду не повинна шкодити сутності права, гарантованого ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод відповідно до якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру, а у системному розумінні даної норми та національного закону, суд не повинен перешкоджати ефективному поновленню у правах, шляхом виконання судового рішення, тобто довготривале невиконання рішення суду може набути форми порушення права на справедливий розгляд, що не може бути виправдано за конкретних обставин справи. Крім того, довготривале невиконання рішення суду порушує право на повагу до власності та на вільне володіння власністю у зв`язку з тим, що рішення набуває ознак довготривалого невиконання.

Європейський суд з прав людини зазначає, що межі виправданої затримки виконання рішення суду залежить, зокрема, від складності виконавчого провадження, суми та характеру, що визначено судом.

Стосовно системності виконання Європейський суд підкреслює, що присудження грошових коштів не надає пом`якшення у виконавчому провадженні, а отже сама можливість надання відстрочки виконання судового акту повинна носити виключний характер.

В даному випадку, обґрунтовуючи заяву про надання розстрочки виконання судового наказу, боржник посилається на обставини, які вважає винятковими, оскільки вони перешкоджають своєчасно виконати судовий наказ через вкрай скрутне фінансове становище та неможливість виконання судового наказу без поетапного погашення заборгованості.

Заявник вказує на існування заборгованості перед ДП «Енергоринок» у розмірі 456,7 млн. грн. Крім цього, станом на 27.06.2019 у відповідача наявна дебіторська заборгованість з оплати послуг з розподілу електричної енергії ТОВ «Запоріжжяелектропостачання» у розмірі 125 895 943,68 грн., заборгованість ДПЗД «Укрінтеренерго» - 16 658 853,11 грн.

В свою чергу, товариство зі свого боку вживає всі можливі заходи по недопущенню неналежного виконання договірних обов`язків споживачів, оскільки здійснює всі можливі заходи спрямовані на погашення заборгованості, зокрема, направляє претензії, звертається до суду із позовними заявами про примусове стягнення заборгованості, здійснює обмеження або припинення електропостачання, бо повне відключення деяких споживачів може призвести до соціальної та технологічної катастрофи на території всій Запорізькій області.

Позивач заперечив проти клопотання відповідача про розстрочку виконання рішення посилаючись на той факт, що станом на 08.07.2019 КУП «Житло-Сервіс» Пологівської міської ради також знаходиться у тяжкому фінансовому стані, а саме: залишається невиплаченою заробітна плата в сумі 541 520,00 грн., розмір кредиторської заборгованості позивача становить 118 989,18 грн., сума дебіторської заборгованості станом на 01.06.2019 складає 1 049 205,00 грн. За несвоєчасну сплату податків у 2018 та 2019 роках до бюджету сплачено 379 695,53 грн. штрафних санкції та пені, в т.ч. : з екологічного податку 72 505,10 грн., з податку на додану вартість 307 190,43 грн.

За змістом ч. 1 ст. 239 ГПК України суд, який ухвалив рішення, може надати відстрочення або розстрочити його виконання.

Підставою розстрочки виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи дане питання, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення.

Відповідно до частини 1 статті 9 Конституції України частиною національного законодавства України є Конвенція про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікована Верховною Радою України (Закон України від 17.07.1997 № 475/97-ВР). Юрисдикція Європейського суду з прав людини є обов`язковою в усіх питаннях, що стосуються тлумачення та застосування Конвенції.

У преамбулі та статті 6 §1 Конвенція гарантує кожному право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і неупередженим судом. Таким чином, ця стаття проголошує право на суд. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося, на шкоду одній із сторін. Ефективний доступ до суду включає в себе право на виконання судового рішення без зайвих затримок.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 20.07.2004 р. у справі Шмалько проти України (заява № 60750/00) зазначено, що для цілей статті 6 Конвенції виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід`ємна частина судового розгляду.

Необґрунтовано тривала затримка у виконанні обов`язкового для виконання судового рішення може становити порушення вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, учасником якої є Україна, стосовно права на доступ до суду.

Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок (рішення у справі "Іммобільяре Саффі" проти Італії" (Іmmobiliare Saffi v. Italy), [GС], N 22774/93, п. 66. ЕСНR 1999-V).

В силу приписів ч. 3 ст. 4 ГПК України, ст. 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини згадані судові рішення та зміст самої Конвенції про захист прав та свобод людини є пріоритетним джерелом права для національного суду.

Отже, при вирішенні питання про надання відстрочки та розстрочки виконання рішення суду, необхідно виходити із дотримання балансу інтересів обох сторін, які приймають участь у справі.

У зв`язку з чим суд також враховує негативні наслідки і для позивача при затримці виконання рішення. Звертаючись з заявою про розстрочку виконання рішення на 12 місяців боржник не надав жодних гарантій, що протягом зазначеного часу рішення господарського суду буде ним виконуватись, ним не надано і доказів, які б підтверджували його дійсні наміри щодо вжиття заходів, спрямованих на фактичне виконання рішення та враховуючи, що відповідач протягом трьох років не здійснював погашення заборгованості у розмірі 70 175,84 грн. Отже, відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів того, що надання судом розстрочки буде виправданим та забезпечить реальну можливість виконання судового рішення у даній справі. Скрутний фінансовий стан боржника не звільняє його від належного виконання зобов`язань перед кредитором, а тому суд не вбачає підстав для задоволення заяви про розстрочку виконання судового рішення.

Керуючись ст. ст. 86, 129, 233, 236 238, 240, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства Запоріжжяобленерго (юридична адреса: 69035, м. Запоріжжя, вул. Сталеварів, буд. 14; поштова адреса: 69096, м. Запоріжжя, вул. Каховська, буд. 26, ) на користь Комунального унітарного підприємства Житло-Сервіс Пологівської міської ради (70600, Запорізька область, м. Пологи, вул. Суворова, буд. 7, ) основну заборгованість за договором № 19-2 від 01.11.2012 про спільне використання технологічних електричних мереж за період з травня по грудень 2016 включно у розмірі 70 175 (сімдесят тисяч сто сімдесят п`ять) грн. 84 коп., 3 % річних за період з 20.06.2016 по 27.05.2019 включно у розмірі 5 553 (п`ять тисяч п`ятсот п`ятдесят три) грн. 17 коп., інфляційні витрати за період з липня 2016 по травень 2019 включно в сумі 24 443 (двадцять чотири тисячі чотириста сорок три) грн. 07 коп. та судовий збір у розмірі 1 743 (одна тисяча сімсот сорок три) грн. 89 коп. Видати наказ.

3. В іншій частині позову відмовити.

Повний текст рішення складено: 31.07.2019.

Суддя К.В. Проскуряков

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.