РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

01.08.2019Справа № 910/3780/19
Суддя Мудрий С.М. розглянувши справу

за позовом товариства з додатковою відповідальністю "Попаснянський вагоноремонтний завод"

до публічного акціонерного товариства "Українська залізниця"

про стягнення 23 046,04грн.

Представники сторін: не викликались.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з додатковою відповідальністю "Попаснянський вагоноремонтний завод" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення 23 046,04 грн. збитків, що виникли в вини відповідача під час перевезення вантажу.

Ухвалою господарського суду від 01.04.2019 вищевказану позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачу десятиденний строк для усунення її недоліків з дня вручення цієї ухвали.

07.05.2019 року до канцелярії суду відповідачем подано відзив.

13.05.2019 до канцелярії суду позивач подав супровідний лист з доданими документами.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.05.2019 року відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання).

07.05.2019 року до канцелярії суду відповідачем подано відзив, відповідно до якого просив суд у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

05.06.2019 року до канцелярії суду від позивача надійшли документи, зокрема, відповідь на відзив відповідача, в якому позивач просить суд врахувати доводи відповіді на відзив, як доповнення до позиції позивача по заявленому позову та змінити суму позову, а саме стягнути з

акціонерного товариства "Українська залізниця" суму фактичних збитків, що виникли з його вини під час перевезення вантажу в сумі 22 197,38 грн.

Відповідно до п.2 ч.2 статті 46 ГПК України крім прав та обов`язків, визначених у статті 42 цього Кодексу: позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог - до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Згідно з статтею 252 ГПК України розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

Перше судове засідання у справі проводиться не пізніше тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Враховуючи вищезазначене та беручи до уваги те, що позивачем заяву про зменшення розміру позовних вимог подано в строк, тому заява про зменшення суми позовних вимог приймається судом до розгляду, позовні вимоги розглядаються з урахування заяви про зменшення позовних вимог.

Відповідно до ст. 248 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Водночас, суд враховує, що відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку.

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

З огляду на практику Європейського суду з прав людини, критеріями розумних строків є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи «Федіна проти України» від 02.09.2010, «Смірнова проти України» від 08.11.2005, «Матіка проти Румунії» від 02.11.2006, «Літоселітіс проти Греції» від 05.02.2004 та інші).

З огляду на зазначені вище обставини, для визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та вчинення інших дій з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті, а також виконання завдання розгляду справи по суті, розгляд справи здійснено за межами строків, встановлених Господарським процесуальним кодексом України, проте в розумні строки.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню частково.

07.11.2018 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Метінвест-СМЦ» (постачальник) та товариством з додатковою відповідальністю "Попаснянський вагоноремонтний завод" (покупець) укладено договір поставки №П-661473/11/17, відповідно до умов якого постачальник зобов`язується передати, а покупець - прийняти та оплатити металопродукцію (надалі - товар) на умовах, передбачених цим договором.

Згідно з п.1.2 договору поставки, товар за цим договором може поставлятися на підставі договорів комісії, які укладаються постачальником з третіми особами та відповідно до яких постачальник виступає в якості комісіонера.

Найменування комітента, номер і дата договору комісії можуть зазначатись у відповідних специфікаціях до цього договору.

Відповідно до п.2.1 договору поставки, виробник товару, кількість, асортимент товару узгоджується сторонами а специфікаціях до цього договору. Специфікації на товар, які оформлені належним чином, підписані уповноваженими представниками та скріплені печатками сторін, є невід`ємною частиною цього договору.

Відповідно до специфікації №45 від 14.06.2018 року сторони домовились про поставку наступного товару: гарячекатаного листа. Умови поставки: СРТ станція Попасна, Донецька з.д. «Інкотермс». В графі 4 з.д. накладної вказати «Власність ТДВ «Полпаснянський вагоноремонтний завод». Вантажоодержувач: товариство з додатковою відповідальністю "Попаснянський вагоноремонтний завод". Станція призначення: Попасная. Вантажовідправник: приватне акціонерне товариство «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча». Станція відправлення: Маріуполь-Сортувальний. Графа 15: вантаж слідує по договору комісії між товариством з обмеженою відповідальністю «Метінвест-СМЦ» - приватне акціонерне товариство «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» №12СМЦ/42/006-17 від 26.05.2017, договір поставки товариством з обмеженою відповідальністю «Метінвест-СМЦ» - товариство з додатковою відповідальністю "Попаснянський вагоноремонтний завод" № П-661473/11/17 від 07.11.2017р.

Також, в матеріалах справи наявне доручення №2332 від 14.06.2018 року до договору комісії №12СМЦ/42/006-17 від 26.05.2017 укладене між приватним акціонерним товариством «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» (комітент) та товариством з обмеженою відповідальністю «Метінвест-СМЦ» (комісіонер) щодо здійснення вищезазначеної поставки зазначеної в специфікації №45 від 14.06.2018 року.

Товар відвантажено вантажовідправником на підставі доручення №2332 від 14.06.2018 року до договору комісії №12СМЦ/42/006-17 від 26.05.2017 укладеного між приватним акціонерним товариством «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» та товариством з обмеженою відповідальністю «Метінвест-СМЦ», про що зазначено у розділі 15 залізничної накладної №51671501.

Як зазначено позивачем, при видачі вантажу з перевіркою, у зв`язку з виявленням, що на першій пачці верхнього ярусу з лівого боку по ходу руху відсутній кут маркувального квадрату, бирки номеру пачки, обрив контрольних стрічок встановлено нестачу у кількості 1 165,00 кг. Нестачу товару підтверджено комерційним актом №496007/1 від 22.09.2018 року.

Так, в комерційному акті №496007/1 від 22.09.2018 року зазначено, загальна маса в зазначена в перевізних документах: 64 580 кг. Також, зазначено, що на підставі акту загальної форми №488 від 21.09.2018р. була проведена комісійна видача вантажу з вагону №56955156 при відправленні №51671501. Відповідно документу: вантаж - сталь листова не поіменована в алфавіті, кожна коробка ув`язана - контрольні стрічки з просічним замком, два крайніх замки по ширині коробки помальовані фарбою, маркування фарбою: цифра - кількість місць у вагоні, маркувальний квадрат, розмір вантажу 5*1500*5010, вага упаковки - 80 кг. Вага реквізиту - 160 кг, всього 8 коробок, зокрема - 8 580 кг, згідно сертифікату якості №6087/08.09.18р. Спосіб визначення маси вантажу по трафарету. В дійсності виявилось: вантаж покладений в два яруси, верхній ярус складається з п`яти коробок, нижній ярус переглянути немає можливості. Не першій коробці верхнього ярусу з лівої сторони по ходу руху відсутній кут маркування квадрату, бірки номеру коробки, обрив контрольних стрічок. При комісійній видачі вантажу виявилось що в пошкодженій коробці вага брутто 7 415 кг, вага визначалась на кранових підвісних вагах, що менше зазначеної ваги в сертифікаті на 1 165 кг.

За розрахунками позивача, вартість недостачі вантажу, яка була розрахована позивачем з урахуванням природної втрати (0,5%) становить 22 197,38 грн.

Крім того, кількість та вартість відправленого вантажу підтверджується рахунком-фактурою ТОВ «Метінвест-СМЦ» №91276740 від 08.09.2018 року до договору № П-661473/11/17 від 07.11.2017р. (в якому зазначено, що вантажовідправником є приватне акціонерне товариство «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча») на загальну суму 1 272 773,88 грн. з ПДВ, видатковою накладною №92176750 від 08.09.2018 року на суму 1 272 773,88 грн. з ПДВ.

Відправлений вантаж був оплачений позивачем, що підтверджується платіжним дорученням №1895 від 15.06.2018 року на суму 7 926 800,15 грн. з призначенням платежу: «згідно дог. № П-661473/11/17 від 07.11.2017р.за специ. №45, 46 від 14.06.2018р. за металопрокат, у т.ч. ПДВ 20%».

Звертаючись з даним позовом до суду, позивач просить стягнути з відповідача збитки, які виникли у зв`язку із незбереженням вантажу при перевезенні в розмірі 22 197,38 грн.

Відповідно до статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

За змістом статті 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Згідно зі статтею 623 ЦК України боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов`язання, доказується кредитором.

Стаття 224 ГК України зобов`язує учасника господарських відношень, який порушив господарські зобов`язання або встановлені вимоги, які стосуються здійснення господарської діяльності, відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушені. Під збитками розуміються витрати, здійсненні уповноваженою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не отримані їй доходи, які уповноважена сторона отримала б у разі належного виконання зобов`язання або дотримання правил здійснення господарської діяльності іншою стороною.

Як встановлено судом, позивачем заявлено до стягнення з відповідача 22 197,38 грн. збитків, які виникли у зв`язку з незбереженням 1 165 кг при його перевезенні у вагоні №56955156 за залізничною накладною №51671501 від 08.09.2018 року.

Відповідно до статті 909 ЦК України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Згідно з ч. 5 статті 307 ГК України умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб`єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами. Сторони можуть передбачити в договорі також інші умови перевезення, що не суперечать законодавству, та додаткову відповідальність за неналежне виконання договірних зобов`язань.

Відповідно до статті 2 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №457 від 06.04.1998, Статут залізниць України (далі - Статут) визначає обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом. Статутом регламентуються порядок укладання договорів, організація та основні умови перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, основні положення експлуатації залізничних під`їзних колій, а також взаємовідносини залізниць з іншими видами транспорту.

Дія Статуту поширюється на перевезення залізничним транспортом вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, у тому числі на перевезення вантажів, навантаження і розвантаження яких відбувається на залізничних під`їзних коліях незалежно від форм власності, які не належать до залізничного транспорту загального користування (ст. 3 Статуту).

Відповідно до статті 6 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 №457 (далі - Статут), накладна - основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача.

Укладення договору перевезення вантажу шляхом складання транспортної накладної передбачено також ч. 2 статті 307 Господарського кодексу України.

Згідно із ч. 2 статті 924 ЦК України перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

Статтею 105 Статуту визначено, що залізниці, вантажовідправники, вантажоодержувачі, пасажири, транспортні, експедиторські і посередницькі організації та особи, які виступають від імені вантажовідправника і вантажоодержувача, несуть матеріальну відповідальність за перевезення у межах і розмірах, передбачених цим Статутом та окремими договорами.

Відповідно до ст. 113 Статуту за незбереження (втрату, нестачу, псування і пошкодження) прийнятого до перевезення вантажу, багажу, вантажобагажу залізниці несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з не залежних від них причин.

Статтею 52 Статуту, встановлено, що на станціях призначення залізниця зобов`язана перевірити масу, кількість місць і стан вантажу, зокрема, у разі прибуття вантажу з ознаками недостачі, псування або пошкодження під час перевезення на відкритому рухомому складі або у критих вагонах без пломб, якщо таке перевезення передбачене Правилами перевезення вантажів.

Статтею 110 Статуту передбачено, що залізниця несе відповідальність за збереження вантажу від часу його прийняття для перевезення і до моменту видачі одержувачу або передачі згідно з Правилами іншому підприємству.

У відповідності до ст. 129 Статуту, обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць. Комерційний акт складається для засвідчення таких обставин: а) невідповідності найменування, маси і кількості місць вантажу, багажу чи вантажобагажу натурою з даними, зазначеними у транспортних документах; б) у разі виявлення вантажу, багажу чи вантажобагажу без документів або документів без вантажу, багажу чи вантажобагажу; в) псування, пошкодження вантажу, багажу і вантажобагажу; г) повернення залізниці вкраденого вантажу, багажу або вантажобагажу.

Залізниця зобов`язана скласти комерційний акт, якщо вона сама виявила зазначені вище обставини або якщо про існування хоча б однієї з них заявив одержувач або відправник вантажу, багажу чи вантажобагажу. В усіх інших випадках обставини, що виникли в процесі перевезення вантажу, багажу і вантажобагажу і які можуть бути підставою для матеріальної відповідальності, оформляються актами загальної форми. Порядок складання комерційних актів та актів загальної форми встановлюється Правилами.

Як свідчать матеріали справи, складений комерційний акт № 496007/1 від 22.09.2018 року за своєю формою та змістом відповідає вимогам Статуту залізниць України та Правил складення актів, затверджених наказом Міністерства транспорту України № 334 від 28.05.2002, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 08.07.2002 за № 567/6855, а тому визнається судом належним та допустимим доказом на підтвердження факту невідповідності маси, зазначеній у накладній № 51671501 від 08.09.2018 року, фактичній масі вантажу, який перевозився у вагоні №56955156.

Відповідно до ч. 3 статті 314 ГК України за шкоду, заподіяну при перевезенні вантажу, а саме, у разі втрати або недостачі вантажу, перевізник відповідає в розмірі вартості вантажу, який втрачено або якого не вистачає.

Положеннями Статуту визначено, що залізниця відшкодовує фактичні збитки, що виникли з її вини під час перевезення вантажу, зокрема, за втрату чи недостачу - у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи його недостачі (ч. 1 ст. 114 Статуту).

Вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу (ст. 115 Статуту).

В матеріалах справи наявний рахунок-фактура № 92176750 від 08.09.2018 року, виставлений товариством з обмеженою відповідальністю «Метінвест-СМЦ», з якого вбачається, що вартість вантажу становить 16 485,00 грн. без ПДВ за 1 тону.

Відповідно до ч. 2 ст. 114 Статуту, недостача маси вантажу, за яку відшкодовуються збитки, в усіх випадках обчислюється з урахуванням граничного розходження визначення маси вантажу і природної втрати вантажу під час перевезення.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем було здійснено розрахунок збитків (вартості недостачі вантажу) наступним чином:

Розраховано норму нестачі вантажу в одній пачці №180154021 вага якої до пошкодження становила 8 580,00 кг.

Нестача у зазначеній масі брутто пачки №180154021 становить: 8580 кг х 0,5% = 42,90 кг

Маса нестачі: 1 165,00 кг - 42,90 кг = 1 122,10 кг.

Вартість нестачі становить: 1,1221 тн х 16 485,00 грн. (вартість 1 тонни без ПДВ) = 18 497,82 грн. + 20% (ПДВ) = 22 197,38 грн.

Відповідач у відзиві зазначив, що кількість норми природної втрати становить 322.9 кг (0,5 % від маси 64 580), тобто від загальної маси вантажу.

Згідно із ст. 27 Правил видачі вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21 листопада 2000 року №644, вантаж вважається доставленим без утрати, якщо різниця між масою, вказаною в пункті відправлення в залізничній накладній, та масою, визначеною на станції призначення, не перевищує норми природної втрати і граничного розходження у визначенні маси нетто.

При видачі вантажів, маса яких унаслідок їх властивостей зменшується при перевезенні, норма недостачі (сума норми природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто) становить 0,5% маси, зазначеної в перевізних документах, для інших вантажів не вказаних в переліку пункту 27 Правил видачі вантажів.

Абзацом 2 п.3.18 Роз`яснення Президії Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з перевезення вантажів залізницею» № 04-5/601 від 29.05.2002 р. передбачено, що отже, у разі виявлення недостачі в окремому вагоні норму природної втрати та граничне розходження визначення маси нетто слід застосовувати саме щодо цього вагона, а не до загальної маси всього маршруту або групи вагонів.

Відповідно до залізничної накладної №51671501 від 08.09.2018 року маса вантажу - 64 580 кг., кількість місць - 8.

В комерційному акті №496007/1 від 22.09.2018 року зазначено, загальна маса (зазначена в перевізних документах) 64580 кг., та розписано вагу 8 пачок: № брутто - 4 400 кг, брутто - 8570 кг, брутто 8 600 кг, брутто - 8560 кг, брутто - 8 600 кг, - 8 560 кг, брутто - 8550, - 8580 кг, відповідно до сертифікату якості №6087/08.09.18р.

Тобто, загальна вага 8 пачок в брутто становить 64 420 кг.

В абз. 4 п.27 Правил видачі вантажів передбачено, що норми недостачі або надлишку маси вантажів розраховуються:

від маси брутто - для вантажів, які перевозяться в тарі й упаковці;

від маси нетто - для вантажів, які перевозяться без тари й упаковки.

Таким чином, нестача у вагонні становить: 64420 кг х 0,5 % = 322,10 кг.

А, маса нестачі становить 1 165 кг - 322,10 кг = 842,90 кг або 0,8429 т.

Вартість нестачі становить: 0, 8429т х 16 485,00 грн. (вартість 1 тонни без ПДВ) = 13 895,20 грн. + 20% (ПДВ) = 16 674,25 грн.

Враховуюче вищезазначене, суд вважає позовні вимоги щодо стягнення з відповідача збитків підлягають частковому задоволенню в розмірі 16 674,25 грн.

Вимоги позивача щодо стягнення збитків в розмірі 5 523,13 грн. не підлягають задоволенню.

У відзиві відповідач зазначає, що згідно наданою позивачем накладною та комерційним актом маса вантажу визначалась відправником по трафарету. А при складанні комерційного акту маса вантажу визначалася на кранових підвісних вагах вантажодержувача. Зазначені обставини ставлять під сумнів правильність визначення маси недостачі вантажу.

Так, в п. 22 Правил видачі вантажів зазначено, що перевірка маси вантажу на станції призначення провадиться, як правило, таким самим способом, яким цю масу було визначено на станції відправлення.

Тобто, вищезазначеним пунктом не передбаченого обов`язку перевіряти маси вантажу таким же способом, а тому ставити під сумнів визначення маси іншим способом підстав немає.

Частинами 3, 4 статті 13 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до положень ст. 2 Господарського процесуального кодексу України (далі за текстом - ГПК України) завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, згідно положень ст. 74 ГПК України.

Згідно зі ст. 79 ГПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

У рішенні Суду у справі Трофимчук проти України № 4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен із доводів сторін.

Судовий збір згідно ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ч. 3,4 ст. 13, ч.1 ст. 73, ст.ст. 79, 123, 129, 236-238, 240-241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з акціонерного товариства "Українська залізниця" (03150, м. Київ, вул. Єжи Гедройця (Тверська), буд. 5, ) на користь товариства з додатковою відповідальністю «Попаснянський вагоноремонтний завод» (93300, Луганська область, м. Попасна, вул. Залізнична, 1, ) збитки в розмірі 16 674 (шістнадцять тисяч шістсот сімдесят чотири) грн. 25 коп. та судовий збір в розмірі 1 443 (одна тисяча чотириста сорок три) грн. 06 коп.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Відповідно до ч. 1, 2 статті 241 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя С.М. Мудрий