РІШЕННЯ

Іменем України

31 липня 2019 року м. Чернігівсправа № 927/483/19
Господарським судом Чернігівської області у складі судді Белова С.В.

за участю секретаря судового засідання Тарасевич А.М.

розглянувши матеріали справи за правилами загального позовного провадження

за позовом: Публічного акціонерного товариства Укртелеком

бульвар Шевченка, 18, м. Київ, 01601

в особі Чернігівської філії Публічного акціонерного товариства Укртелеком

проспект Миру, 28, м. Чернігів, 14000,

до відповідача: Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної у м.Чернігові ради, , вул. Шевченка, 44, м. Чернігів, 14027

предмет спору: про стягнення 1838363,04 грн

за участю:

від позивача: Полегенько К.А. довіреність № 4527 від 13.06.2019 адвокат

від відповідача: Чоботок В.М. довіреність № 16964 від 16.07.2018 головний спеціаліст-юрисконсульт

У судовому засіданні на підставі ч. 6 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України проголошені вступна та резолютивна частини рішення.

Публічним акціонерним товариством Укртелеком в особі Чернігівської філії ПАТ Укртелеком подано позов до Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної у м.Чернігові ради про стягнення заборгованості у сумі 1838363 грн. 04 коп. по компенсації пільг на телекомунікаційні послуги надані пільговим категоріям громадян.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачем як оператором телекомунікацій надаються телекомунікаційні послуги споживачам, яким згідно із Законами України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту, Про жертви нацистських переслідувань, Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи,Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів органів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист,Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей,Про охорону дитинства, Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку в Україні, встановлено пільги з оплати їх вартості, а відповідно до чинного законодавства на відповідача як розпорядника коштів місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення покладено обов`язок здійснювати розрахунки з постачальниками послуг пільговим категоріям громадян. В порушення вимог чинного законодавства кошти на відшкодування вартості телекомунікаційних послуг, наданих позивачем пільговим категоріям споживачів, які проживать в Деснянському районі м.Чернігова на загальну суму 1822200,93грн, в період з 01 січня 2018 по 31 грудня 2018, а також встановлено на пільгових умовах квартирні телефони абонентам в травні 2018 року в розмірі 168,00грн та в липні 2018 року в розмірі 84,00грн, на рахунок позивача від відповідача не надійшли, крім того за період з 01.05.2016 по 30.11.2016 було встановлено на пільгових умовах квартирні телефони абонентам, які проживають в Деснянськму районі м Чернігова на суму 949,20грн., у зв`язку з чим виникла заборгованість у розмірі 1838363,04грн. До суми заборгованості включено 14960,91грн за відшкодування вартості телекомунікаційних послуг наданих пільговим категоріям громадян та видатків на пільгове встановлення квартирного телефону громадян, які проживають у Деснянському районі міста Чернігова за 2017 рік.

Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 14 червня 2019 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі №927/483/19, підготовче засідання призначено на 11липня 2019 року.

У підготовче засідання 11.07.2019 прибули повноважні представники сторін у даній справі.

Від відповідача на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву №11-08/9707 від 24.06.2019, у якому відповідач вважає позовні вимоги безпідставними та просить суд відмовити в задоволенні позову повністю. Відповідач у відзиві посилається на те, що на даний час Чернігівскою міською радою не прийнято рішення щодо виділення коштів на відшкодування витрат на надання пільг з послуг окремим категоріям громадян. Таким чином у зв`язку з відсутністю бюджетних призначень управління у період з 01.01.2018 по 31.12.2018, не підписувало актів звіряння розрахунків за надані послуги, на які надаються пільги та не реєструвало зобов`язань.

У відповіді на відзив відповідача №14-11/ від 01.07.2019 позивач не погоджується із запереченнями відповідача, вказавши, що саме Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної у місті Чернігові ради реалізує державну політику у сфері соціального захисту населення на території Деснянського району м. Чернігова відповідно до п. 2 Положення про управління. Згідно з постановою Кабінету Міністрів України № 117 від 29.01.2003 Про Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги, а саме п. 10,11 Постанови КМУ №117 від 29.01.2003, п.8 Постанови КМУ №256, підп.. 2.2.31, 2.2.33, 2.2.,34 п.2.2; Положення про управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної у місті Черпнігові ради, затвердженого рішенням районної у місті ради №12-2/VII від 30.12.2015. Відповідно до п. 10 вказаної постанови, саме уповноважений орган, щомісяця звіряє інформацію, що міститься в Єдиному державному реєстрі осіб, які мають право на пільги, з інформацією, яка находить від підприємств складає реєстр погашення заборгованості перед підприємствами та організаціями, що надають послуги та акти звіряння розрахунків за надані пільги пільговикам послугою з формою « 3-пільга».

29.07.2019 від позивача на адресу суду надійшли додаткові пояснення, в яких позивач зазначає про те, що в порушення встановленого Постановою КМУ від 29.01.2003 року №117 «Про Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги» відповідач маючи всі необхідні повноваження та володіючи необхідною для звірки інформацією про пільговиків, не здійснював щомісячної звірки інформації, яка надходила від ПАТ «Укртелеком». Позивач в поясненні повідомляє про проведення відповідачем звірки після зобов`язання його ухвалою суду в 2018 році лише в жовтні 2018, а не щомісячно протягом 2017 року. Отже формою 2 пільга за жовтень 2018 року , внаслідок цих змін, була виставлена відповідачу сума за мінусом 14960,91грн.

У судовому засіданні 11.07.2019 суд постановив ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до розгляду по суті на 25.07.2019.

25.07.2019 в судовому засіданні оголошено перерву до 31.07.2019.

В судовому засіданні 31.07.2019 судом заслухано представника позивача, який підтримав заявлені позовні вимоги та просив задовольнити їх повніст. Також в судовому засіданні судом заслухано представника відповідача, який заперечував проти позовних вимог та просив відмовити в їх задоволенні повністю.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вислухавши пояснення повноважних представників позивача та відповідача, господарський суд встановив:

Публічне акціонерне товариство Укртелеком в особі Чернігівської філії Публічного акціонерного товариства Укртелеком є оператором телекомунікацій, який надає телекомунікаційні послуги споживачам відповідно до вимог Цивільного та Господарського кодексів України, Закону України Про телекомунікації, Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №295 від 11.04.2012 року, та інших законодавчих актів України.

Відповідно до ч.3 ст.63 Закону України Про телекомунікації телекомунікаційні послуги споживачам, які мають установлені законодавством України пільги з їх оплати, надаються операторами, провайдерами телекомунікацій відповідно до законодавства України.

Згідно з п.63 Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №295 від 11.04.2012 року, встановлені законами пільги з оплати послуг надаються споживачеві відповідно до законодавства за місцем його проживання з дня пред`явлення ним документа, що підтверджує право на пільги.

Пільги щодо оплати житлово-комунальних, транспортних послуг і послуг зв`язку та критерії їх надання визначаються виключно законами України. Державні соціальні гарантії є обов`язковими для всіх державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (ст.19 Закону України Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії).

Судом встановлено, що Публічне акціонерне товариство Укртелеком в особі Чернігівської філії в період з січня по грудень (включно) 2018 року надавало телекомунікаційні послуги на пільгових умовах абонентам, які проживають в Деснянському районі м Чернігова на загальну суму 1822200,93грн., а також встановлено на пільгових умовах квартирні телефони абонентам в травні в розмірі 168,00грн та липні 2018 в розмірі 84,00грн. За період з 01.05.2016 по 30.11.2016 було встановлено на пільгових умовах квартирні телефони абонентам, які проживають в Деснянськму районі м Чернігова на загальну суму 949,20грн.

Також в розмір позовних вимог включена сума 14960,91грн за відшкодування вартості телекомунікаційних послуг наданих пільговим категоріям громадян та видатків на пільгове встановлення квартирного телефону за 2017. Позивачем зазначено про те, що в 2018 році відбувся розгляд справи під час якого було проведено звіряння розрахунків на підставі акту звірки щомісячних обсягів (кількісних показників) та щомісячних сум наданих послуг по пільговим категоріям споживачів. В результаті виявлених розбіжностей в даних розрахунках було зменшено розмір нарахованих видатків на 14960,61грн. Віповідно до наданого позивачем до позовної заяви розрахунку позовних вимог в жовтні проведено коригування по пільговиках на суму 14960,91грн.

Таким чином загальний розмір позовних вимог складає 1838363,04грн.

На зазначені категорії громадян поширюється дія Законів України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального статусу, Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист, Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, Про жертви нацистських переслідувань, Про охорону дитинства, Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку в Україні, Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні, якими передбачено надання пільг певним категоріям громадян при оплаті за послуги зв`язку (телекомунікаційні послуги).

Згідно п. 19 частини 1 статті 12 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захист за № 3551-XII, учасникам бойових дій (статті 5, 6) надаються такі пільги: позачергове користування всіма послугами зв`язку та позачергове встановлення на пільгових умовах квартирних телефонів (оплата у розмірі 20 процентів від тарифів вартості основних та 50 процентів - додаткових робіт). Абонентна плата за користування телефоном встановлюється у розмірі 50 процентів від затверджених тарифів.

Відповідно до п. 10 частини 1 статті 13 Закону України № 3551-XII, для осіб з інвалідністю внаслідок війни та прирівняним до них особам (стаття 7) надаються такі пільги: позачергове безплатне встановлення квартирних телефонів і позачергове користування всіма послугами зв`язку. Абонентна плата за користування квартирним телефоном встановлюється у розмірі 50 процентів від затверджених тарифів, а осіб з інвалідністю внаслідок Другої світової війни зі 100-процентною знижкою від затверджених тарифів. Частиною 6 ст.12 Закону України № 3551-XII встановлено, що учасникам бойових дій у період Другої світової війни, яким виповнилося 85 років і більше, надаються пільги, передбачені статтею 13 Закону для осіб з інвалідністю внаслідок війни I групи.

Пунктом 18 частини 1 статті 14 Закону України № 3551-XII передбачено надання учасникам війни (статті 8, 9) таких пільг: позачергове користування всіма послугами зв`язку та позачергове встановлення телефонів (оплата у розмірі 20 процентів від тарифів вартості основних та 50 процентів - додаткових робіт). Абонентна плата за користування телефоном встановлюється у розмірі 50 процентів від затверджених тарифів.

Згідно з п. 20 частини 1 статті 15 Закону України № 3551-XII особам, на яких поширюється чинність цього Закону (стаття 10), надаються такі пільги: позачергове користування всіма послугами зв`язку та позачергове встановлення на пільгових умовах квартирних телефонів (оплата у розмірі 20 процентів від тарифів вартості основних та 50 процентів - додаткових робіт). Абонентна плата за користування телефоном встановлюється у розмірі 50 процентів від затверджених тарифів.

Відповідно до п. 18 частини 1 статті 6-1 Закону України Про жертви нацистських переслідувань від 23.03.2000 № 1584-ІІІ колишнім неповнолітнім (яким на момент ув`язнення не виповнилося 18 років) в`язням концентраційних таборів, гетто, інших місць примусового тримання, створених фашистською Німеччиною та її союзниками в період Другої світової війни, а також дітям, які народилися у зазначених місцях примусового тримання їх батьків, надаються пільги, зокрема, позачергове користування всіма послугами зв`язку та позачергове встановлення на пільгових умовах квартирних телефонів (оплата в розмірі 20 відсотків тарифів на основні та 50 відсотків - на додаткові роботи). Абонентна плата за користування телефоном установлюється в розмірі 50 відсотків затверджених тарифів.

Пунктом 10 частини 1 статті 6-2 Закону України від 23.03.2000 за № 1584-ІІІ колишнім малолітнім (яким на момент ув`язнення не виповнилося 14 років), в`язням концентраційних таборів, гетто та інших місць примусового тримання, визнаним особам з інвалідністю від загального захворювання, трудового каліцтва та з інших причин, надаються такі пільги: позачергове безоплатне встановлення квартирних телефонів і позачергове користування всіма послугами зв`язку. Абонентна плата за користування квартирним телефоном установлюється в розмірі 50 відсотків затверджених тарифів.

Виходячи зі змісту п. 17 частини 1 статті 6-3 Закону України від 23.03.2000 за № 1584-ІІІ колишнім в`язням концентраційних таборів, гетто та інших місць примусового тримання в період Другої світової війни; особам, які були насильно вивезені на примусові роботи на територію Німеччини або її союзників, що перебували у стані війни з колишнім Союзом РСР, або на території окупованих Німеччиною інших держав; дітям партизанів, підпільників, інших учасників боротьби з націонал-соціалістським режимом у тилу ворога, яких у зв`язку з патріотичною діяльністю їх батьків було піддано репресіям, фізичним розправам, гонінням, надаються такі пільги: позачергове користування всіма послугами зв`язку та позачергове встановлення телефонів (оплата у розмірі 20 відсотків тарифів на основні та 50 відсотків - на додаткові роботи). Абонентна плата за користування телефоном установлюється в розмірі 50 відсотків затверджених тарифів.

Пунктом 19 частини 1 статті 6-4 Закону України від 23.03.2000 за № 1584-ІІІ передбачено, що дружинам (чоловікам) померлих жертв нацистських переслідувань, визнаних за життя особами з інвалідністю від загального захворювання, трудового каліцтва та з інших причин, які не одружилися вдруге, надаються такі пільги: позачергове користування всіма послугами зв`язку та позачергове встановлення на пільгових умовах квартирних телефонів (оплата в розмірі 20 відсотків від тарифів на основні та 50 відсотків - на додаткові роботи). Абонентна плата за користування телефоном установлюється в розмірі 50 відсотків затверджених тарифів.

За змістом п. 11, 28 ч. 1 ст. 20 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи від 28.02.1991р. № 796-XII, особам, віднесеним до категорії 1 (пункт 1 статті 14), надаються такі гарантовані державою компенсації та пільги: 50-процентна знижка плати за користування телефоном (абонентна плата, оплата послуг електрозв`язку за місцеві телефонні розмови з квартирних телефонів при посекундному обліку їх тривалості); позачергове встановлення телефону з оплатою 50 процентів вартості його встановлення. Зазначені у п.11 пільги надаються також членам сімей громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, які проживають у жилих будинках (квартирах) усіх форм власності в межах норм, передбачених законом. До членів сімей громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, належать: дружина (чоловік), неповнолітні діти, непрацездатні батьки, особа, яка проживає разом з постраждалою внаслідок Чорнобильської катастрофи особою - інвалідом I групи та доглядає за нею, за умови, що ця особа не перебуває у шлюбі; особа, яка знаходиться під опікою або піклуванням громадянина, що має право на пільги, та проживає разом з ним.

Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 20 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи пільги, передбачені пунктами 5, 7, 8, 11, 12, 20, 23 і 27 частини першої цієї статті, надаються дружинам (чоловікам), якщо та (той) не одружилися вдруге, померлих громадян, смерть яких пов`язана з участю у ліквідації інших ядерних аварій, у ядерних випробуваннях, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, у складанні ядерних зарядів та здійсненні на них регламентних робіт.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 21 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи особам, віднесеним до категорії 2 (пункт 2 статті 14), надаються такі гарантовані державою компенсації та пільги, передбачені пунктами 1, 2, 3, 5, 6, 7, 8, 11, 12, 17, 18, 20, 22, 23, 24, 25, 26, 27, 29, 30, 31 статті 20.

До того ж, в силу ч. 2 ст. 21 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи пільги, передбачені пунктами 5, 7, 8, 11, 12, 20, 23 і 27 статті 20, надаються дружині (чоловіку) померлого громадянина, смерть якого пов`язана з Чорнобильською катастрофою, або опікуну (на час опікунства) дітей померлого.

За приписами п. 6 частини 1 статті 6 Закону України Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист від 24.03.1998 №203/98-ВР, ветеранам військової служби, ветеранам органів внутрішніх справ, ветеранам Національної поліції, ветеранам податкової міліції, ветеранам державної пожежної охорони, ветеранам Державної кримінально-виконавчої служби України, ветеранам служби цивільного захисту, ветеранам Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України і членами їх сімей, які проживають разом з ними, надаються пільги: 50-відсоткова знижка плати за користування квартирним телефоном.

Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 7 Закону України Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист вдови (вдівці) померлих (загиблих) ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції, ветеранів податкової міліції, ветеранів державної пожежної охорони, ветеранів Державної кримінально-виконавчої служби України, ветеранів служби цивільного захисту, ветеранів Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України та члени їх сімей, які перебувають на їх утриманні, користуються пільгами, передбаченими пунктами 6 - 9 статті 6 цього Закону.

Згідно абз. 2 частини 5 статті 12 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей від 20.12.1991 за № 2011-ХІІ особам, звільненим з військової служби, які стали особами з інвалідністю під час проходження військової служби, надається 50-відсоткова знижка плати за встановлення і користування квартирним телефоном.

Відповідно до п. 4 частини 3 статті 13 Закону України Про охорону дитинства від 26.04.2001 за №2402-ІІІ багатодітним сім`ям надаються пільги, зокрема, позачергове встановлення квартирних телефонів. Абонентна плата за користування квартирним телефоном встановлюється у розмірі 50 відсотків від затверджених тарифів.

Частина 5 вказаної статті передбачає, що дитячим будинкам сімейного типу та прийомним сім`ям, в яких не менше року проживають відповідно троє або більше дітей, а також сім`ям (крім багатодітних сімей), в яких не менше року проживають троє і більше дітей, враховуючи тих, над якими встановлено опіку чи піклування, надаються пільги, передбачені частиною третьою, з урахуванням умов, визначених частиною четвертою цієї статті.

У відповідності до п. 7 частини 1 статті 9 Закону України Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку в Україні № 3721-ХІІ особам, які мають особливі трудові заслуги перед Батьківщиною, надаються такі пільги: звільнення від плати за користування домашнім телефоном. Зазначені пільги зберігаються за одним із подружжя, що пережило, і батьками Героїв Соціалістичної Праці, Героїв України, повних кавалерів ордена Трудової Слави.

За приписами абз. 2 ст. 35 Закону України Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні№875-XII особи з інвалідністю першої та другої груп мають право на позачергове і пільгове встановлення квартирних телефонів за рахунок видатків, що здійснюються з місцевих бюджетів і враховуються під час визначення обсягу міжбюджетних трансфертів. Порядок і умови встановлення телефонів особам з інвалідністю визначаються Кабінетом Міністрів України з урахуванням пропозицій всеукраїнських громадських організацій осіб з інвалідністю.

Згідно статті 17 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту за №3551-XII фінансування витрат, пов`язаних з введенням в дію цього Закону, здійснюється за рахунок коштів державного та місцевого бюджетів.

Частиною 6 статті 6 Закону України Про жертви нацистських переслідувань за №1584 -ІІІ передбачено, що фінансування витрат, пов`язаних з наданням пільг жертвам нацистських переслідувань, здійснюється за рахунок коштів державного та місцевих бюджетів.

Згідно статті 63 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи за № 796-XII фінансування витрат, пов`язаних з реалізацією цього Закону, здійснюється за рахунок коштів державного і місцевого бюджетів та інших джерел, не заборонених законодавством.

Відповідно до частини 2 статті 1 Закону України Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист за №203/98-ВР реалізація обов`язкових цільових державних і місцевих програм соціального захисту ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції, ветеранів податкової міліції, ветеранів державної пожежної охорони, ветеранів Державної кримінально-виконавчої служби України, ветеранів служби цивільного захисту, ветеранів Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України здійснюється за рахунок коштів державного та місцевих бюджетів.

Законом України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей від 20.12.1991 № 2011-ХІІ, а саме статтею 23 передбачено, що фінансове забезпечення витрат, пов`язаних з реалізацією цього закону, здійснюється за рахунок коштів, що передбачаються в Державному бюджеті України на відповідний рік. Пільги, компенсації та гарантії, передбачені цим Законом надаються за рахунок і в межах бюджетних асигнувань на утримання відповідних бюджетних установ.

Видатки на соціальний захист та соціальне забезпечення належать до видатків, що здійснюються з Державного бюджету України, при цьому, порядок та умови надання субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам визначаються Кабінетом Міністрів України (ст.87, ч.2 ст.97 Бюджетного кодексу України).

Відповідно до частин 1, 4 та 5 статті 20 Закону України Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії надання державних соціальних гарантій здійснюється за рахунок бюджетів усіх рівнів, коштів підприємств, установ та організацій та соціальних фондів на засадах адресності та цільового використання.

Розробка та виконання Державного бюджету України, бюджету Автономної Республіки Крим та місцевих бюджетів здійснюються на основі пріоритетності фінансування видатків для забезпечення надання державних соціальних гарантій.

Залучення підприємствами, установами, організаціями соціально-культурного, житлово-комунального, побутового обслуговування, закладами охорони здоров`я та освіти коштів з додаткових джерел фінансування, не заборонених законом, не є підставою для зменшення бюджетного фінансування відповідно до нормативів.

Слід зазначити, що ані Законом України Про телекомунікації, ані Правилами надання та отримання телекомунікаційних послуг не передбачено жодного обмеження щодо надання послуг у разі відсутності коштів на зазначені цілі.

Зі змісту підпункту б пункту 4 частини 1 статті 89 та частини 5 статті 102 Бюджетного кодексу України вбачається, що до видатків місцевих бюджетів належали, в тому числі видатки на відшкодування вартості послуг зв`язку наданих пільговим категоріям громадян, що проводились за рахунок субвенцій з Державного бюджету України на здійснення державних програм соціального захисту у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України №256 від 04.03.2002 затверджено Порядок фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету (далі по тексту Порядок №256) та встановлено, що головні розпорядники коштів місцевих бюджетів ведуть персоніфікований облік отримувачів пільг за соціальною ознакою згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 29 січня 2003р. №117 Про Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги, а також здійснюють розрахунки з постачальниками послуг на підставі поданих ними щомісячних звітів щодо послуг, наданих особам, які мають право на відповідні пільги.

В силу п.3 Порядку, в діючій редакції, головними розпорядниками коштів місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення є керівники головних управлінь, управлінь, відділів та інших самостійних структурних підрозділів місцевих держадміністрацій, виконавчих органів рад, до компетенції яких належать питання праці та соціального захисту населення.

Згідно з п.5 Порядку головні розпорядники коштів місцевих бюджетів щомісяця готують інформацію про фактично нараховані суми та акти звіряння розрахунків за надані послуги з підприємствами надавачами відповідних послуг і надсилають їх фінансовим органам райдержадміністрацій, виконкомів міських рад до 22 числа місяця, що настає за звітним щодо пільг з послуг зв`язку населенню.

В свою чергу, фінансові органи районних держадміністрацій, виконкомів міських рад на підставі актів звіряння, зазначених у п. 5 Порядку, щомісяця готують реєстри нарахованих сум та подають їх Міністерству фінансів, фінансовим органами обласних держадміністрацій, управління Державної казначейської служби області до 25 числа місяця, що настає за звітним щодо пільг з послуг зв`язку.

Управління державної казначейської служби області щомісяця подають Державній казначейській службі відповідні дані щодо фактично нарахованих сум пільг згідно з зазначеними реєстрами (п.6 Порядку № 256).

Міністерство фінансів, фінансові органи обласних держадміністрацій протягом двох операційних днів після отримання коштів субвенцій надають органам Державної казначейської служби платіжні доручення щодо перерахування цих коштів на рахунки районних бюджетів, бюджетів міст обласного значення пропорційно фактичним зобов`язанням з пільг громадян відповідних бюджетів на дату проведення платежів з їх оплати.

Щомісячні суми субвенцій перераховуються органами Державної казначейської служби на рахунки місцевих бюджетів з урахуванням їх обсягів, передбачених у бюджеті Автономної Республіки Крим, обласних бюджетах для відповідних місцевих бюджетів ( п. 7 Постанови).

Відповідно до п.8 Порядку (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) отримані місцевими бюджетами суми субвенцій перераховуються протягом одного операційного дня на рахунки головних розпорядників коштів, відкриті в територіальних управліннях Державної казначейської служби, для здійснення відповідних видатків. Головні розпорядники коштів місцевих бюджетів здійснюють у п`ятиденний строк розрахунки з постачальниками відповідних послуг і ведуть облік за видами пільг та житлових субсидій населенню на оплату, зокрема, послуг зв`язку.

Постановою Кабінету Міністрів України від 21.06.2017 № 426, яка набрала чинності з 24.06.2017, були внесені зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 №256.

Даними змінами з п. 1 Порядку №256 були виключені норми про те, що цей Порядок визначає відповідно до статті 102 Бюджетного кодексу України механізм фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення щодо надання пільг з послуг зв`язку за рахунок субвенцій з державного бюджету.

Таким чином до 24.06.2017 відшкодування вартості телекомунікаційних послуг, наданих позивачем пільговим категоріям громадян, повинно було проводитись відповідачем за рахунок субвенції з державного бюджету. Втім відповідні розрахунки з позивачем проведені не були.

Позивач належним чином виконав свій обов`язок, передбачений п.10 Положення про Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №117 від 29 січня 2003 року, стосовно щомісячного направлення відповідачу розрахунків видатків на відшкодування витрат, пов`язаних з наданням пільг у період з січня по грудень 2018 року (форма №2 пільга).

Згідно з ст.19 Закону України Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії виключно Законами України визначаються пільги, зокрема, щодо оплати послуг зв`язку та критерії їх надання. Державні соціальні гарантії є обов`язковими для всіх державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.

Законом України Про телекомунікації та Правилами надання та отримання телекомунікаційних послуг, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 11.04.2012 року №295, не передбачено жодного обмеження щодо надання послуг у разі відсутності коштів на зазначені цілі. Вказані норми законодавства закріплюють реалізацію державних соціальних гарантій певним категоріям громадян та є нормами прямої дії: безумовний обов`язок оператора телекомунікаційних послуг надавати послуги зв`язку тим категоріям громадян, які мають установлені законодавством пільги з їх оплати, кореспондує безумовний обов`язок держави в особі її органів відшкодувати вартість таких послуг суб`єкту господарювання, який їх надає.

Відповідно до Положення про управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної у місті Чернігові ради, затвердженого рішенням районної у місті ради 30.12.2015 №12-2/VII (далі Положення), Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної у місті Чернігові ради є виконавчим органом районної у місті ради. Управління забезпечує реалізацію державної політики у сфері соціально-трудових відносин, оплати і належних умов праці, зайнятості, трудової міграції, пенсійного забезпечення, соціального захисту та соціального обслуговування населення, в тому числі громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, а також ведення обліку осіб, що мають право на пільги за соціальною ознакою (п. 1.1., 2.1.1 Положення).

Основними функціями Управління, зокрема, є здійснення контролю за цільовим використанням бюджетних коштів, спрямованих на надання всіх видів державних допомог, забезпечення формування Єдиного державного автоматизованого реєстру пільговиків (ЄДАРП) шляхом ведення персоніфікованого обліку осіб, які згідно з чинним законодавством мають право на пільги, здійснення обліку пільговиків шляхом формування на кожного пільговика персональної облікової картки згідно з формою 1-пільга, звіряння інформації, що міститься в ЄДАРП, з інформацією, яка надходить від підприємств та організацій, що надають послуги, здійснення розрахунків з організаціями надавачами послуг за надані пільги окремим категоріям громадян (п. 2.2.30, 2.2.31, 2.2.32, 2.2.33 Положення).

Пунктами 3, 10, 11 Положення про Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.01.2003 № 117, встановлено, що структурні підрозділи з питань соціального захисту населення районних, районних у містах Києві та Севастополі держадміністрацій, виконавчих органів з питань соціального захисту населення міських, районних у містах (у разі їх утворення) рад (відповідач у справі): організовують збирання, систематизацію і зберігання зазначеної в пункті 2 цього Положення інформації та забезпечують її автоматизоване використання для контролю відомостей, які подаються підприємствами та організаціями, що надають послуги, для розрахунків за надані пільговикам послуги; ведуть облік пільговиків шляхом формування на кожного пільговика персональної облікової картки згідно з формою 1-пільга, в якій використовується реєстраційний номер облікової картки платника податків; вносять до Реєстру відповідні уточнення в разі визнання такими, що втратили чинність, чи зупинення дії окремих норм законодавчих актів, на підставі яких пільговики отримують пільги; надають консультації пільговикам, постраждалим учасникам масових акцій громадського протесту та членам їх сімей, підприємствам та організаціям, що надають послуги.

Підприємства та організації, що надають послуги, щомісяця до 25 числа подають уповноваженому органу на паперових та електронних носіях розрахунки щодо вартості послуг, наданих пільговикам у минулому місяці згідно з формою 2-пільга.

Уповноважений орган (відповідач у справі), у свою чергу, щомісяця: звіряє інформацію, що міститься в Реєстрі, з інформацією, яка надходить від підприємств та організацій, що надають послуги, і у разі виявлення розбіжностей щодо загальної кількості пільговиків або розміру пільг, що надаються конкретному пільговику, не провадить розрахунків, що стосуються виявлених розбіжностей, до уточнення цієї інформації (1); після проведення розрахунків з підприємствами та організаціями, що надають послуги, складає: реєстр погашення заборгованості перед підприємствами та організаціями, що надають послуги, згідно з формою 5-пільга, реєстр розрахунків згідно з формою 7-пільга та акти звіряння розрахунків за надані пільговикам послуги згідно з формою 3-пільга (2); до 15 числа подає: - фінансовим органам районних, районних у містах Києві та Севастополі держадміністрацій, виконавчих органів міських рад акти звіряння розрахунків згідно з формою 3-пільга; - Міністерству соціальної політики Автономної Республіки Крим, структурним підрозділам з питань соціального захисту населення обласних, Київської та Севастопольської міських держадміністрацій звіти згідно з формами 4-пільга та 6-пільга (3).

З огляду на вище наведене, суд дійшов висновку, що саме до компетенції відповідача належить забезпечення реалізації державної політики у сфері соціального захисту населення на території Деснянського району міста Чернігова, відтак, саме відповідач зобов`язаний здійснювати розрахунки з організаціями, що надають послуги особам, які згідно із чинним законодавством мають право на соціальні пільги. Між сторонами виникли правовідносини щодо надання позивачем послуг зв`язку пільговим категоріям громадян, а у відповідача щодо відшкодування позивачу розміру наданої позивачем пільги. При цьому, відповідно до ст.11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права і обов`язки.

На підтвердження факту надання телекомунікаційних послуг за період з 01.01.2018 по 31.12.2018 пільговим категоріям громадян Публічним акціонерним товариством Укртелеком в особі Чернігівської філії надані розрахунки видатків на відшкодування витрат, пов`язаних з наданням пільг за січень 2018 - грудень 2018 року (а.с. 17-75) та супровідні листи про направлення форми "2-пільга" за період з січня по грудень 2018 року відповідачу.

Факт отримання вказаної форми для здійснення розрахунків відповідач у справі не спростовує.

22.05.2019 позивачем направлялась відповідачу претензія №14-12/145 від 22.05.2019 з вимогою у термін до 03.06.2019 перерахувати кошти у сумі 1838363,04грн, що підтверджено наявними у матеріалах справи описом вкладення у цінний лист від 22.05.2019 та фіскальним чеком від 22.05.2019.

Відповіді на претензію відповідачем не надано.

Позивачем на адресу відповідача направлялись листи (копіїї яких додані до матеріалів справи), з вимогами забезпечення дотримання чинного законодавства щодо прийняття від Чернігівської філії «Укртелеком`щомісячних звітів формою « 2-пільга»

Як вбачається з матеріалів справи, позивач у період з травня 2016 по листопад 2016 щомісяця надсилав відповідачу розрахунки видатків на відшкодування витрат, пов`язаних з відшкодуванням пільг за формою « 2-пільга». Також позивачем на адресу відповідача направлялись розрахунки видатків на відшкодування витрат, пов`язаних з наданням пільг за період з січня 2018 по грудень 2018. Крім цього, позивачем в період з лютого 2018 по січень 2019 направлялись відповідачу листи щодо повернення актів звіряння.

Однак, відповідач в порушення приписів законодавства звірку не проводив, та ухилявся від складання актів звіряння розрахунків форми №3-пільга, копії яких додані до матеріалів справи.

Відповідач не здійснив відшкодування позивачу наданих послуг зв`язку пільговим категоріям населення та пільгове встановлення квартирних телефонів громадянам, у результаті за відповідачем утворилась заборгованість у розмірі 1838363,04 грн., що відповідачем не спростовано.

Як вбачається з матеріалів справи, сума боргу в частині відшкодування абонентної плати за користування телефоном, наданої позивачем пільговим категоріям населення в період з 01.01.2018 по 31.12.2018, становить1822200,93 грн,зокрема: у січні 2018 228947,52 грн; у лютому 2018 - 148066,14 грн, у березні 2018 року 148610,61 грн, у квітні 2018 року 148549,49 грн, у травні 2018 року 148273,96 грн, у червні 2018 року 147355,01 грн, у липні 2018 року 143800,85 грн, у серпні 2018 року 143256,10 грн, у вересні 2018 року 1411554,74 грн, у жовтні 2018 року 105474,00 грн, у листопаді 2018 року 160372,56 грн, у грудні 2018 року 157939,95 грн. За наведених обставин, суд доходить висновку, що позовні вимоги в частині стягнення заборгованості по відшкодуванню вартості телекомунікаційних послуг, наданих пільговим категоріям громадян за період з 01.01.2018 по 31.12.2018 є обгрунтованими і підлягають задоволенню.

Сума боргу в частині відшкодування пільг за встановлення позивачем квартирного телефону пільговим категоріям громадян становить за період з 01 травня 2016 року по 30 листопада 2016 року 949,20грн, зокрема: у травні 2016 року 67,20 грн, у червні 2016 року 151,20 грн, у липні 2016 року 193,20 грн, у серпні 2016 року 151,20 грн, у вересні 2016 року 84,00 грн, у жовтні 2016 року - 67,20 грн, у листопаді 2016 235,20 грн. Сума боргу в частині відшкодування встановлення на пільгових умовах квартирних телефонів абонентам у травні 2018 року - 168,00грн та в липні 2018 року -84,00грн.

Відповідачем не заперечується правомірність надання позивачем пільг з встановлення квартирного телефону пільговим категоріям населення, які одночасно користуються пільгою зі сплати абонентної плати за користування телефоном.

Позивачем доведено та матеріалами справи підтверджено, що останнім понесено витрати з наданням пільг на послуги зв`язку споживачам, визначеним Законами України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту, Про жертви нацистських переслідувань, Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист, Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, Про охорону дитинства, Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні на загальну суму 1838363,04грн.

Право позивача на отримання компенсації вартості наданих телекомунікаційних послуг пільговим категоріям споживачів, підлягає реалізації і захисту, незважаючи на те, що Законом України Про Державний бюджет України на 2018 рік видатків на ці потреби не передбачено, оскільки фінансові зобов`язання держави виникли не з наведеного Закону, а з законодавства, яким унормовано надання соціальних пільг певній категорії осіб, а також з нормативно-правових актів, якими встановлено порядок здійснення розрахунків з постачальниками, зокрема, телекомунікаційних послуг таким категоріям споживачів. Таку ж правову позицію викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2018 року у справі №927/291/17.

Поряд з цим, чинне законодавство України не передбачає обов`язковості укладення договору про відшкодування витрат за надані послуги зв`язку пільговим категоріям громадян, оскільки зобов`язання сторін у такому випадку виникають безпосередньо із Законів України.

Слід зазначити, що сторонами не заперечується факт надання послуг пільговим категоріям населення, при цьому, відповідач наголошує на відсутності бюджетного фінансування та, як наслідок, неможливості відшкодувати позивачу витрати за надані послуги.

Згідно з ст.617 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Частиною 2 статті 218 Господарського кодексу України та статті 617 Цивільного кодексу України не передбачено такої підстави для звільнення від відповідальності, як відсутність у боржника необхідних коштів.

Конституційний Суд України неодноразово висловлював правову позицію щодо неможливості поставити гарантовані законом виплати, пільги тощо у залежність від видатків бюджету (рішення від 20.03.2002 № 5-рп/2002, від 17.03.2004 № 7-рп/2004, від 01.12.2004 № 20-рп/2004, від 09.07.2007 № 6-рп/2007).

Так, Конституційним Судом України у рішенні від 09.07.2007 у справі №6-рп/2007 про соціальні гарантії громадян висловлені правові позиції, які полягають у тому, що: Утверджуючи і забезпечуючи права і свободи громадян, держава окремими законами України встановила певні соціальні пільги, компенсації і гарантії, що є складовою конституційного права на соціальний захист і юридичними засобами здійснення цього права, а тому відповідно до частини другої статті 6, частини другої статті 19, частини першої статті 68 Конституції України вони є загальнообов`язковими, однаковою мірою мають додержуватися органами державної влади, місцевого самоврядування, їх посадовими особами. Невиконання державою своїх соціальних зобов`язань щодо окремих осіб ставить громадян у нерівні умови, підриває принцип довіри особи до держави, що закономірно призводить до порушення принципів соціальної, правової держави…… Закон про Державний бюджет України як правовий акт, чітко зумовлений поняттям бюджету як плану формування та використання фінансових ресурсів, має особливий предмет регулювання, відмінний від інших законів України - він стосується виключно встановлення доходів та видатків держави на загальносуспільні потреби, зокрема і видатків на соціальний захист і соціальне забезпечення, тому цим законом не можуть вноситися зміни, зупинятися дія чинних законів України, а також встановлюватися інше (додаткове) правове регулювання відносин, що є предметом інших законів України…. Метою і особливістю закону про Державний бюджет України є забезпечення належних умов для реалізації положень інших законів України, які передбачають фінансові зобов`язання держави перед громадянами, спрямовані на їх соціальний захист, у тому числі й надання пільг, компенсацій і гарантій. Отже, при прийнятті закону про Державний бюджет України мають бути дотримані принципи соціальної, правової держави, верховенства права, забезпечена соціальна стабільність, а також збережені пільги, компенсації і гарантії, заробітна плата та пенсії для забезпечення права кожного на достатній життєвий рівень (стаття 48 Конституції України). Оскільки предмет закону про Державний бюджет України чітко визначений у Конституції України, Кодексі, то цей закон не може скасовувати чи змінювати обсяг прав і обов`язків, пільг, компенсацій і гарантій, передбачених іншими законами України..

Разом із тим держава, запроваджуючи певний механізм правового регулювання відносин, зобов`язана забезпечити його реалізацію. У протилежному випадку всі негативні наслідки відсутності правового регулювання покладаються на державу.

Відповідно до статті 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини від 23.02.2006 № 3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Згідно з практикою Європейського Суду з прав людини, а саме, у справі Кечко проти України (заява № 63134/00), Європейський Суд зауважив, що держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату надбавок з державного бюджету, однак свідома відмова в цих виплатах не допускається, доки відповідні положення є чинними (пункт 23 рішення Суду). У пункті 26 вказаного рішення зазначено, що органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.

У Рішенні Європейського Суду з прав людини у справі Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України від 18.10.2005 та у справі Бакалов проти України від 30.11.2004 зазначено, що відсутність бюджетних коштів, передбачених у видатках Державного бюджету України, не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання (пункти 48 та 40 рішень відповідно).

З огляду на викладене, доводи відповідача про відсутність субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на здійснення державних програм соціального захисту населення, а також відсутність призначень на здійснення таких програм в місцевому бюджеті, а відтак і відсутність у управління соціального захисту населення можливості здійснити ці виплати, судом відхиляються, оскільки відсутність бюджетних коштів не виправдовує бездіяльність органу державної влади чи місцевого самоврядування та не є підставою для уникнення від виконання зобов`язання.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 08.10.2018 у справі № 911/2865/17, від 17.10.2018 у справі №923/900/17.

До того ж, в силу частини 6 статті 48 Бюджетного кодексу України зобов`язання щодо виплати субсидій, допомог, пільг по оплаті за надані послуги та компенсації громадянам з бюджету, на що згідно із Законами України мають право відповідні категорії громадян, обліковуються органами Державної казначейської служби України незалежно від визначених на цю мету бюджетних призначень. Зазначена норма є спеціальною по відношенню до загальних положень частин 1-4 статті 48 Бюджетного кодексу України.

Тобто, право позивача на отримання компенсації вартості телекомунікаційних послуг, наданих позивачем пільговим категоріям споживачів, підлягає реалізації і захисту, незважаючи на те, що видатків на ці потреби не було передбачено, оскільки законодавство, що визначає фінансові зобов`язання держави, має первинний характер, а бюджетне законодавство похідний від нього характер.

Як свідчать матеріали справи, на Управління транспорту та зв`язку Чернігівської міської ради, всупереч твердженням відповідача, не покладались функції з фінансування місцевих програм на відшкодування пільг по оплаті послуг зв`язку окремим категоріям громадян за рахунок коштів місцевого бюджету.

Вартість послуг зв`язку наданих позивачем у 2018 році пільговим категоріям населення, облікованим на території Деснянської районної у місті Чернігові ради, не була компенсована ні за рахунок програми, про яку зазначав відповідач, а ні будь-яким іншим шляхом.

Стаття 129 Конституції України відносить до основних засад судочинства змагальність сторін.

За загальним правилом обов`язок доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини. Обов`язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення. Це стосується позивача, який повинен доказати факти, на підставі яких пред`явлено позов, а також відповідача, який має можливість доказувати факти, на підставі яких він будує заперечення проти позову.

Відповідно до ч. 1, 3 ст.74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно зі ст. 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Приписам ст. 78, 79 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно зі ст.86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Беручи до уваги наведені вище обставини, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, суд доходить висновку про задоволення позову у сумі 1838363,04грн, яка складається із 1837161,84грн заборгованості за користування телефоном на пільгових умовах та 1201,20 грн заборгованості за надані пільги за встановлення телефону.

Судові витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача з урахуванням приписів ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись статтями 42, 73-80, 86, 129, 165, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної у м.Чернігові ради, (, вул. Шевченка, 44, м. Чернігів, 14027) на користь Публічного акціонерного товариства Укртелеком (бульв. Шевченка, 18, м.Київ, 01601) в особі Чернігівської філії Публічного акціонерного товариства Укртелеком (просп. Миру, 28, м. Чернігів, 14000, код ЄДРПОУ 21560,04 грн заборгованості з компенсації пільг.

3. Стягнути з Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної у м.Чернігові ради, (, вул. Шевченка, 44, м. Чернігів, 14027) на користь Публічного акціонерного товариства Укртелеком (бульв. Шевченка, 18, м.Київ, 01601) в особі Чернігівської філії Публічного акціонерного товариства Укртелеком (просп. Миру, 28, м. Чернігів, 14000, ) 27575,45 грн судового збору.

4.Накази видати після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено та підписано 31 липня 2019 року.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду подається до Північного апеляційного господарського суду, з урахуванням п. 17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України, у строки, визначені ст. 256 цього Кодексу.

Суддя С.В. Белов

Веб-адреса Єдиного державного реєстру судових рішень, розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет: http://reyestr.court.gov.ua/