ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

"05" серпня 2019 р. Справа № 903/554/19

Суддя Господарського суду Волинської області Вороняк А.С., розглянувши заяву Фізичної особи-підприємця Шугая Петра Васильовича

про вжиття заходів забезпечення позову по справі

за позовом Фізичної особи-підприємця Шугая Петра Васильовича, м. Луцьк

до відповідача: Луцької міської ради, м. Луцьк

про визнання недійсним та скасування рішення, визнання укладеною додаткову угоду

без повідомлення учасників справи

Встановив:

фізична особа-підприємець Шугай Петро Васильович звернувся з позовом до Луцької міської ради, в якій просять визнати недійсним та скасувати рішення Луцької міської ради від 26.06.2019р. №58/15 "Про відмову фізичній особі-підприємцю Шугаю П.В. у поновленні договору оренди землі для обслуговування ринку "Шанс" на вул. Кравчука (площею 0,0115 га)" та визнати укладеною додаткову угоду про поновлення договору оренди землі зареєстрованого у Державному реєстрі земель від 22.03.2010 за №39, площею 0,0115 га, для обслуговування ринку "Шанс" на вул. Кравчука в м. Луцьку, кадастровий номер НОМЕР_1 , в запропонованій останнім редакції.

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач належним чином виконував умови договору оренди землі, зареєстрованого в Державному реєстрі земель 22.03.2010р. за №39 з додатковими угодами від 30.05.2016р. та від 25.09.2017р. про поновлення договору оренди землі. Звернувся у строк, встановлений договором оренди землі та ст.33 ЗУ "Про оренду землі" до відповідача із заявою про намір продовжити строк дії договору оренди землі на той самий строк і на тих самих умовах, проте відповідач прийняв, протиправне на думку позивача, рішення від 26.06.2019р. №58/15 "Про відмову фізичній особі-підприємцю Шугаю П.В. у поновленні договору оренди землі для обслуговування ринку "Шанс" на вул. Кравчука (площею 0,0115 га)". Крім того, позивач зазначає, що рішенням Господарського суду Волинської області від 07.02.2019р. у справі №903/839/18 позов фізичної особи-підприємця Шугая Петра Васильовича до Луцької міської ради задоволено, договір оренди землі загальною площею 0,0115 га по вулиці Кравчука у місті Луцьку (кадастровий номер НОМЕР_1 ) для обслуговування ринку "Шанс", укладений 23.02.2010р. між Луцькою міською радою (місто Луцьк, вулиця Богдана Хмельницького, 19, ) та Фізичною особою-підприємцем Шугаєм Петром Васильовичем ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_2 ) та зареєстрований в Державному реєстрі земель 22.03.2010р. за №39, з додатковою угодою про поновлення договору оренди землі від 30.05.2016р. (право оренди земельної ділянки зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 23.06.2016р., номер запису про інше речове право 15190386) та додатковою угодою №2 до договору оренди землі від 25.09.2017р., визнано поновленим на тих самих умовах строком на один рік з 23.06.2018р. до 23.06.2019р. Визнано недійсним та скасувано рішення Луцької міської ради №48/102 від 31.10.2018р. "Про відмову фізичній особі-підприємцю Шугаю Петру Васильовичу у поновлені договору оренди землі для обслуговування ринку "Шанс" на вул. Кравчука (площею 0,0115 га)".

Ухвалою Господарського суду Волинської області від 31.07.2019р. за вказаним позовом було відкрито провадження у справі, постановлено справу розглядати за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 21.08.2019р., запропоновано учасникам судового процесу надати суду докази.

01.08.2019р. позивачем на адресу суду подано заяву б/н від 01.08.2019р. (вх.№01-60/21/19) про вжиття заходів забезпечення позову, в якій просить суд дану заяву задоволити та до набрання рішенням законної сили:

1. Заборонити Луцькій міські раді (43025, м. Луцьк, вул. Богдана Хмельницького, 19, ідентифікаційний код юридичної особи 34745204), передавати в користування (постійне користування, оренду, суборенду) або будь-яким іншим способом відчужувати земельну ділянку для обслуговування ринку «Шанс», площею 0,0115 га, кадастровий номер НОМЕР_1 , що розташована на вул. Кравчука в м. Луцьк ;

2. Заборонити Луцькій міській раді (43025, м. Луцьк, вул. Богдана Хмельницького, 19, ідентифікаційний код юридичної особи 34745204), реєстраторам речових прав на нерухоме майно вчиняти дії щодо реєстрації в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно права постійного користування земельною ділянкою для обслуговування ринку «Шанс», площею 0,0115 га, кадастровий номер НОМЕР_1 , що розташована на вул. Кравчука в м. Луцьк .

В обґрунтування вказаної заяви, позивач зазначає, що 26.06.2019 року рішенням Луцької міської ради №58/15 «Про відмову фізичній особі-підприємцю Шугаю П.В. у поновленні договору оренди землі для обслуговування ринку «Шанс» на вул. Кравчука (площею 0,0115 га)» відмовлено ФОП Шугаю П.В. у поновленні договору оренди землі на вул. Кравчука, площею 0,0115 га кадастровим номером НОМЕР_1 , для обслуговування ринку «Шанс». Не погоджуючись з вказаним рішенням Луцької міської ради та вважаючи, що договір оренди землі на вул. Кравчука, площею 0,0115 га кадастровим номером НОМЕР_1 підлягає поновленню на підставі ст. 33 Закону України «Про оренду землі» позивачем подано позов.

З огляду на протиправність оскаржуваного рішення, належне виконання позивачем умов договору оренди землі, дотримання строків і процедури повідомлення про намір реалізувати своє переважне право на поновлення договору оренди на новий строк, на підставі ч.5 ст. 33 Закону України «Про оренду землі», позивач вважає, що договір оренди землі, укладений між Луцькою міською радо та фізичною особою-підприємцем Шугаєм Петром Васильовичем зареєстрований у Державному реєстрі земель від 22.03.2010р. за №39, підлягає поновленню на тих самих умовах і на той самий строк, шляхом визнання укладеною додаткової угоди про поновлення договору оренди землі в редакції, яка була підписана та подана відповідачу.

31.07.2019 року з офіційного сайту Луцької міської ради, позивачу стало відомо, що на чергову сесію Луцької міської ради підготовлений проект рішення «Про надання КП «Луцькі ринки» в постійне користування земельної ділянки для обслуговування ринку «Шанс» на вул. Кравчука (0,0266)».

Відповідно до вказаного проекту рішення пропонується:

« 1. Надати в постійне користування комунальному підприємству "Луцькі ринки" земельну ділянку на вул . Кравчука , площею 0,0115 га, кадастровим номером НОМЕР_1 для обслуговування ринку "Шанс", згідно з додатком.

2. Зобов`язати комунальне підприємство "Луцькі ринки":

2.1 Зареєструвати право постійного користування на земельну ділянку в порядку, визначеному чинним законодавством України.

2.2 Виконувати обов`язки землекористувача відповідно до вимог статті 96 Земельного кодексу України.

2.3 Забезпечувати збереження та вільний доступ до мереж міських інженерних комунікацій, що проходять по зазначеній території, для проведення ремонтних та профілактичних робіт».

З огляду на те, що проектом рішення Луцької міської ради, остання має намір надати в постійне користування Комунальному підприємству "Луцькі ринки" земельну ділянку на вул. Кравчука, площею 0,0115 га, кадастровим номером НОМЕР_1 для обслуговування ринку "Шанс", а КП «Луцькі ринки» відповідно зареєструють право постійного користування на зазначену земельну ділянку. Зміна користувача (орендаря) в підсумку завдасть шкоди правам та інтересам позивача, оскільки після надання зазначеної земельної ділянки в постійне користування КП "Луцькі ринки" та реєстрації за ним такого права, до вирішення справи по суті, Луцька міська рада, як власник земельної ділянки та КП «Луцькі ринки», як користувач, зможуть вчиняти дії щодо демонтажу належних позивачу торгових рядів, які розташовані на спірній земельні ділянці, укладати договори на оренду торгового місця з підприємцями, які на даний час мають договірні відносини з ФОП Шугаєм П.В ..

В даному випадку оцінюючи заяву сторони та її обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин в їх сукупності та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про необґрунтованість заяви позивача про вжиття заходів до забезпечення позову, з огляду на таке.

Відповідно до ст. 136 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Частиною 1 ст. 137 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною відповідачу вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання.

Відповідно до ч.ч. 1, 6 ст. 140 ГПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи. Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

Забезпечення позову є однією з найважливіших гарантій захисту прав, свобод та інтересів юридичних осіб, певним заходом для створення можливості реального виконання рішення суду, у разі задоволення позовних вимог; прийняття передбачених законом заходів щодо забезпечення позову є правом суду, який розглядає спір. Заходи про забезпечення позову застосовується судом, виходячи з обставин справи, змісту заявлених позовних вимог.

Забезпечення позову є засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи.

Інститут забезпечення позову в господарському процесі існує виключно з метою забезпечення гарантії виконання майбутнього судового рішення.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод "Право на ефективний засіб юридичного захисту" встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів до забезпечення позову.

Згідно п. 1 чинної на даний час постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. №16 "Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову" особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову. У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Пунктом 2 зазначеної постанови передбачено, що забезпечення позову, як засіб запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, може застосовуватись як за основним, так і за зустрічним позовом на будь-якій стадії процесу, включаючи перегляд рішення, ухвали, постанови (далі - рішення) в апеляційному або у касаційному порядку. Питання про забезпечення позову може вирішуватися господарським судом як без проведення окремого судового засідання, так і в засіданні з викликом представників сторін, інших учасників судового процесу із заслуховуванням їх думки.

Суд звертає увагу, що при вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Отже, питання задоволення заяви сторони у справі про застосування заходів до забезпечення позову вирішується судом в кожному конкретному випадку виходячи з характеру обставин справи, що дозволяють зробити висновок щодо утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду у випадку невжиття заходів забезпечення позову.

Відповідно до п. 3 вказаної постанови достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду. Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії. Обрані заходи до забезпечення позову не повинні мати наслідком повне припинення господарської діяльності суб`єкта господарювання, якщо така діяльність, у свою чергу, не призводитиме до погіршення стану належного відповідачеві майна чи зниження його вартості.

Пунктом 9 цієї постанови визначено, що виносячи ухвалу про заборону відповідачеві вчиняти певні дії, господарський суд повинен точно визначити, які саме дії забороняється вчиняти. Помилковими слід визнавати ухвали, якими боржникам забороняється користуватись їх майном, якщо через особливості цього майна користування ним не тягне знищення або зменшення його цінності. За наявності підстав для застосування такого заходу до забезпечення позову господарський суд може заборонити витрачання майна на власні потреби, відчуження його у будь-який спосіб, у тому числі здійснення тих чи інших платежів або перерахування авансом певних сум тощо. Якщо з урахуванням особливостей майна користування ним не тягне за собою його знищення або зменшення його цінності, то для задоволення заяви про забезпечення позову шляхом заборони відповідачеві користуватися таким майном підстави, як правило, відсутні. Такі правила повинні застосовуватись і до інших осіб, яким забороняється вчинення дій щодо предмета спору. Господарський суд не повинен вживати таких заходів до забезпечення позову, які фактично є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Відповідно до п. 4 постанови Верховного Суду України "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" від 22.12.2006р. №9, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до ст. 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зі змісту ст. 77 ГПК України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частинами 1, 2, 3 ст. 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008р. зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Відповідно до частини 1 статті 14 ГПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В даному випадку, всупереч вимогам статті 74 Господарського процесуального кодексу України заявником не надано належних, допустимих та достатніх доказів того, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду, як і не надано суду жодних доказів в підтвердження існування реальної загрози того, що подальші можливі дії Луцької міської ради будуть спрямовані на відчуження вищевказаного нерухомого майна на користь інших осіб.

Як вбачається із заяви Фізичної особи-підприємця Шугая Петра Васильовича про вжиття заходів до забезпечення позову, остання не містить обґрунтованих доводів щодо реальних, існуючих обставин, які вказують на ймовірну складність або неможливість виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог, так само як і не містить будь-якого документального обґрунтування наявності фактичних обставин, які свідчать про загрозу невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

В заяві про забезпечення позову містяться лише загальні міркування та припущення заявника стосовно того, що подальші дії Луцької міської ради будуть спрямовані на передання земельної ділянки по вул. Кравчука , площею 0,0115 га, кадастровим номером НОМЕР_1 в постійне користування комунальному підприємству "Луцькі ринки" для обслуговування ринку "Шанс" та за реєстрацію права постійного користування на зазначену земельну ділянку за КП «Луцькі ринки».

Суд, розглядаючи зазначений спір, встановлює відповідність чи невідповідність рішень органу місцевого самоврядування вимогам законодавства та наявність чи відсутність у зв`язку із цим порушень прав позивача та в подальшому визнання укладеною додаткової угоди. Визнання недійсними рішень та їх скасування, визнання укладеною додаткової угоди не потребує видачі наказу за умови задоволення цих вимог. Право позивача захищається шляхом визнання недійсним рішення та відповідного укладення додаткової угоди, а не передачі майна чи вчинення конкретних дій. Заявником не доведено, що невжиття, визначених ним заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Долучений заявником (позивачем) проект рішень міської ради «Про надання КП "Луцькі ринки" в постійне користування земельної ділянки для обслуговування ринку "Шанс" на вул. Кравчука (0,0266)», не є остаточним документом, що може підтверджувати наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування забезпечення позову.

Крім того, лист Виконавчого комітету Луцької міської ради від 11.05.2019р. №1.1-11/2534/2019 також не є тим належним доказом на підтвердження фактичних обставин, з якими пов`язується застосування забезпечення позову, оскільки лист носить інформативний характер та не встановлює відповідних фактів.

Як роз`яснено у постанові Пленуму Вищого господарського суду України №16 від 26.12.2011р. "Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову" заходи до забезпечення позову застосовуються господарським судом за заявою сторони, прокурора або з ініціативи господарського суду як гарантія реального виконання рішення суду.

Потенційна можливість вчинення відповідачем дій, які будуть перешкоджати позивачу без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення заяви про забезпечення позову.

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"). У відповідності до приписів ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі "Пантелеєнко проти України" зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. При чому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування.

Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Крім того, з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 74 ГПК України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

За таких обставин та з огляду на те, що заява про забезпечення позову ґрунтується лише на необгрунтованих припущеннях заявника та останнім не доведено, що невжиття, визначених ним заходів забезпечення позову може істотно ускладнити, унеможливити виконання рішення суду або вплинути на ефективний захист, поновлення порушених чи оспорюваних прав, інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду, суд дійшов висновку про необхідність відмови у задоволенні поданої заяви про забезпечення позову.

Керуючись ст.ст. 136-138, 140, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

у х в а л и в:

у задоволенні заяви Фізичної-особи підприємця Шугая Петра Васильовича від 01.08.2019р. про забезпечення позову шляхом заборони Луцькій міській раді (43025, м. Луцьк, вул. Богдана Хмельницького, 19, ідентифікаційний код юридичної особи 34745204) до набрання рішенням законної сили:

1. передавати в користування (постійне користування, оренду, суборенду) або будь-яким іншим способом відчужувати земельну ділянку для обслуговування ринку «Шанс», площею 0,0115 га, кадастровий номер НОМЕР_1 , що розташована на вул. Кравчука в м. Луцьк ;

2. реєстраторам речових прав на нерухоме майно вчиняти дії щодо реєстрації в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно права постійного користування земельною ділянкою для обслуговування ринку «Шанс», площею 0,0115 га, кадастровий номер НОМЕР_1 , що розташована на вул . Кравчука в м. Луцьк - відмовити.

Відповідно до ст. 235 ГПК України ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Ухвала про відмову у забезпеченні позову підлягає оскарженню в апеляційному порядку до Північно-західного апеляційного господарського суду в строки та в порядку, визначені ст. 256 ГПК України, підпунктом 17.5 пункту 17 Перехідних положень ГПК України.

Ухвала підписана 05.08.2019р.

Інформацію по справі можна отримати на сторінці суду на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою: http://vl.arbitr.gov.ua.

Суддя А. С. Вороняк