ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 липня 2019 року м. ОдесаСправа № 923/281/19
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії:

головуючого судді: Ярош А.І.

суддів: Принцевської Н.М., Савицького Я.Ф.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна"

на рішення Господарського суду Херсонської області від 20.05.2019 року, суддя Гридасов Ю.В., м.Херсон, повний текст складено 20.05.2019 року

по справі № 923/281/19

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна"

до відповідача Фізичної особи-підприємця Щербініна Дмитра Вікторовича (м. Херсон)

про стягнення 116385,16 грн.,

(ухвалене суддею Гридасов Ю.В. 20.05.2019р., у приміщенні господарського суду Херсонської області, м. Херсон, повний текст складено 20.05.19)

У квітні 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» звернулось до Господарського суду Херсонської області з позовною заявою до фізичної особи-підприємця Щербініна Дмитра Вікторовича, в якій просило суд стягнути з фізичної особи-підприємця Щербініна Д.В. на користь ТОВ «Порше Лізинг Україна» заборгованість за договором про надання юридично-консультаційних послуг від 10.08.2016 в розмірі 116385,16 грн., яка складається з неповернутої суми авансового платежу у розмірі 89480,00грн., суми з урахуванням встановленого індексу інфляції у розмірі 10227,56грн., суми з урахуванням 3% річних у розмірі 2971,23грн., суми пені у розмірі 13706,37грн., на підставі ст. 526, 612, 625 ЦК України.

Позовні вимоги мотивовано невиконанням відповідача умов Договору про надання юридично-консультаційних послуг, укладеним 10.08.2016 року між ТОВ «Порш Лізинг Україна» та ФОП Щербініним Д.В. 22.08.2017 року позивач оплатив рахунок №5 від 18.08.2017 на суму 89480,00 грн, однак станом на 01.04.2019 послуги у встановлений Договором строк - до 23.02.2018 Відповідачем не надані, аванс не повернуто.

Позивач вчиняв заходи досудового врегулювання спору шляхом направлення Відповідачу претензії від15.02.2019 у якій вимагав протягом десяти робочих днів з дня отримання листа повернути вказану суму авансу, при цьому, Позивач не зазначав про припинення (розірвання) Договору, або відмову від договору в односторонньому порядку, однак, як зазначає сам позивач у позовній заяві, лист (вимога) повернувся позивачу за закінчення встановленого строку зберігання.

Рішенням Господарського суду Херсонської області від 20.05.2019 року у справі №923/281/19 (суддя Гридасов Ю.В.) в задоволенні позову відмовлено у повному обсязі.

Рішення суду першої інстанції мотивовано відсутністю зі сторони відповідача факту прострочення вказаного грошового зобов`язання за Договором, передчасністю нарахування сум з урахуванням встановленого індексу інфляції та 3% річних Позивачем. Також, суд зазначав, що стосується суми пені, то застосування останньої та її розмір не передбачено умовами Договору.

Так суд зазначав, що за вказаних позивачем обставин та з урахуванням умов п. 10.1 Договору щодо автоматичної пролонгації строку його дії, у Відповідача не виникло грошове зобов`язання з повернення авансу у розмірі 89480,00грн., передбачене умовами п. 6.1.3. укладеного сторонами Договору, а право позивача на повернення суми авансу не є порушеним.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна" з рішенням суду першої інстанції не погодилось, тому 12 червня 2019 року звернулось до Південно-західного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить суд скасувати рішення Господарського суду Херсонської області від 20.05.2019 року у справі № 923/281/19 і ухвалити нове рішення, яким позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» задовольнити повністю.

Апеляційну скаргу мотивовано необґрунтованістю та невідповідністю обставинам справи. Так, апелянт зазначає, що відповідно до Договору ФОП Щербінін Д.В. зобов`язався надати послуги із забезпечення повернення Об`єктів лізингу та/або заборгованості за договорами лізингу. Виконавець (ФОП Щербінін Д.В .) розпочинає надання послуг за конкретним договором лізингу за умови отримання від Замовника (ТОВ «Порше Лізинг Україна») відповідного завдання (п. 3.1 Договору).

Відповідно до пп. 6.1.1.-6.1.2 Договору Замовник оплачує Виконавцю надані послуги після фактичної оплати боржником заборгованості за договором лізингу або оцінки повернутого автомобіля.

Також, апелянт зазначає, що згідно з п.6.1.3 Договору Замовник перерахував Виконавцю в передбачений Договором строк аванс у розмірі 125 000,00 грн., який пізніше було повернуто Замовнику з оплати за виконані завдання. Порядок і строки повернення даного авансу погоджені сторонами в п. 6.1.3 Договору.

Окрім того, 18.08.2017 Відповідач звернувся до Замовника з проханням оплатити авансом надання послуг з повернення Замовнику конкретних об`єктів лізингу:

1) Volkswagen Passat B7 1,8 TSI, шасі НОМЕР_1 , днз НОМЕР_2 ;

2) Volkswagen Jetta 1,4 TSI, шасі НОМЕР_3 , днз НОМЕР_4 ;

3) Volkswagen Polo Sedan 1,6 I Benzin, шасі НОМЕР_5 , днз НОМЕР_6 ;

4) Volkswagen Polo Sedan 1,6 I Benzin, шасі НОМЕР_7 , днз НОМЕР_8 ;

5) Volkswagen Touareg NF 3,0 I V6 TDI, шасі НОМЕР_9 , днз НОМЕР_10 ;

6) Volkswagen Polo A5 1,4 I Benzin, шасі НОМЕР_11 , днз НОМЕР_12 .

22.08.2017 Позивач оплатив рахунок № 5 від 18.08.2017 на суму 89480,00 грн., однак

станом на 01.04.2019 зазначені транспортні засоби замовнику не повернуті, кошти від лізингоодержувачів за даними договорами лізингу не надходили.

Відповідно до п. 3.5.2 Договору термін надання послуг з повернення об`єктів лізингу складає шість місяців з моменту прийняття Замовником рішення про початок надання послуг. По закінченню цього терміну Сторони узгоджують і приймають рішення про продовження терміну надання послуг за конкретним завданням або про їх припинення. Протягом шести місяців після оплати авансового внеску у розмірі 89480,00 грн об`єкти лізингу не вилучено, кошти за договорами лізингу, предметами яких є зазначені автомобілі. Замовнику не надходили.

Таким чином, починаючи з 23.02.2018 закінчився строк надання послуг з повернення вказаних вище об`єктів лізингу. Рішення про продовження терміну їх надання Сторонами не приймалося.

Також, апелянт звертає увагу суду на те, що положення п. 6.1.3 Договору не можуть застосовуватися до даного спору. Так, в п. 6.1.3 йде мова про авансування в розмірі 125000,00 грн, яке було сплачено до початку виконання Замовником першого завдання і потім було в повному обсязі повернуто Замовнику шляхом вирахування з оплати за надані послуги. Тобто, відповідач виконав певні завдання Замовника і при розрахунку за надані послуги позивач відповідно до п.6.1.3 вирахував 125 000 грн. Також в цьому пункті сказано, що аванс (у розмірі 125 000 грн) повертається протягом 5 днів з дня отримання вимоги Замовника, якщо Виконавець не виконає жодне завдання. Однак Виконавець фактично виконав декілька завдань Замовника, з яких і було повернуто аванс в розмірі 125 000 грн.

Разом з тим, аванс у розмірі 89480,00 грн Виконавець попросив сплатити для виконання конкретних завдань, а саме вилучення зазначених вище шістьох автомобілів. Порядок повернення такого авансу Договором не встановлений, тому невручення вимоги про його повернення не може бути підставою для його неповернення. Крім того, суд першої інстанції встановив, що строк надання послуг з повернення цих шести автомобілів закінчився 23.02.2018 і рішення про продовження терміну їх надання сторонами не приймалося.

За таких обставин, апелянт переконаний, що на даний час відповідач користується коштами безпідставно.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 25.06.2019 року колегією суддів у складі головуючого судді Ярош А.І., суддів Принцевської Н.М., Савицького Я.Ф. справу № 923/281/19 прийнято до свого провадження, та ухвалено розглядати справу в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив. Сторони належним чином повідомлені про час, дату та місце судового засідання.

Суд апеляційної інстанції, у відповідності до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судовою колегією, між ТОВ «Порше Лізинг Україна» (надалі за текстом рішення - Позивач, Замовник) і ФОП Щербініним Д .В. (надалі за текстом рішення - Відповідач, Виконавець) 10.08.2016 укладено договір про надання юридично-консультаційних послуг (надалі за текстом рішення - Договір) відповідно до якого Виконавець надає Замовнику послуги із забезпечення повернення Об`єктів лізингу, забезпечення виконання лізингоодержувачем грошових зобов`язань перед Замовником, а також послуги по вжиттю заходів, направлених на стягнення заборгованості зі сплати лізингових платежів. В свою чергу, Замовник приймає і оплачує такі послуги.

Відповідно до умов п. 6.1.1 Договору розмір винагороди складає 50% від суми фактично погашеної боржником заборгованості.

Відповідно до умов п. 6.1.2 Договору за повернення об`єкту лізингу Замовник сплачує Виконавцю 50% від ринкової вартості об`єкту лізингу на момент його повернення Замовнику.

Оплата за послуги, передбачені п. 6.1.1-6.2.2 Договору, проводиться по факту оплати заборгованості або повернення об`єкту лізингу, що підтверджується підписаним сторонами актом приймання-передачі (п. 6.2.1, 6.2.2 Договору).

18.08.2017 Виконавець звернувся до Замовника з проханням оплатити авансом надання послуг з повернення Замовнику наступних об`єктів лізингу:

1) Volkswagen Passat B7 1,8 TSI, шасі НОМЕР_1 , днз НОМЕР_2 ;

2) Volkswagen Jetta 1,4 TSI, шасі НОМЕР_3 , днз НОМЕР_4 ;

3) Volkswagen Polo Sedan 1,6 I Benzin, шасі НОМЕР_5 , днз НОМЕР_6 ;

4) Volkswagen Polo Sedan 1,6 I Benzin, шасі НОМЕР_7 , днз НОМЕР_8 ;

5) Volkswagen Touareg NF 3,0 I V6 TDI, шасі НОМЕР_9 , днз НОМЕР_10 ;

6) Volkswagen Polo A5 1,4 I Benzin, шасі НОМЕР_11 , днз НОМЕР_12 .

Відповідно до ч. 1 ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до частини першої статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до положень ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

22.08.2017 Позивач оплатив рахунок № 5 від 18.08.2017 на суму 89480,00 грн. (копія рахунку на оплату № 5 від 18.08.17 та платіжного доручення № 4124 від 22.08.2017 на аркуші справи 14, 15), однак станом на 01.04.2019 зазначені транспортні засоби замовнику не повернуті, кошти від лізингоодержувачів за відповіднними договорами лізингу не надходили.

Тобто, виконавцем не виконано свого обов`язку з повернення транспортних засобів, обумовленого договором.

Відповідно до умов п. 3.5.2 Договору термін надання послуг з повернення об`єктів лізингу складає шість місяців з моменту прийняття Замовником рішення про початок надання послуг. По закінченню цього терміну Сторони узгоджують і приймають рішення про продовження терміну надання послуг за конкретним завданням або про їх припинення.

Протягом шести місяців після оплати авансового внеску об`єкти лізингу не вилучено, кошти за договорами лізингу, предметами яких є зазначені автомобілі, Замовнику не надходили.

Доказів продовження терміну надання послуг за завданням матеріали справи не містять.

Таким чином, суд першої інстанції правомірно зазначив, що починаючи з 23.02.2018 закінчився строк надання послуг з повернення вказаних вище об`єктів лізингу. Послуги передбачені Договором з повернення вказаних об`єктів лізингу не були надані протягом шести місяців і рішення про продовження терміну їх надання не узгоджувалося сторонами, а Відповідач до цього часу не повернув Позивачеві аванс у розмірі 89480,00 грн.

Відповідно до умов п. 6.1.3 Договору якщо виконавцем протягом встановлених строків не буде виконане жодне Завдання, аванс у повному розмірі підлягає поверненню Замовнику протягом 5 (п`яти) банківських днів з дати отримання відповідної вимоги Замовника на адресу Виконавця.

Отже, сторони у Договорі узгодили умови, за настання яких у Відповідача виникає грошове зобов`язання щодо повернення суми авансу: «отримання відповідної вимоги Замовника на адресу Виконавця».

Позивач вчиняв заходи досудового врегулювання спору шляхом направлення Відповідачу претензії від 15.02.2019 №1688, у якій вимагав протягом десяти робочих днів з дня отримання листа повернути вказану суму авансу 89480,00 грн.

Однак з копії довідки Укрпошти, зазначений лист-вимога повернувся заявнику неврученим у зв`язку із закінченням встановленого строку зберігання.

Таким чином, судова колегія зауважує, що вимога позивача щодо повернення суми авансу Відповідачем отримана не була, а отже не настав строк виконання зобов`язання, визначений п.6.1.3 договору.

Дослідивши наявні матеріали, та доводи апеляційної скарги, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, щодо відсутності зі сторони Відповідача факту прострочення вказаного грошового зобов`язання за Договором, відповідно вимоги позивача про повернення суми сплаченого авансу заявлені передчасно, оскільки строк виконання зобов`язання з повернення грошових коштів не настав.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно, вимоги про стягнення інфляції, 3 % річних та пені, які є похідними від вимоги про стягнення суми основної заборгованості , також не підлягають задоволенню.

Відповідно до положень частин 1 та 3 ст. 74, 76 - 79 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Аргументи, наведені апелянтом, щодо наявності підстав скасування рішення Господарського суду Херсонської області та задоволення позову ТОВ «Порше Лізинг Україна» не приймаються судом, оскільки не відповідають дійсним обставинам справи, умовам укладеного сторонами Договору та вимогам закону.

Європейський суд з прав людини зазначає, що навіть якщо національний суд володіє певною межею розсуду, віддаючи перевагу тим чи іншим доводам у конкретній справі та приймаючи докази на підтримку позицій сторін, суд зобов`язаний мотивувати свої дії та рішення (див. рішення Суду у справі Олюджіч проти Хорватії, № 22330/05, від 05.02.2009). Принцип справедливості, закріплений у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, порушується, якщо національні суди ігнорують конкретний, доречний та важливий довід, наведений заявником (див. рішення Суду у справах Мала проти України, № 4436/07, від 03.07.2014, Богатова проти України, № 5231/04, від 07.10.2010). Згідно з практикою Європейського суду, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, у рішеннях судів та органів, що вирішують спори, має бути належним чином викладено підстави, на яких вони ґрунтуються. Обсяг цього обов`язку щодо обґрунтовування рішення може бути різним залежно від характеру самого рішення і має визначатись з урахуванням обставин відповідної справи. (див. рішення Суду у справі Мала проти України, № 4436/07, від 03.07.2014).

Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення Суду у справі Гірвісаарі проти Фінляндії, № 49684/99, від 27.09.2001).

Рішення Господарського суду Херсонської області у даній справі відповідає принципу обґрунтованості судового рішення у розумінні практики Європейського Суду з прав людини.

Доводи апеляційної скарги є необґрунтованими і спростовуються матеріалами справи та вищенаведеними висновками суду першої інстанції, стосовно не настання строку повернення авансу, у зв`язку з відсутністю доказів отримання відповідної вимоги Замовника на адресу Виконавця відповідно до умов п. 6.1.3 Договору.

За таких обставин, судова колегія доходить висновку про те, що наведені у апеляційній скарзі аргументи не можуть бути підставами для скасування оскаржуваного рішення, оскільки оскаржуване рішення містить висновки, які визнаються судовою колегією законними та обґрунтованими.

Таким чином, Південно-західний апеляційний господарський суд приходить до висновку, що рішення Господарського суду Херсонської області від 20.05.2019 року у справі №923/281/19 слід залишити без змін, а апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна" - без задоволення.

Відповідно до приписів ст.129 ГПК України, судовий збір за апеляційний перегляд рішення покладається на скаржника.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, п.1 ч.1 ст.275, ст. 276, 282, 287-288 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю ""Порше Лізинг Україна" залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Херсонської області від 20.05.2019 року у справі №923/281/19 залишити без змін.

Постанова відповідно до вимог ст. 284 ГПК України набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок касаційного оскарження передбачений ст.ст.287-288 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя А.І. Ярош
Судді Н.М. Принцевська
Я.Ф. Савицький