ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" червня 2019 р. Справа№ 920/872/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Смірнової Л.Г.

суддів: Дідиченко М.А.

Суліма В.В.

за участю секретаря судового засідання Огірко А.О.

за участю представників згідно протоколу судового засідання від 18.06.2019

розглянув апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Васіна Івана Миколайовича на рішення Господарського суду Сумської області від 14.02.2019 (повний текст складено 25.02.2018)

у справі №920/872/18 (суддя Котельницька В.Л.)

за позовом Фізичної особи-підприємця Васіна Івана Миколайовича

до Публічного акціонерного товариства Акціонерного банку «Укргазбанк» в особі Сумської обласної дирекції Акціонерного банку «Укргазбанк»

про визнання пунктів кредитного договору такими, що втратили чинність та визнання дій з нарахування процентів та штрафних санкцій незаконними,

1. Зміст заяви та пояснення по суті

1.1. Фізична особа-підприємець Васін Іван Миколайович звернувся до Господарського суду Сумської області з позовом до Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» в особі Сумської обласної дирекції Акціонерного банку «Укргазбанк» про визнання пунктів 3.4, 3.6, 3.7, 3.9 Кредитного договору №043-К від 28.10.2011, укладеного між позивачем та відповідачем, такими, що втратили чинність з 04.07.2013 та про визнання незаконними дій ПАТ «Укргазбанк» щодо нарахування процентів за кредитом та штрафних санкцій за період з 29.07.2013 по 19.08.2014 та за період з 20.08.2014 по 06.07.2016.

1.2. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що зверненням 04.07.2013 до суду з позовом до позивача відповідач фактично змінив строк дії кредитного договору, відтак положення оспорюваних пунктів щодо нарахування процентів за користування кредитними коштами втратили чинність з вказаної дати, а тому, на думку позивача, дії відповідача по нарахуванню процентів за кредитом та штрафних санкцій за період з 29.07.2013 по 19.08.2014 та за період з 20.08.2014 по 06.07.2016 є незаконними.

З цих підстав позивач просив задовольнити позов, стягнути з відповідача на свою користь понесені збитки у розмірі 54 621,78 грн, а також понесені ним по справі судові витрати.

1.3. Відповідач проти позову заперечив та зазначив про відсутність правових підстав для задоволення позову. Відповідач стверджував, що при неповерненні кредиту у строк, у тому числі у строк виконання основного зобов`язання, банк має право нараховувати проценти до дня простроченої заборгованості, оскільки строк дії кредитного договору був встановлений сторонами до повного виконання сторонами зобов`язань. Крім того, відповідач посилався на п. 3.6 кредитного договору та зазначав, що проценти нараховуються банком щомісячно за період з дати виникнення простроченої заборгованості по останній календарний день місяця, в якому виникла така заборгованість, або до дня погашення простроченої заборгованості.

Також, відповідач у відзиві просив суд застосувати наслідки спливу строку позовної давності до позовних вимог Фізичної особи-підприємця Васіна Івана Миколайовича.

2. Обставини, встановлені місцевим та апеляційним судом

2.1. 28.11.2011 між Публічним акціонерним товариством «Укргазбанк» (далі - відповідач, банк) та Фізичною особою-підприємцем Васіним Іваном Миколайовичем (далі - позивач, позичальник) було укладено кредитний договір №043-К, згідно з умовами якого позивачу було надано кредит на придбання основних засобів у сумі 700 000,00 грн, зі сплатою процентів за користування кредитними коштами в розмірі 18% річних, зі строком кредитування з 28.10.2011 по 24.10.2014, при цьому позичальник у будь-якому випадку був зобов`язаний повернути кредит у повному обсязі в строки (терміни), зазначені в графіку погашення кредиту.

2.2. Згідно з п. 3.3, 3.4 договору нарахування процентів по договору здійснюється на суму фактичного щоденного залишку заборгованості за отриманими коштами, виходячи з процентної ставки у розмірі, визначеному в п. 1.1 договору. При розрахунку процентів використовується метод «факт/факт», виходячи із фактичної кількості днів у місяці та у році. Проценти нараховуються банком щомісячно, не пізніше останнього банківського дня місяця, за період з дати надання кредиту по останній календарний день місяця, в якому наданий кредит, та надалі з першого дня по останній календарний день місяця, в день дострокового погашення заборгованості по кредиту, а також в день закінчення строку, на який надано кредит, у відповідності з п. 1.3 договору, за період з першого календарного дня місяця, в якому відбувається погашення кредиту, по день, що передує дню погашення кредиту. Проценти сплачуються позичальником щомісячно, не пізніше 5 (п`ятого) числа місяця, наступного за місяцем користування кредитом, а також в день закінчення строку, на який надано кредит, у відповідності з п. 1.3 договору, в день повного погашення заборгованості по кредиту, в день дострокового погашення заборгованості по кредиту, або в день дострокового розірвання договору.

2.3. Пунктом 3.6 кредитного договору передбачено, що за користування кредитними коштами, що не повернуті в строки/терміни, передбачені цим договором (прострочена заборгованість), процентна ставка встановлюється в розмірі 23 (двадцять три) % річних. Нарахування процентів за користування кредитними коштами, що не повернуті в строки/терміни, передбачені цим договором (прострочена заборгованість), здійснюється на суму фактичного щоденного залишку простроченої заборгованості по кредиту, виходячи з процентної ставки, зазначеної в першому абзаці цього пункту договору.

2.4. За умовами пункту 3.7 кредитного договору у випадку, якщо банком застосовані до позичальника штрафні санкції у вигляді пені, остання розраховується банком з дати виникнення обставин, що є підставою для застосування пені, до дати припинення цих обставин включно.

2.5. У пункті 3.9 договору № 043-К за взаємною домовленістю сторін погоджено, що у разі невиконання позичальником умов п. 4.1, цього договору процентна ставка за користування кредитними коштами в межах строку кредитування встановлюється в розмірі 21 (двадцять один) % річних, та нараховується Банком у період, починаючи з першого календарного дня місяця, наступного за кварталом, у якому позичальником не виконані вимоги п. 4.1 цього договору та закінчується останнім календарним днем кварталу, у якому позичальником виконані зазначені зобов`язання. Порядок нарахування та сплати таких процентів визначений п. п. 3.3 та 3.4 цього договору.

2.6. Пунктом 5.3.3 договору визначено, що банк має право відмовитися від надання позичальнику передбаченого договором кредиту частково або в повному обсязі, а також вимагати дострокового повного виконання позичальником своїх зобов`язань по цьому договору, включаючи нараховані проценти за користування кредитними коштами, комісії та штрафні санкції, у випадках, коли: позичальник не виконав у строк свої зобов`язання по поверненню кредиту (його частини) та/або сплаті плати за кредит, та/або інші зобов`язання по сплаті грошових коштів, передбачені договором; позичальником або майновим поручителем не виконуються зобов`язання, прийняті ними відповідно до укладених договорів забезпечення; інша ніж обтяжував особа набула права стягнення на предмет застави (іпотеки); порушено справу про банкрутство позичальника або майнового поручителя; подано позов про визнання недійсними у повному обсязі чи в частині та/або неукладеними цього договору та/або договорів забезпечення виконання позичальником зобов`язань; позичальником порушено порядок погашення кредиту згідно графіку погашення кредиту; погіршився фінансовий стан позичальника (наявність збиткової діяльності за даними балансу на дві звітні дати поспіль, зменшення надходжень коштів на поточний рахунок більш як на 50 відсотків у порівнянні з попереднім місяцем та інше); позичальником не виконуються умови, передбачені Розділом ІУ та пп. 5.2.13, 5.2.19 договору; позичальником порушено умови договору, зокрема, використано кредит не за цільовим призначенням; позичальником не виконано умови Розділу УІІ договору; виникли будь-які обставини, які явно свідчать про те, що наданий позичальникові кредит своєчасно не буде повернений.

2.7. В пункті 6.3 договору сторони домовились, що за порушення визначених в цьому договорі строків (термінів) повернення кредиту та/або сплати процентів за користування кредитними коштами та/або комісійних винагород позичальник зобов`язаний сплатити банку неустойку (пеню), яка обчислюється від суми простроченого платежу, у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період за який сплачується пеня.

2.8. Пунктом 9.11 кредитного договору передбачено, що він набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за цим договором.

2.9. У зв`язку з порушенням позивачем своїх зобов`язань за кредитним договором відповідач - ПАТ «Укргазбанк» в особі Сумської обласної дирекції Акціонерного банку «Укргазбанк», у серпні 2013 року звернувся до Господарського суду Сумської області з вимогою стягнути з Фізичної особи-підприємця Васіна Івана Миколайовича заборгованість, що виникла станом на 29.07.2013 в сумі 526 058,31 грн, в тому числі: заборгованість за кредитом строкова, заборгованість за кредитом прострочена, заборгованість за процентами строкова, заборгованість за процентами прострочена, пеня за несвоєчасну сплату кредиту, пеня за несвоєчасну сплату процентів.

Рішенням господарського суду Сумської області від 19.08.2013 у справі №920/1145/13 позов ПАТ «Укргазбанк» в особі Сумської обласної дирекції Акціонерного банку «Укргазбанк» задоволено. Ухвалою суду від 10.04.2014 вказане рішення розстрочене на 66 місяців.

2.10. У вересні 2014 року ПАТ «Укргазбанк» в особі Сумської обласної дирекції Акціонерного банку «Укргазбанк» повторно звернулося до суду з позовом до Фізичної особи-підприємця Васіна Івана Миколацвича про стягнення заборгованості за нарахованими процентами та штрафними санкціями в сумі 157 657,85 грн, що виникла за період з 29.07.2013 по 19.08.2014.

Рішенням господарського суду Сумської області від 01.10.2014 у справі №920/1567/14 позов задоволено. Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 17.02.2015 рішення суду від 01.10.2014 в частині стягнення штрафних санкцій в сумі 49 830,33 грн скасовано та в задоволенні позовних вимог в даній частині відмовлено, в іншій частині рішення суду залишено без змін. Постановою Вищого господарського суду України від 16.09.2015 постанову Харківського апеляційного господарського суду від 17.02.2015 залишено без змін.

2.11. 05.08.2016 ПАТ «Укргазбанк» в особі Сумської обласної дирекції Акціонерного банку «Укргазбанк» звернувся до Господарського суду Сумської області з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за нарахованими процентами та штрафними санкціями в сумі 211 101,28 грн, що виникла за період з 20.08.2014 по 06.07.2016.

Рішенням господарського суду Сумської області від 12.09.2016 у справі №920/762/16 позов задоволено, рішення набрало законної сили.

2.12. 24.05.2018 відповідач звернувся до Господарського суду Сумської області з позовною заявою, в якій просив суд стягнути з позивача на свою користь заборгованість в сумі 88 914,97 грн за період з 07.07.2016 по 09.04.2018, з яких: 75 965,82 грн прострочена заборгованість за процентами, 12 949,15 грн пеня за несвоєчасну сплату процентів, на підставі кредитного договору №043-К від 28.10.2011, укладеного між сторонами.

Рішенням Господарського суду Сумської області від 23.08.2018, залишеного без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 27.12.2018, у справі №920/379/18 у задоволенні вищевказаного позову було відмовлено.

3. Короткий зміст рішення місцевого суду

3.1. Рішенням Господарського суду Сумської області від 14.02.2019 у справі №920/872/18 в позові відмовлено.

3.2. Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позову, місцевий господарський суд виходив з того, що оспорювані позивачем умови договору не порушують вимог ст.ст. 1048-1050 Цивільного кодексу України, оскільки право банку на нарахування процентів та неустойки передбачено ст. ст. 1049-1050 цього Кодексу до дня повернення кредитних коштів, які, у свою чергу згідно з приписами ч. 3 ст. 1049 Цивільного кодексу України є неповернутими. Крім того, суд першої інстанції вказав, що позивачем не наведено законних підстав для можливості визнати нечинними умови договору, та як наслідок визнати дії сторони цього договору, вчинені на виконання даних умов, незаконними, у випадку коли за цими положеннями договору з винної сторони (у даній справі з позивача) вже стягнуті грошові кошти на підставі судових рішень.

Крім того, місцевий господарський суд вказав, що позивач, заявивши позов у даній справі, мав на меті визнати нечинними умови договору, які передбачають відповідальність за порушення договірного зобов`язання, факт якого встановлено судовими рішеннями, які набрали законної сили.

3.3. Під час розгляду даної справи у суді першої інстанції позивачем була подана заява про збільшення позовних вимог, у прийнятті до розгляду якої судом було відмовлено.

3.4. Крім того, місцевим господарським судом відмовлено в задоволенні клопотання про застосування наслідків позовної давності, оскілки за відсутності належних, достатніх та допустимих доказів на підтвердження факту порушення прав позивача в суду відсутні правові підстави для застосування наслідків пропуску строку позовної давності

4. Вимоги апеляційної скарги та короткий зміст наведених у ній доводів

4.1. Не погодившись з прийнятим рішенням, позивач - Фізична особа-підприємець Васін Іван Миколайович, звернувся до Північного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити. Також апелянт просить зобов`язати ПАТ «Укргазбанк» здійснити відповідний перерахунок кредитної заборгованості за кредитним договором №043-К від 28.10.2011 виходячи з того, що умови кредитного договору щодо нарахування та сплати процентів за кредитом і неустойки втратили чинність 04.07.2013.

4.2. Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції в порушення вимог ст. 238 Господарського процесуального кодексу України в описовій частині рішення не відображена така процесуальна дія як відхилення заяви про збільшення позовних вимог, про що, на думку апелянта, мала бути постановлена ухвала. Скаржник вважає, що заяву було подано в порядку п. 2 ч. 2 ст. 46 Господарського процесуального кодексу України, якою не передбачено жодних обмежень щодо вимог майнового чи немайнового характеру. При цьому апелянт стверджує, що внаслідок неприйняття місцевим господарським судом відповідної ухвали, позивач був позбавлений права на апеляційне оскарження ухвали в порядку, визначеному ст. 255 Господарського процесуального кодексу України.

4.3. Скаржник вважає, що судом всупереч вимогам ст. 238 Господарського процесуального кодексу України не вказано мотивів відхилення доказу, наданого позивачем, а саме рішення Північного апеляційного господарського суду у справі №920/379/18, що набрало законної сили та ухвалене на користь позивача.

4.4. Позивач також зазначає, що суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про те, що позивач, заявивши позов у даній справі, мав на меті визнати нечинними умови договору, які передбачають відповідальність за порушення договірного зобов`язання, факт якого встановлено судовими рішеннями, які набрали законної сили. На думку скаржника, існування такого правового механізму, як поворот виконання судового рішення ставить під сумнів вищевказаний висновок суду.

4.5. Апелянт стверджує, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1060 Цивільного кодексу України. В обґрунтування зазначеного твердження посилається на постанову Верховного Суду від 04.07.2018 у справі №310/11534/13-ц.

5. Заперечення на апеляційну скаргу

5.1. Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому вважає її необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню. Так, відповідач вказує на те, що у даній справі сторонами передбачено іншу домовленість на відміну від загального правила щомісячної виплати процентів лише у межах погодженого сторонами строку кредитування, встановленого ч. 1 ст. 1048 Цивільного кодексу України, а відтак, посилання позивача та ст. 1048 Цивільного кодексу України є неправомірними. Також відповідач вважає необґрунтованим вимогу апеляційної скарги щодо зобов`язання відповідача здійснити перерахунок за кредитним договором, оскільки ця вимога в суді першої інстанції була відхилена та по суті не розглядалася.

6. Надходження апеляційної скарги та її розгляд апеляційним судом

6.1. 19.03.2019 позивач звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою на рішення місцевого суду від 14.02.2019 у справі №920/872/18.

6.2. Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 01.04.2019 у складі головуючого судді Козир Т.П., судді Кравчук Г.А., Коробенко Г.П. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця Васіна Івана Миколайовича на рішення Господарського суду Сумської області від 14.02.2019 у справі №920/872/18, призначено розгляд справи у судовому засіданні на 07.05.2019.

6.3. Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 16.04.2019 клопотання представника відповідача про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції задоволено. Справу №920/872/18 призначено до розгляду на 07.05.2019 в режимі відеоконференції.

6.4. 06.05.2019 головуючий суддя Козир Т.П. заявила самовідвід у розгляді апеляційної скарги, який мотивований тим, що при вивченні обставин справи встановлено, що Вищим господарським судом України у складі колегії суддів Козир Т.П (головуючого), Акулової Н.В., Гольцової Л.А. розглядалась справа №920/1567/14 за позовом ПАТ Акціонерний банк «Укргазбанк» в особі Сумської філії АБ «Укргазбанк» до фізичної особи-підприємця Васіна І.М. про стягнення 157 657,85 грн боргу за кредитним договором № 043-К від 28.10.2011. При цьому, постанова суду касаційної інстанції містить висновки по суті кредитних правовідносин сторін, які є предметом розгляду спору у даній справі.

6.5. Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 07.05.2019 заяву про самовідвід головуючого судді Козир Т.П. від розгляду справи №920/872/18 за апеляційною скаргою фізичної особи-підприємця Васіна Івана Миколайовича задоволено. Матеріали справи №920/872/18 передано для здійснення визначення складу судової колегії автоматизованою системою відповідно до положень статті 32 Господарського процесуального кодексу України.

6.6. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.05.2019 для розгляду справи визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя Смірнова Л.Г., судді Пономаренко Є.Ю., Руденко М.А.

6.7. Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 24.05.2019 справу №920/872/18 прийнято до провадження у складі: головуючий суддя - Смірнова Л.Г., судді: Руденко М.А., Пономаренко Є.Ю. Справу №920/872/18 призначено до розгляду на 18.06.2019 в режимі відеоконференції.

6.8. Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду у зв`язку з перебуванням суддів Руденко М.А. та Пономаренко Є.Ю. у відпустці, сформовано для розгляду апеляційної скарги у справі №920/872/18 колегію суддів у складі: головуючий суддя - Смірнова Л.Г. судді - Дідиченко М.А., Сулім В.В.

6.9. Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 18.06.2019 апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Васіна Івана Миколайовича на рішення Господарського суду Сумської області від 14.02.2019 у справі №920/872/18 прийнято до провадження колегією суддів у складі: головуючий суддя - Смірнова Л.Г. судді - Дідиченко М.А., Сулім В.В.

6.10. У судове засідання 18.06.2019 з`явилися представники позивача та відповідача.

Представник позивача надав суду пояснення по справі, в яких підтримав подану апеляційну скаргу у повному обсязі на підставі доводів, зазначених у ній та просив скаргу задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача також надав суду пояснення по справі, в яких заперечив проти доводів, викладених у апеляційній скарзі, на підставі доводів, зазначених у відзиві на скаргу, та просив апеляційний господарський суд у задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

7. Застосоване законодавство

7.1. Цивільний кодекс України

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Частиною 3 ст. 6 Цивільного кодексу України встановлено, що сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

Згідно з ч. 1-2 ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Згідно зі ст. 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 216 Цивільного кодексу України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Статтею 267 Цивільного кодексу України встановлено, що особа, яка виконала зобов`язання після спливу позовної давності, не має права вимагати повернення виконаного, навіть якщо вона у момент виконання не знала про сплив позовної давності. Заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Відповідно до ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Частиною 1 статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом ст. 1050 Цивільного кодексу України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

7.2. Господарський процесуальний кодекс України

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України юридичні особи та фізичні особи-підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Відповідно до ч.ч.1,3 ст.74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно з ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно з ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ст. 269, ч. 1 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. У суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених при перегляді справ в порядку апеляційного провадження.

Згідно з ч. 5 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції

8. Позиція апеляційного суду

8.1. Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що апеляційна скарга Фізичної особи-підприємця Васіна Івана Миколайовича не підлягає задоволенню з наступних підстав.

8.2. Колегією суддів відхиляються доводи скаржника про те, що судом першої інстанції в порушення вимог ст. 238 Господарського процесуального кодексу України в описовій частині рішення не відображена така процесуальна дія, як відхилення заяви про збільшення позовних вимог, оскільки зазначене спростовується змістом оскаржуваного рішення. Так, місцевий господарський суд зазначив, що збільшено (чи зменшено) може бути лише розмір вимог майнового характеру. Якщо в заяві позивача йдеться про збільшення розміру немайнових вимог (наприклад, про визнання недійсним ще одного акта крім того, стосовно якого відповідну вимогу вже заявлено), то фактично також йдеться про подання іншого позову. Відтак враховуючи, що позивачем подано до суду позов немайнового характеру, який у ході підготовчого провадження доповнено вимогою про стягнення коштів (що має майновий характер), місцевий господарський суд дійшов висновку про те, що позивачем фактично подано новий позов, який є несумісним для спільного розгляду з немайновими вимогами позивача у даній справі. На підставі наведеного, суд першої інстанції відмовив у прийнятті до розгляду заяви представника позивача про збільшення позовних вимог. Колегія суддів Північного апеляційного господарського суду погоджується з наведеним висновком місцевого господарського суду та зазначає, що аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд, зокрема, у постанові від 27.06.2018 у справі №910/18802/17.

При цьому судова колегія вважає за необхідне звернути увагу, що норми чинного процесуального законодавства не зобов`язують суд виносити окремий процесуальний документ про відмову у прийнятті до розгляду заяви про збільшення позовних вимог. До того ж, право оскарження ухвали про відмову у прийнятті до розгляду заяви про збільшення позовних вимог окремо від рішення суду не передбачене статтею 255 Господарського процесуального кодексу України.

8.3. Судовою колегією не приймаються доводи скаржника про те, що судом першої інстанції всупереч вимогам ст. 238 Господарського процесуального кодексу України не вказано мотивів відхилення поданого позивачем доказу, а саме постанови Північного апеляційного господарського суду у справі №920/379/18 від 27.12.2018, оскільки нормами чинного законодавства не передбачено використання рішень апеляційного суду як джерело права під час прийняття рішення у справі. Колегія суддів наголошує, що господарський суд відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

8.4. Твердження скаржника про те, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що позивачем подано даний позов з метою уникнення відповідальності за порушення договірного зобов`язання, факт якого встановлено судовими рішеннями, які набрали законної сили, оскільки існує поворот виконання судового рішення, судовою колегією не приймається з огляду на наступне.

У рішенні Європейського Суду з прав людини «Желтяков проти України» Суд повторює, що право на справедливий розгляд судом, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися в контексті Преамбули Конвенції, яка, серед іншого, проголошує верховенство права як частину спільного спадку Договірних Держав. Одним із основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який вимагає, щоб, коли суди остаточно вирішили питання, їхнє рішення не ставилось під сумнів (див. рішення суду у справі «Брумареску проти Румунії» (Brumarescu v. Romania). Цей принцип передбачає повагу до остаточності судових рішень та наполягає на тому, щоб жодна сторона не могла вимагати перегляду остаточного та обов`язкового судового рішення просто задля нового розгляду та постановлення нового рішення у справі.

Відтак, колегія суддів зазначає, що механізм повороту виконання судового рішення не впливає на правові висновки, викладені у рішеннях, які набрали законної сили, та не ставить під сумнів результат розгляду справи.

8.5. Також відхиляються твердження апелянта про те, що у даних правовідносинах право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1060 Цивільного кодексу України.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з наявністю судового рішення чи відкриття виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не виключає його відповідальності за порушення строків розрахунків.

Колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що із змісту пунктів 3.3, 3.6, 3.9 кредитного договору № 043-К вбачається, що сторонами погоджено нарахування відсотків за користування кредитними коштами до моменту виконання позичальником своїх зобов`язань (повернення кредитних коштів), отже сторонами передбачено іншу домовленість, яка, на відміну від загального правила щомісячної виплати процентів лише у межах погодженого сторонами строку кредитування, встановленого абзацом 2 частини 1 статті 1048 Цивільного кодексу України, допускає нарахування банком процентів за користування кредитом по день погашення заборгованості. З цих підстав колегією суддів не приймається посилання позивача на постанову Верховного Суду від у справі №310/11534/13-ц, оскільки кредитним договором, правовідносини за яким були предметом розгляду у справі №310/11534/13-ц, не передбачено аналогічних умов, а тому обставини справи №310/11534/13-ц та даної справи є різними.

8.6. Апеляційним господарським судом не приймається до уваги вимога апеляційної скарги про зобов`язання ПАТ «Укргазбанк» здійснити відповідний перерахунок кредитної заборгованості за кредитним договором №043-К від 28.10.2011 виходячи з того, що умови кредитного договору щодо нарахування та сплати процентів за кредитом і неустойки втратили чинність 04.07.2013, оскільки вказана вимога не була предметом розгляду у суді першої інстанції, а тому, відповідно до ч. 5 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції не наділений повноваженнями щодо її розгляду.

8.7. Колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про відмову в задоволенні клопотання про застосування наслідків позовної давності, оскілки за відсутності належних, достатніх та допустимих доказів на підтвердження факту порушення прав позивача в суду відсутні правові підстави для застосування наслідків пропуску строку позовної давності.

8.8. Судова колегія також нагогошує, що спосіб захисту, обраний позивачем, не відповідає вимогам ст. 16 Цивільного кодексу України. Як вбачається з матеріалів справи, позивач просить суд визнати пункти кредитного договору такими, що втратили чинність з 04.07.2013, тобто вже після часткового його виконання. Натомість, враховуючи положення ст.ст. 215-216 Цивільного кодексу України, судова колегія зауважує, що договір або його частина може бути визнаний недійсним виключно з моменту його укладення.

9. Висновки апеляційного суду

9.1. За вказаних обставин, оскільки позивачем не доведено належними та допустимими доказами порушення його прав та законних інтересів, та сторонами кредитного договору передбачено нарахування банком процентів за користування кредитом по день погашення заборгованості, та враховуючи те, що позивачем обрано невірний спосіб захисту в розумінні ст. 16 Цивільного кодексу України, місцевий господарський суд дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позову.

9.2. На підставі вищевикладеного, апеляційний суд доходить висновку про відсутність підстав для зміни чи скасування рішення місцевого суду згідно з ст.277 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.232-241, 275-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Васіна Івана Миколайовича на рішення Господарського суду Сумської області від 14.02.2019 у справі №920/872/18 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Сумської області від 14.02.2019 у справі №920/872/18 залишити без змін.

3. Судові витрати за розгляд апеляційної скарги покладаються на Фізичну особу-підприємця Васіна Івана Миколайовича.

4. Матеріали справи №920/872/18 повернути до Господарського суду Сумської області.

5. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена відповідно до ст.287-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст складено 01.08.2019

Головуючий суддя Л.Г. Смірнова

Судді М.А. Дідиченко

В.В. Сулім