ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Рішення

19.06.2019 р. м. Ужгород Справа № 914/2110/18

За позовом Фізичної особи - підприємця Магировського Тараса Антоновича, м. Львів

до відповідача 1 Приватного акціонерного товариства "Мукачівський завод залізобетонних виробів і конструкцій", м. Мукачево

до відповідача 2 Приватного підприємства "Західсоцбуд 1", с. Сокільники Львівської області

про стягнення солідарно суми заборгованості в розмірі 200 грн.; стягнення з відповідача 1 суми 113 190 грн. 18 коп. заборгованості,

Суддя господарського суду - Пригара Л.І.

Секретар судового засідання - Тягнибок К.О.

представники:

Позивача - не з`явився

Відповідачів - не з`явилися

СУТЬ СПОРУ: Фізичною особою - підприємцем Магировським Тарасом Антоновичем, м. Львів заявлено позов до відповідача 1 Приватного акціонерного товариства "Мукачівський завод залізобетонних виробів і конструкцій", м. Мукачево та до відповідача 2 Приватного підприємства "Західсоцбуд 1", с. Сокільники Львівської області про стягнення солідарно суми заборгованості в розмірі 200 грн.; стягнення з відповідача 1 суми 113 190 грн. 18 коп. заборгованості.

Позовні вимоги позивача обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем 1 та відповідачем 2 як солідарним боржником зобов`язання з передачі оплаченого Товариством з обмеженою відповідальністю "Євробуд Груп" товару, який в подальшому відступив право вимоги на поставку такого товару позивачеві - ФОП Магировському Т.А. , за укладеним договором у спрощений спосіб, у зв`язку з чим позивач вказує на наявність правових підстав для стягнення з відповідачів суми попередньої оплати вартості товару.

Ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 20.02.2019 року, якою відкрито провадження у даній справі, відповідачам встановлено строк на подання відзиву на позовну заяву протягом 15 днів з дня одержання вказаної ухвали. Така ухвала отримана відповідачем 1 - 26.02.2019 року та відповідачем 2 - 28.02.2019 року, що підтверджується наявними у матеріалах справи повідомленнями про вручення поштового відправлення.

У встановлений ухвалою Господарського суду від 20.02.2019 року строк, відповідачі відзиву на позов у порядку ст. 165 ГПК України суду не подали. Однак, такий відзив поданий відповідачем 1 до суду вже після закриття підготовчого провадження у справі та призначення страви до судового розгляду по суті - 03.06.2019 року. Відзив подано до суду разом із клопотанням про поновлення строку на його подання, оскільки такий строк відповідачем 1 пропущено із поважних причин, так як у нього відсутній працівник - фахівець у галузі права, який би міг визначити правову позицію по суті заявлених позовних вимог з поданням відповідного процесуального документу, з огляду на що відповідач 1 після отримання ухвали суду про відкриття провадження у справі вживав заходів щодо пошуку адвоката, який би здійснив представництво інтересів відповідача 1 при розгляді даної справи і договір на таке представництво укладено тільки 27.05.2019 року.

Частиною 8 ст. 165 ГПК України встановлено, що відзив подається у строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

Відповідно до приписів ст. 119 Господарського процесуального кодексу України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Суд зазначає, що відповідачем 1, всупереч вимогам ухвали суду від 20.02.2019 року, не було подано відзиву на позовну заяву у встановлений строк - до 13.03.2019 року, а відтак, пропущено строк на подання відзиву, і наведені відповідачем 1 причини пропуску такого строку, які обґрунтовано тривалістю періоду пошуку адвоката для представництва інтересів, не підтверджують поважності причин пропуску строку на подання відзиву, що є підставою для залишення такого відзиву без розгляду на підставі ч. 2 ст. 118 ГПК України. При цьому, судом враховано, що вчинення відповідачем 1 дій із підбору адвоката, який буде здійснювати представництво інтересів відповідача 1 у судовому процесі, є комплексом дій, повністю залежним від волевиявлення відповідача, та контрольованим ним. Відповідачем 1 до матеріалів відзиву та клопотання про поновлення строку на його подання не подано жодних доказів, які б підтверджували неможливість відповідача 1 укласти договір на представництво його інтересів в межах строку, встановленого судом для подання відзиву, і укладення такого майже зі спливом трьох місяців після закінчення встановленого судом строку. Наведені відповідачем 1 обставини не підтверджують відсутність у відповідача 1 можливості звернутися до суду із клопотанням про продовження йому строку для подання відзиву.

За ч. 9 ст. 165 ГПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Позивач, надісланою на адресу господарського суду відповіддю на відзив відповідача 1 також наголошував на пропуску строку подання відзиву.

За таких обставин, відповідачі не скористалися наданим їм правом надати суду відзив на позов, на виклик суду жодного разу не з`явилися, хоча підготовче провадження судом неодноразово відкладалося. Враховуючи, що про час та місце розгляду справи відповідачі були повідомлені своєчасно та належним чином (ухвали суду було надіслані на їх офіційні юридичні адреси), суд дійшов висновку, що вони мали час та можливість надати свої заперечення з приводу предмета спору, та докази, які мають значення для розгляду справи по суті.

Учасник справи розпоряджається своїми правами на власний розсуд (ч. 2 ст. 14 ГПК України).

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч. 4 ст. 13 ГПК України).

Згідно приписів ст. 202 Господарського процесуального кодексу України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, а тому відповідно до ст. 202 Господарського процесуального кодексу України та ст. 6 Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод, суд вважає за можливе розглянути справу без участі представників позивача та відповідачів за наявними у справі матеріалами, яких достатньо для встановлення обставин і вирішення спору по суті.

Відтак, відповідно до положень ч. ч. 8, 9 ст. 165 ГПК України, у зв`язку з ненаданням відповідачами відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними в ній матеріалами.

Відповідно до ст. 233 ГПК України, рішення по даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих позивачем.

Вивчивши та дослідивши матеріали справи,

суд встановив:

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частина 1 ст. 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У відповідності до положень ст. ст. 6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частинами 1, 2 ст. 180 Господарського кодексу України визначено, що зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

На підставі ч. 1 ст. 181 Господарського кодексу України допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто, шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Вказане кореспондується з приписами ст. 205 Цивільного кодексу України.

Договір може бути укладений у будь - якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом (ч. 1 ст. 639 Цивільного кодексу України).

За загальним правилом, відповідно до ст. 208 Цивільного кодексу України, правочини між юридичними особами належить вчиняти у письмовій формі.

При цьому, відповідно до ст. 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до ст. 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Згідно з ч. 1 ст. 640 Цивільного кодексу України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.

Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії (ч. 2 ст. 640 Цивільного кодексу України).

У свою чергу, відповідно до ч. 1 ст. 641 Цивільного кодексу України пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 642 Цивільного кодексу України відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

Так, судом встановлено, що між Товариством з обмеженою відповідальністю "Євробуд Груп" та Приватним акціонерним товариством "Мукачівський завод залізобетонних виробів і конструкцій" було досягнуто домовленостей про купівлю - продаж будівельних матеріалів.

Відповідачем 1, на виконання досягнутих домовленостей, було виставлено позивачу рахунки на оплату вартості товару, які Товариством з обмеженою відповідальністю "Євробуд Груп" сплачені в повному обсязі.

Зокрема, відповідачем 1 виставлено рахунок - фактуру №-000000398 від 12.10.2017 року на загальну суму 102 989 грн. 18 коп., яку ТОВ "Євробуд Груп" сплатило повністю на підставі платіжного доручення № 55 від 12.10.2017 року.

Виставлений відповідачем 1 рахунок - фактуру №-000000400 від 13.10.2017 року на загальну суму 10 401 грн. ТОВ "Євробуд Груп" сплатило повністю на підставі платіжного доручення № 58 від 13.10.2017 року.

Виставлений відповідачем 1 рахунок - фактуру № - 000000406 від 18.10.2017 року на загальну суму 10 401 грн. ТОВ "Євробуд Груп" сплатило повністю на підставі платіжного доручення № 70 від 19.10.2017 року.

Враховуючи зазначене, суд встановив, що між Товариством з обмеженою відповідальністю "Євробуд Груп" та Приватним акціонерним товариством "Мукачівський завод залізобетонних виробів і конструкцій" було укладено договір купівлі-продажу у спрощений спосіб.

В подальшому, 04.09.2018 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Євробуд Груп" (цедентом) та Фізичною особою - підприємцем Магировським Тарасом Антоновичем (цесіонарієм, позивачем у справі) укладено договір відступлення права вимоги (цесії), за умовами якого первісний кредитор здійснює відступлення права вимоги, а новий кредитор приймає право вимоги боргу Кредитором від Приватного акціонерного товариства "Мукачівський завод залізобетонних виробів і конструкцій" - названий в подальшому боржник. До нового кредитора переходять права Первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав.

За вказаним договором Новий кредитор набуває право (замість Первісного кредитора) вимагати від боржника належного виконання зобов`язань, а саме, право вимоги поставки будівельних товарів, чи повернення коштів, що підтверджується наступними документами:

Рахунком - фактурою № -000000398 від 12.10.2017 року, виставленим ПрАТ "Мукачівський завод залізобетонних виробів і конструкцій";

Платіжним дорученням № 55 від 12.10.2017 року на суму 102 989 грн. 18 коп.;

Рахунком - фактурою № -000000400 від 13.10.2017 року, виставленим ПрАТ "Мукачівський завод залізобетонних виробів і конструкцій";

Платіжним дорученням № 58 від 13.10.2017 року на суму 10 401 грн.;

Рахунком - фактурою № -000000406 від 18.10.2017 року, виставленим ПрАТ "Мукачівський завод залізобетонних виробів і конструкцій";

Платіжним дорученням № 70 від 19.10.2017 року на суму 10 401 грн.

Згідно п. 3. Вказаного договору до Нового кредитора переходять права вимоги виконання зобов`язання від Боржника в повному обсязі, а саме, щодо передання будівельних матеріалів чи вимоги повернення сплачених коштів в загальній сумі 123 791 грн. 18 коп.

Ціна відступлення права вимоги становить 1 000 грн., які підлягають сплаті до 31.12.2019 року (п. 4. Договору).

Право вимоги, яке є предметом даного договору, переходить до Нового кредитора з моменту підписання договору; договір є укладеним з моменту його підписання сторонами (п.п. 7., 10. Договору).

Додатковою угодою б/н від 11.09.2018 року сторони внесли зміни до договору цесії від 04.09.2018 року, виклавши пункти 3 та 4 Договору цесії від 04.09.2018 року у наступній редакції: "п. 3. До нового кредитора переходять права вимоги виконання зобов`язання від Боржника в повному обсязі, а саме, щодо передання будівельних матеріалів чи вимоги повернення сплачених коштів в загальній сумі 113 390 грн. 18 коп.", "п. 4. Ціна відступлення права вимоги становить 113 390 грн. 18 коп., які підлягають сплаті до 31.12.2019 року".

З врахування вищевикладеного, між Товариством з обмеженою відповідальністю "Євробуд Груп" та Приватним акціонерним товариством "Мукачівський завод залізобетонних виробів і конструкцій" (відповідачем 1 у справі) було укладено договір купівлі-продажу у спрощений спосіб, право вимоги зобов`язань за яким Товариством з обмеженою відповідальністю "Євробуд Груп" було відступлено Фізичній особі - підприємцю Магировському Тарасу Антоновичу (позивачу у справі) на підставі договору відступлення права вимоги (цесії) від 04.09.2018 року.

Виниклі між сторонами правовідносини підпадають під правове регулювання глави 54 Цивільного кодексу України.

У відповідності до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

На підставі ст. 663 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі - продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 691 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі - продажу.

Згідно зі ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

У частині 1 статті 693 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі - продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

Договір купівлі-продажу є оплатним, відтак, одним із основних обов`язків покупця є оплата ціни товару. Ціна - грошове відображення вартості товару за його кількісну одиницю. Ціна товару, як правило, визначається у договорі за згодою сторін.

Суд встановив факт перерахування позивачем на рахунок відповідача 1 суми попередньої оплати вартості товару в розмірі 123 791 грн. 18 коп., що підтверджується платіжними дорученнями № 55 від 12.10.2017 року, № 58 від 13.10.2017 року, № 70 від 19.10.2017 року.

Проте, як стверджує позивач, відповідач 1, не зважаючи на отримання попередньої оплати товару від відповідача 1, визначений у рахунках - фактурах товар у повному обсязі не поставив, здійснивши лише часткову поставку товару 17.10.2017 року на суму 10 401 грн. згідно видаткової накладної № -001461 від 17.10.2017 року, за якою поставив на користь позивача 25 м. куб. піску.

Тобто, невиконаним залишилося зобов`язання щодо поставки товару на загальну суму 113 390 грн. 18 коп.

У зв`язку із нездійсненням поставки обумовленого товару та неповерненням суми попередньої оплати вартості товару за договором, укладеним у спрощений спосіб, позивач, набувши право вимоги виконання зобов`язань за таким договором, в тому числі і щодо повернення коштів попередньої оплати, звернувся до суду позовом, в якому просить суд стягнути на його користь суму 113 390 грн. 18 коп. попередньої оплати в примусовому порядку.

Відповідно до ст. ст. 512, 514 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, у тому числі внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). При цьому, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Отже, законодавець передбачив право відступлення тільки дійсної вимоги, яка існувала на момент переходу цих прав.

За загальним правилом, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, оскільки не впливає на характер, обсяг і порядок виконання ним своїх обов`язків, не погіршує становища боржника та не зачіпає його інтересів, однак сторони мають право додатково врегулювати порядок заміни кредитора у договорі.

Статтею 512 Цивільного кодексу України визначено підстави заміни кредитора у зобов`язанні, зокрема, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину, при цьому, заміна кредитора саме у зобов`язанні допускається протягом усього часу існування зобов`язання, якщо це не суперечить договору та не заборонено законом.

Договір відступлення права вимоги (цесії) може бути оплатним, якщо в ньому передбачений обов`язок нового кредитора надати старому кредитору якесь майнове надання замість отриманого права вимоги.

За змістом ст. ст. 514, 516 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Аналізуючи умови укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю "Євробуд Груп" та Фізичною особою - підприємцем Магировським Тарасом Антоновичем договору відступлення права вимоги (цесії) від 04.09.2018 року, суд доходить висновку про виникнення у останнього (позивача) права вимагати від відповідача 1 - Приватного акціонерного товариства "Мукачівський завод залізобетонних виробів і конструкцій" виконання зобов`язань щодо передання будівельних матеріалів чи вимоги про повернення сплачених коштів в загальній сумі 113 390 грн. 18 коп., та відповідно у разі невиконання таких - права на звернення до суду.

При цьому, звертаючись до суду із даним позовом, позивач просить стягнути з Приватного акціонерного товариства "Мукачівський завод залізобетонних виробів і конструкцій" суму 113 190 грн. 18 коп. вартості непереданих ним будівельних матеріалів, а суму 200 грн. вартості таких матеріалів просить стягнути солідарно з Приватного акціонерного товариства "Мукачівський завод залізобетонних виробів і конструкцій" та Приватного підприємства "Західсоцбуд 1" як поручителя.

Як вбачається із матеріалів справи, 04.09.2018 року між Приватним підприємством "Західсоцбуд 1" (поручителем) та Фізичною особою - підприємцем Магировським Тарасом Антоновичем (кредитором, позивачем у справі) укладено договір, за умовами якого поручитель зобов`язується відповідати перед кредитором за виконання всіх зобов`язань Приватного акціонерного товариства "Мукачівський завод залізобетонних виробів і конструкцій", що виникли з договору купівлі - продажу будівельних матеріалів, укладеного у спрощених спосіб, шляхом оформлення наступних документів:

Рахунку - фактури № -000000398 від 12.10.2017 року, виставленого ПрАТ "Мукачівський завод залізобетонних виробів і конструкцій";

Платіжного дорученням № 55 від 12.10.2017 року на суму 102 989 грн. 18 коп.;

Рахунку - фактури № -000000400 від 13.10.2017 року, виставленого ПрАТ "Мукачівський завод залізобетонних виробів і конструкцій";

Платіжного доручення № 58 від 13.10.2017 року на суму 10 401 грн.;

Рахунку - фактури № -000000406 від 18.10.2017 року, виставленого ПрАТ "Мукачівський завод залізобетонних виробів і конструкцій";

Платіжного доручення № 70 від 19.10.2017 року на суму 10 401 грн.

За умовами п. 2 Договору поруки, поручитель та боржник несуть солідарну відповідальність перед кредитором за належне виконання боржником забезпеченого зобов`язання, на умовах та в розмірі, визначеному даним договором. В будь - якому випадку, розмір відповідальності поручителя не повинен перевищувати розміру забезпеченого зобов`язання, та розміру, визначеного умовами даного договору.

Поручитель цією порукою забезпечує виконання зобов`язання за Договором поставки, який є предметом даного договору, за згодою сторін розмір відповідальності визначається у розмірі 200 грн.

Поручитель зобов`язався, у випадку порушення боржником зобов`язання перед кредитором за договором поставки, виконати замість боржника таке зобов`язання у десятиденний термін з дня отримання вимоги від кредитора, в розмірі такого невиконання, але не більше розміру, визначеного умовами договору поруки (п. 4. Договору поруки).

Після виконання поручителем зобов`язання, забезпеченого порукою, кредитор зобов`язаний передати йому документи, які підтверджують зобов`язання боржника та підписати з поручителем договір про відступлення права вимоги до боржника та користь поручителя у десятиденний строк, в розмірі виконаного зобов`язання (п. 5 договору поруки). Після виконання зобов`язання боржника за договором поставки до поручителя, який виконав таке зобов`язання, переходять усі права кредитора, визначені договором поставки, в розмірі виконаних зобов`язань (п. 6 договору поруки).

Згідно п. 8 договору поруки, у разі невиконання боржником своїх зобов`язань за договором поставки, кредитор має право звернутися до поручителя з вимогою про виконання таких зобов`язань, в тому розмірі, який визначений умовами даного договору поруки.

Договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами і діє до моменту припинення дії договору поставки, окрім випадків, визначених ст. 559 Цивільного кодексу України.

За приписами ч. 1 ст. 553 Цивільного кодексу України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

Частинами 1, 2 статті 554 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

В даному випадку, сторонами договору поруки від 04.09.2018 року встановлено інший обсяг відповідальності поручителя за виконання зобов`язань Приватного акціонерного товариства "Мукачівський завод залізобетонних виробів і конструкцій", а саме, така відповідальність обмежена сумою 200 грн.

Порука припиняється після закінчення строку поруки, встановленого договором поруки. Якщо такий строк не встановлено, порука припиняється у разі виконання основного зобов`язання у повному обсязі або якщо кредитор протягом трьох років з дня настання строку (терміну) виконання основного зобов`язання не пред`явить позову до поручителя. Якщо строк (термін) виконання основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор протягом трьох років з дня укладення договору поруки не пред`явить позову до поручителя. Для зобов`язань, виконання яких здійснюється частинами, строк поруки обчислюється окремо за кожною частиною зобов`язання, починаючи з дня закінчення строку або настання терміну виконання відповідної частини такого зобов`язання (ч. 4 ст. 559 Цивільного кодексу України).

Оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Матеріалами справи встановлено, що між Товариством з обмеженою відповідальністю "Євробуд Груп", яким в подальшому передано право вимоги виконання зобов`язань Фізичній особі - підприємцю Магировському Тарасу Антоновичу, та Приватним акціонерним товариством "Мукачівський завод залізобетонних виробів і конструкцій" було досягнуто домовленостей про купівлю - продаж будівельних матеріалів та умови його оплати - передоплата на підставі виставленого продавцем рахунку - фактури, проте строків поставки товару сторонами погоджено не було.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

За приписами ст. 693 Цивільного кодексу України, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Відповідно до умов договору (виставлених відповідачем рахунків - фактур) сторони жодним чином не погоджували умови та строк передання товару. Як вбачається із долученої до матеріалів справи видаткової накладної № -001461 від 17.10.2017 року, за якою відповідач 1 здійснив часткове передання товару, місцем складання видаткової накладної та відповідно місцем отримання товару є м. Мукачево, вул. Духновича, 105, тобто, отримання товару відбулося за місцезнаходженням відповідача 1 - Приватного акціонерного товариства "Мукачівський завод залізобетонних виробів і конструкцій".

Проте, належних доказів (вимоги поставити товар з доказами її направлення або вручення відповідачу 1), що позивач (або особа, яка відступила йому таке право) вимагав у відповідача 1 поставити передплачений товар, або звертався до відповідача 1 про отримання такого товару шляхом самовивозу з території відповідача 1, але відповідачем 1 було відмовлено у передачі товару, суду надано не було. При цьому, не містять матеріали справи і доказів такого звернення до поручителя - відповідача 2 у справі.

За таких обставин, відсутні підстави вважати зобов`язання відповідача 1 - Приватного акціонерного товариства "Мукачівський завод залізобетонних виробів і конструкцій" з передання будівельних матеріалів простроченим чи невиконаним, оскільки строк виконання такого не настав.

Статтею 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статей 11, 509 Цивільного кодексу України договір є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків (зобов`язань), які повинні виконуватися належним чином і у встановлений строк відповідно до вказівок закону, договору (ст. 526 Цивільного кодексу України), а одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається (ст. 525 Цивільного кодексу України).

На підставі ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Виходячи із змісту правовідносин між позивачем та відповідачем по договору, останні є відносинами з купівлі - продажу товару, відтак, права і обов`язки сторін визначаються положеннями глави 54 Цивільного кодексу України.

Приписом ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України унормовано, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю - продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За договором купівлі - продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 655 Цивільного кодексу України).

Частиною 2 ст. 693 Цивільного кодексу України встановлено, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

При цьому, припис ч. 2 ст. 693 Цивільного кодексу України містить в собі альтернативу щодо реалізації покупцем своїх прав у випадку не поставки товару у встановлений договором строк, а саме: покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Наведена норма наділяє покупця, як сторону правочину, саме правами, і яке з них сторона реалізує - є виключно її волевиявленням.

Однак, реалізація права покупця на свій вибір вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати є залежною від факту не поставки товару у встановлений договором строк, або строк, визначений відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України

Оскільки строки поставки товару між сторонами встановлені не були, позивач (як і особа, яка відступила йому право вимоги) у відповідача 1 (як і у відповідача 2) поставити товар не вимагав, договір поставки не є припиненим у зв`язку з визнанням його недійсним, розірванням або закінченням строку його дії (матеріали справи не містять доказів протилежного), тому у відповідача 1 обґрунтовано відсутні підстави виконувати вимогу позивача про повернення коштів передоплати товару, так як за приписами ст. 693 Цивільного кодексу України вимогу про повернення коштів позивач має пред`являти тільки у разі невиконання вимоги поставити товар, однак, такої вимоги поставити товар ні позивач, ні особа, яка відступила йому право вимоги, відповідачу 1 не пред`являв.

За таких обставин суд зазначає, що оскільки за ст. 693 Цивільного кодексу України позивач поставити товар не вимагав, і відповідач 1 йому не відмовляв, то у відповідача 1 та відповідно і відповідача 2 не виникло обов`язку повернути суму попередньої оплати, тому з боку відповідачів відсутнє порушення грошового зобов`язання з повернення суми попередньої оплати за товар, з огляду на що в задоволенні позовних вимог належить відмовити.

Згідно ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь - які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ст. 86 Господарського процесуального кодексу України).

Позивач доказі на підтвердження наведених ним обставин та обґрунтувань суду не надав.

Судові витрати підлягають віднесенню на позивача у відповідності до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

За приписами частин 4 та 5 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст. ст. 11, 13, 14, 73 - 79, 86, 129, 210, 220, п. 2 ч. 1 ст. 231, ст. ст. 233, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України,

СУД ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову відмовити повністю.

2. Судові витрати покласти на позивача.

3. На підставі ст. 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду згідно ст. 256 Господарського процесуального кодексу України подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. У разі розгляду справи (вирішення питання) без участі (неявки) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Рішення може бути оскаржене до Західного апеляційного господарського суду.

4. Веб-адреса сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по даній справі - http://court.gov.ua/fair/sud5008/ або http://www.reyestr.court.gov.ua.

Повне судове рішення складено 31.07.2019 року.

Суддя Пригара Л.І.