ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2019 року Справа № 918/226/19

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Бучинська Г.Б., суддя Петухов М.Г. , суддя Філіпова Т.Л.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Приватного підприємства "ОЛАН ТРЕЙД" на рішення господарського суду Рівненської області, від 14 травня 2019 року (повний текст складено суддею Торчинюк В.Г. 20 травня 2019 року) у справі № 918/226/19

за позовом: Фермерського господарства "Аделаїда" відокремлена садиба

до відповідача: Приватного підприємства "ОЛАН ТРЕЙД"

про стягнення заборгованості в сумі 67 115,52 грн.

ВСТАНОВИВ:

ФГ «Аделаїда» відокремлена садиба (надалі - позивач) звернулося в Господарський суд Рівненської області з позовом до ПП «Олан Трейд» (надалі - відповідач) про стягнення 61162,91 грн. заборгованості, 4645,03 грн. пені, 387,08 грн. річних, 920,50 грн. інфляційних.

Рішенням Господарського суду Рівненської області від 14.05.19 року стягнуто з ПП "ОЛАН Трейд" на користь ФГ "Аделаїда" відокремлена садиба заборгованість у розмірі 51 162 грн. 52 коп., пеню у розмірі 4 645 грн. 03 коп. три проценти річних у розмірі 387 грн. 08 коп., інфляційні втрати у розмірі 920 грн. 50 коп. Закрито провадження у справі в частині стягнення 10 000 грн. основної суми боргу.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що ФГ "Аделаїда" відокремлена садиба поставило для ПП "ОЛАН Трейд" продукцію, що стверджується відповідними матеріалами справи, однак відповідач в повному обсязі не виконав зобов`язання за договором, в частині оплати продукції, в результаті чого за останнім на час звернення в суд існувала заборгованість в сумі 61 162 грн. 91 коп. Суд дійшов висновку, що позовні вимоги підтверджені належними та допустимими доказами, а тому підлягають задоволенню.

Крім того, після порушення провадження по справі, відповідачем сплачено позивачу 10 000 грн. боргу, а тому, суд першої інстанції закрив в цій частині провадження у справі.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідач звернувся до Північно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою в якій, просить скасувати рішення Господарського суду Рівненської області від 14.05.19 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що 08.05.19 р. відповідачем здійснено оплату на користь позивача за поставлений товар в розмірі 10 000 грн. Вказаний платіж було здійснено відповідачем до моменту винесення кінцевого рішення у справі. Вищевказаний факт не був доведений до відома суду першої інстанції позивачем, у зв`язку з чим судом не було враховано доказ, який мав значення для справи та був вагомою підставою для відповідних перерахунків наявної у відповідача заборгованості.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ПП «Олан Трейд» в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач заперечив вимоги апеляційної скарги та просив залишити її без задоволення, оскаржуване рішення без змін.

Зокрема, зазначив, що 08.05.19 р. відповідачем здійснено погашення основного боргу в сумі 10000 грн., проте дана інформація представнику позивача на час розгляду позовної заяви в суді першої інстанції не була відома, а тому, він не міг повідомити суд про даний факт. При цьому, відповідач не виконав свій обов`язок та самостійно не надав суду першої інстанції докази часткової оплати в сумі 10 000 грн.. За таких обставин, позивач вважає, що судом першої інстанції не порушено норми матеріального права.

Розглянувши матеріали та обставини справи, апеляційну скаргу, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом при винесенні рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, а оскаржуване рішення залишити без змін, виходячи з наступного.

31 жовтня 2018 року між ФГ "Аделаїда" відокремлена садиба та ПП "ОЛАН Трейд" укладено договір №31/10/18/1 (надалі - договір).

Згідно умов договору, постачальник поставляє, а покупець приймає і сплачує на умовах, викладених у договорі наступний товар: картопля свіжа продовольча. Загальна кількість продукції - 300 тон. (п. 1.1 Договору).

Поставка відбувається на умовах Інкотермс в редакції 2010 року, EXW, склад продавця, адреса складу: АДРЕСА_1 Волинський АДРЕСА_2 Тупальці, вулиця Данильченка, 24 а (п. 1.3 Договору).

Пунктом 4.1 договору, сторони визначили, що поставка продукції постачальником проводиться зі складу постачальника в період: з 01.11.2018 до 25.12.2018р.

Згідно п. 3.2. Договору сторони визначили, що покупець оплачує продукцію в такому порядку: 50% від суми замовленої продукції згідно графіку: 555 000, 00 грн. до 31.10.2018 року; 50% від суми Продукції через двадцять один календарний день після відвантаження продукції зі складу та оформлення відповідних накладних.

З матеріалів справи вбачається, що на виконання умов договору, в період з 01.11.2018 до 25.12.2018 позивач поставив відповідачу картоплі свіжої продовольчої в розмірі 272 047 кг. на загальну суму 1 006 573, 90 грн., що підтверджено наступними видатковими накладними: ВН №1331 від 15.11.2018 р. поставлено 21 010 кг., вартістю 77 737 грн.; ВН №1332 від 17.11.2018 р. поставлено 20 140 кг., вартістю 74 518 грн.; ВН №1335 від 13.11.2018 р. поставлено 10 479 кг., вартістю 38 772,30 грн.; ВН №1340 від 20.11.2018 р. поставлено 20 230 кг., вартістю 74 851 грн.; ВН №1345 від 21.11.2018 р. поставлено 20 234 кг., вартістю 74 865,80 грн.; ВН №1346 від 22.11.2018 р. поставлено 20 210 кг., вартістю 74 777 грн.; ВН №1351 від 27.11.2018 р. поставлено 19 590 кг., вартістю 72 483 грн.; ВН №1404 від 27.11.2018 р. поставлено 19 770 кг., вартістю 73 149 грн.; ВН №1408 від 28.11.2018 р. поставлено 19 731 кг., вартістю 73 004,70 грн.; ВН №1422 від 30.11.2018 р. поставлено 20 745 кг., вартістю 76 756,50 грн.; ВН №1429 від 04.12.2018 р. поставлено 19 859 кг., вартістю 73 478,30 грн.; ВН №1434 від 12.12.2018 р. поставлено 19 884 кг., вартістю 73 570,80 грн.; ВН №1456 від 15.12.2018 р. поставлено 20 432 кг., вартістю 75 598,40 грн.; ВН №1461 від 21.12.2018 р. поставлено 19 733 кг., вартістю 73 012,10 грн.

29 січня 2019 року сторонами підписано акт звіряння взаємних розрахунків за період: 01.01.2019 - 29.01.2019 року, з якого вбачається, що станом на 29.01.2019 року у відповідача існує заборгованість перед позивачем в сумі 61162,91 грн. за отриманий товар.

12 лютого 2019 року позивач направив претензію для відповідача, якою вимагав невідкладно сплатити суму заборгованості.

01 березня 2019 року позивач повторно направив претензію із вимогою сплатити суму заборгованості.

Однак, вказані претензій залишені відповідачем без відповіді та задоволення.

Неналежне виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань в частині оплати за поставлений товар, стало підставою для звернення ФГ «Аделаїда» відокремлена садиба в господарський суд з даним позовом.

Аналізуючи встановлені обставини справи, апеляційний господарський суд вважає за необхідне враховувати наступні положення чинного законодавства України.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

За приписами ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

За приписами ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін, як встановлено нормами ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України.

Приписами ч. 1 ст. 665 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) сплатити за нього певну грошову суму.

Нормами ст. 691 Цивільного кодексу України передбачено, що покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За приписами ч. 2 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

З матеріалів справи вбачається, що після порушення провадження у даній справі, відповідачем сплачено 10000 грн. боргу, що підтверджується випискою з банку від 23.04.19р.

Судова колегія звертає увагу, що закриття провадження у справі на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України можливе у разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи.

Отже, оскільки відповідач лише після відкриття провадження у даній справі здійснив часткову оплату поставлено товару за Договору в розмірі 10 000 грн, тобто, фактично припинив існування спору в зазначеній частині, провадження в такій частині підлягає закриттю на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України.

З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції вважає висновок місцевого господарського суду про наявність правових підстав для закриття провадження у даній справі на підставі п. 2. ч. 1 ст. 231 ГПК України правомірним.

Разом з тим матеріалами справи підтверджено, а відповідачем не спростовано факт належного виконання позивачем взятих на себе зобов`язань щодо поставки товару за договором від 31.10.18 р. Однак, відповідач своїх зобов`язань за договором у строк та на умовах договору, у відповідності до п.3.1 в повному обсязі не виконав.

Таким чином, матеріалами справи, виходячи з доказів, наданих сторонами, станом на момент прийняття рішення судом першої інстанції підтверджена сума основного боргу відповідача за поставлений позивачем товар згідно договору поставки від 31.10.18 р. (з урахуванням часткового погашення відповідачем заборгованості на суму 10000 грн. в ході розгляду справи) в розмірі 51162,91 грн.

В апеляційній скарзі відповідач вказує на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, що полягає у неврахуванні факту проведення відповідачем 08.05.19 р. (рішення ухвалено 14.05.19) оплати на користь позивача в сумі 10 000 грн., на підтвердження чого надає копію платіжного доручення (а.с. 133), а тому, на думку апелянта, сума боргу повинна бути перерахована. Також апелянт стверджує, що інформацію про факт останньої оплати позивач до відома суду не довів.

Відповідно до ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обгрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ст. 74 ГПК України).

Матеріалами справи підтверджено належне повідомлення сторони відповідача про час та місце розгляду справи (повідомлення про вручення), водночас відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву у справі, участі в судових засіданнях, подання заперечень на вимоги позивача.

Колегія суддів звертає увагу на те, що в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що відповідач був позбавлений можливості скористатись своїм правом на подання належних та допустимих доказів, що стосуються предмету розгляду у даній справі в суд першої інстанції. Не зазначає таких доказів відповідач і в апеляційній скарзі.

А тому, колегія суддів не приймає як належні у відповідності до ч. 3 ст. 269 Господарського процесуального кодексу докази, які подані скаржником разом з апеляційною скаргою та не були подані до суду першої інстанції, без будь-якого обгрунтування причин неподання. При цьому суд зазначає, що у відзиві на апеляційну скаргу позивач не заперечує факту оплати 10 000 грн. згідно платіжного доручення від 08.05.2019р. (стверджуючи, що про це йому стало відомо після винесення рішення судом), разом з тим заперечує про долучення такого документа до матеріалів справи та визнання його належним доказом, оскільки останній подано з порушенням вимог ГПК України.

Апеляційний суд звертає увагу відповідача, що ГПК України в редакції, яка діє з 15.12.2017р., визначає порядок та строки для подання доказів.

А відтак ухвалюючи рішення у справі суд першої інстанції виходив з достатності доказів, що надані сторонами, в т.ч. і для розрахунку суми боргу, у зв`язку з чим колегією не встановлено порушення судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права при ухваленні рішення в частині стягнення основного боргу.

Разом з тим суд звертає увагу відповідача на те, що з метою недопущення подвійного стягнення, він наділений правом звернутись з заявою в суд першої інстанції в порядку ч. 2 ст. 328 ГПК України про добровільне виконання боржником обов`язку щодо оплати боргу в сумі 10 000 грн.

Щодо заявлених вимог про стягнення з відповідача 4645,03 грн. пені, колегія суддів враховує наступне.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною другою ст.551 ЦК України визначено, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

У відповідності до п.6.1 договору сторони погодили, що порушення строків оплати, визначених даним договором, спричиняє сплату Покупцем на користь Постачальника пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за поставлений товар за кожний день прострочення оплати.

Враховуючи норми чинного законодавства України та умови Договору, перевіривши правильність розрахунку, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про стягнення з відповідача на користь позивача 4645,03 грн. пені за період з 12 січня 2019 року по 29 березня 2019 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Здійснивши розрахунок 3% річних, та інфляційних, апеляційний суд погоджується з правильністю розрахунку суду першої інстанції щодо стягнення з відповідача на користь позивача за період з 12 січня 2019 року по 29 березня 2019 року 387 грн. 08 коп. - 3% річних та 920 грн. 50 коп. інфляційних витрат.

Судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно з`ясував обставини справи і дав їм правильну юридичну оцінку. Порушень чи неправильного застосування норм матеріального чи процесуального права при розгляді спору судом першої інстанції, судовою колегією не встановлено, тому мотиви, з яких подана апеляційна скарга, не можуть бути підставою для скасування прийнятого у справі рішення, а наведені в ній доводи не спростовують висновків суду.

Відповідно до ст.. 129 ГПК України, судові витрати слід залишити за відповідачем.

Керуючись ст. ст. 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного підприємства "ОЛАН ТРЕЙД" на рішення господарського суду Рівненської області від 14 травня 2019 року у справі № 918/226/19 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Рівненської області від 14 травня 2019 року у справі № 918/226/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у строк та в порядку, встановленому статтями 287-289 ГПК України.

Справу №918/226/19 повернути Господарському суду Рівненської області.

Повний текст постанови складений "25" липня 2019 р.

Головуючий суддя Бучинська Г.Б.

Суддя Петухов М.Г.

Суддя Філіпова Т.Л.