РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

16.07.2019Справа № 910/2520/19

За позовом ОСОБА_1

до відповідача-1 Товариства з обмеженою відповідальністю «Магістраль-Транс»

до відповідача-2 Товариства з обмеженою відповідальністю «Євротранссервіс»

про визнання недійсним договору купівлі-продажу

Суддя Удалова О.Г.

За участю представників учасників судового процесу:

від позивача не з`явились;

від відповідача 1 Крутенко Ю.В. (адвокат за ордером КС№458459 від 08.10.2018);

від відповідача 2 Вербицький Д.В. (адвокат за ордером КС№420868 від 27.03.2019);

Старовойт В.П. (адвокат за ордером КС№582053 від 30.03.2019);

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

28 лютого 2019 року до Господарського суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Магістраль-Транс» (далі - ТОВ «Магістраль-Транс», відповідач-1) та Товариства з обмеженою відповідальністю «Євротранссервіс» (далі - ТОВ «Євротранссервіс», відповідач-2) про визнання недійсним Договору купівлі-продажу транспортного засобу № 121014 від 01.10.2014, укладеного між відповідача.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що ОСОБА_1 є учасником відповідача-1, а Договір купівлі-продажу транспортного засобу № 121014 від 01.10.2014, який ним оскаржується, порушує корпоративні права позивача на управління товариством, оскільки оспорюваний правочин вчинений директором товариства з перевищенням його повноважень, кворуму на загальних зборах учасників, на яких приймалось рішення про продаж транспортних засобів без повідомлення ОСОБА_1 , фактично не було, що, у свою чергу, підтверджує незаконність укладення договору. Окрім того, вартість, за якою відчужувався транспортний засіб, є значно заниженою, що, в свою чергу, вплинуло на недоотримання прибутку товариством, погіршення майнового стану та на права позивача під час розподілу прибутку товариства від господарської діяльності.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.03.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 910/2520/19, розгляд справи вирішено здійснювати в порядку загального позовного провадження, а підготовче засідання призначено на 04.04.2019.

Даною ухвалою зобов`язано відповідачів протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення даної ухвали подати суду відзив на позов в порядку ст. 165 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ст. 242 Господарського процесуального кодексу України ухвалу про відкриття провадження у справі від 05.03.2019 було направлено відповідачу-2 рекомендованою кореспонденцією з повідомленням про вручення № 392 за адресою, що зазначена в позовній заяві: 01033, м. Київ, вул. Саксаганського , 77, яка згідно з інформацією з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань є місцезнаходженням відповідача-2.

Відповідач-2 ухвалу суду від 05.03.2019, надіслану за вказаною вище адресою, не отримав, про що поштовим відділенням зв`язку було складено повідомлення 11.03.2019, в якому зазначено причини невручення «товариство вибуло».

20.03.2019 відповідачем-1 подано до суду відзив на позовну заяву.

02.04.2019 представником позивача подано клопотання про відкладення підготовчого засіданні.

04.04.2019 відповідачем-2 подано до суду відзив на позовну заяву.

У підготовчому засіданні 04.04.2019 відкладено засідання до 23.04.2019. Ухвалою від 04.04.2019 викликано ОСОБА_1 у підготовче засідання.

16.04.2019 відповідачем-2 до суду подано додаткові пояснення до відзиву.

18.04.2019 позивачем подано до суду заяву про зміну підстав позову.

У підготовчому засіданні судом протокольно оголошено про продовження строку підготовчого провадження, відкладено розгляд заяви про зміну підстав позову та відкладено підготовче засідання на 21.05.2019.

Ухвалою від 23.04.2019 викликано ОСОБА_1 у підготовче засідання.

15.05.2019 позивачем подано до суду пояснення щодо заяви про зміну підстав позову.

17.05.2019 відповідачем-2 подано до суду заперечення на заяву про зміну підстав позову.

У підготовчому засіданні 21.05.2019 судом було прийнято до розгляду заяву позивача про зміну підстав позову, засідання відкладено до 30.05.2019.

Згідно з прийнятими до розгляду змінами підстав позову, ОСОБА_1 заявлено свої вимоги на наступних правових підставах:

- ч.ч. 1 та 2 ст. 203, ч. 1 ст. 215 та ст. 92 Цивільного кодексу України, оскільки договір укладено керівником ТОВ «Магістраль-Транс» з перевищенням його повноважень;

- ст. 233 Цивільного кодексу України - правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах.

Ухвалою від 21.05.2019 викликано відповідача-1 у підготовче засідання.

У підготовчому засіданні 30.05.2019 судом ухвалено закрити підготовче провадження та перейти до розгляду справи по суті, розгляд призначено на 27.06.2019.

Ухвалою від 30.05.2019 викликано відповідача-1 у судове засідання.

У судовому засіданні 27.06.2019 судом було відкладено розгляд справи по суті на 09.07.2019.

Ухвалою від 27.06.2019 викликано відповідача-1 у судове засідання.

08.07.2019 відповідачем-1 подано до суду клопотання про відкладення судового засідання.

08.07.2019 відповідачем-1 подано клопотання про виклик свідків в судове засідання.

У судовому засіданні 09.07.2019 ухвалено відмовити в задоволенні клопотання про виклик свідків, про що оголошено вступну та резолютивну частину ухвали, розгляд справи відкладено до 16.07.2019.

Ухвалою від 09.07.2019 викликано відповідача-1 у судове засідання.

11.07.2019 секретарем судового засідання Дьогтяр О.О. складено телефонограму, згідно з якою було здійснено дзвінок до ОСОБА_2 (директора ТОВ «Магістраль-Транс») для повідомлення його про день та час розгляду справи по суті 16.07.2019.

У судовому засіданні 16.07.2019 представник відповідача-1 просив позовні вимоги в справі задовольнити, а представник відповідача-2 просив у задоволенні позовних вимог відмовити.

У судовому засіданні 19.07.2019 відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

У засіданнях здійснювалась фіксація судового процесу технічним засобами у відповідності до статті 222 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

01.10.2014 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Магістраль-Транс", в особі директора ОСОБА_3 (далі - продавець), та Товариством з обмеженою відповідальністю "Євротранссервіс", в особі директора ОСОБА_4 (далі - покупець), було укладено Договір купівлі-продажу транспортного засобу № 121014 (далі - Договір).

Відповідно до п. 1 Договору продавець зобов`язується передати у власність, а покупець прийняти та оплатити належний продавцеві на праві приватної власності вантажний сідловий тягач, VOLVO FH 12, 2001 року випуску, білого кольору, шасі НОМЕР_1 , що перебуває на обліку в МРЕВ-9 ДАІ ГУ - УМВС України в м. Києві з 09.07.2002 (свідоцтво НОМЕР_2 ) (далі - транспортний засіб).

Відповідно до п. 2 Договору відчужуваний транспортний засіб належить продавцеві на підставі свідоцтва про реєстрацію ТЗ серії НОМЕР_2 , виданого МРЕВ-9 ДАІ ГУ - УМВС України в м. Києві 09.07.2002.

За домовленістю сторін, враховуючи технічний стан транспортного засобу, продаж вчинено за 10 000,00 грн з ПДВ, які покупець повинен перерахувати продавцю на його розрахунковий рахунок № НОМЕР_3 у ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», МФО 380805, або внести в касу продавця протягом десяти календарних днів з моменту оформлення цього договору (п. 3 Договору).

Підпунктом 10 пункту 4 Договору сторони передбачили, що він не укладається під впливом тяжкої для продавця обставини.

Підпунктом 2 та 3 пункту 5 Договору підтверджено, що волевиявлення сторін є вільним, усвідомленим, відповідає їх внутрішній волі та їх інтересам.

Пунктом 7 Договору сторони погодили, що право власності на транспортний засіб переходить до покупця з моменту підписання сторонами акту прийому-передачі транспортного засобу.

Договір набуває чинності з моменту підписання його сторонами. Договір припиняється у передбачених чинним законодавством випадках. Взаємовідносини сторін у частині, не передбаченій цим договором, регулюються у встановленому законодавством порядку (п. 10 Договору).

Відповідно до Акту приймання-передачі основних засобів від продавця до покупця № 5/16 від 16.10.2014 року ТОВ "Магістраль-Транс" передало, а ТОВ "Євротранссервіс" отримало за Договором тягач сідловий, VOLVO FH 12, шасі НОМЕР_4 , вартістю 10 000,00 грн, у тому числі ПДВ 1 666,67 грн. Вказаний акт підписано директорами обох сторін та скріплено печатками товариств.

З матеріалів справи, а саме зі статуту ТОВ «Магістраль-Транс», затвердженого протоколом Зборів Учасників Товариства № 47 від 11.06.2007 та статуту Товариства з обмеженою відповідальністю "Магістраль-Транс" (нова редакція), затвердженого протоколом Позачергових Загальних Зборів Учасників Товариства № б/н від 12.12.2017, вбачається, що громадянин України ОСОБА_1 є учасником ТОВ "Магістраль-Транс", якому станом на час укладення спірного договору належало та на даний час належить 6,3% статутного капіталу ТОВ "Магістраль-Транс", що становить 21 235,00 грн.

Позивач звернувся до суду з позовом тому, що на його думку, Договір суперечить вимогам ч.ч. 1, 2 ст. 203, ч. 1 ст. 215, ст. 92 Цивільного кодексу України, оскільки його укладено керівником ТОВ "Магістраль-Транс" з перевищенням повноважень, на підставі рішення Загальних Зборів Учасників, яке було прийнято з порушенням законодавства та у подальшому визнано недійсним рішенням Господарського суду міста Києва від 13.09.2018 у справі № 910/7940/18. Окрім того, позивач вважає, що директор ТОВ "Євротранссервіс" був обізнаний про те, що директор ТОВ "Магістраль-Транс" не мав права укладати спірний правочин, оскільки під час укладання спірного договору був ознайомлений зі статутом ТОВ "Магістраль-Транс" та протоколом Загальних Зборів Учасників Товариства № 70 від 18.08.2014. У позові (з урахуванням заяви про зміну підстав позову, прийнятої судом) також зазначено про те, що продаж транспортного засобу за умовами спірного договору відбувся без проведення оцінки транспортного засобу суб`єктом оціночної діяльності за заниженою ціною, яка відповідно до договору становила 10 000,00 грн, що призвело до недоотримання ТОВ "Магістраль-Транс" прибутку, погіршення майнового стану ТОВ "Магістраль-Транс" та впливає на права позивача, як учасника даного Товариства, під час розподілу прибутку від господарської діяльності Товариства. Позивач також стверджує, що спірний договір вчинений відповідачем-1 під впливом тяжкої обставини і на вкрай невигідних умовах, що відповідно до ст. 233 Цивільного кодексу України є підставою для визнання даного правочину недійсним.

Підтримуючи позовні вимоги ОСОБА_1 відповідач-1 у своєму відзиві зазначає, що повністю погоджується з викладеними позивачем обставинами, а також зазначає, що на момент підписання спірного Договору у ТОВ «Магістраль-Транс» була наявна заборгованість перед ПАТ АКБ «Київ» (правонаступником якого є ПАТ «АБ «Укргазбанк») за кредитним договором, яку було вирішено стягнути у примусовому порядку згідно з рішенням Господарського суду міста Києва від 09.09.2014 № 910/11734/14. Проте, заборгованість не могла бути погашена у зв`язку з відсутністю у ТОВ «Магістраль-Транс» грошових коштів в достатньому розмірі. З метою запобігання можливому банкрутству та збереженню робочих місць, ТОВ «Магістраль-Транс» було вирішено здійснити продаж частини свого майна для проведення часткового погашення існуючої заборгованості. Оскільки ТОВ «Магістраль-Транс» знаходилось у скрутному фінансовому становищі, а рахунки та майно підлягали арешту, що могло призвести до блокування господарської діяльності товариства працівниками підприємства та іншими кредиторами та унеможливлення виконання боргових зобов`язань, а в майбутньому призвело б до банкрутства, було прийнято рішення про продаж майна, зокрема сідлового тягача, який є предметом спірного правочину в даній справі. У цей же час, відповідач-2, який здійснював технічне обслуговування, ремонт рухомого складу та постачання запасних частин виявив бажання купити вказане майно, але за ціною, яка була значно нижчою ніж ринкова. Незважаючи на невигідні умови, ТОВ «Магістраль-Транс» здійснило продаж ТОВ «Євротрассервіс» вказаного майна за ціною 10 000,00 грн з метою часткового погашення заборгованості перед кредиторами та недопущення банкрутства підприємства.

Відповідач-2, заперечуючи проти позовних вимог вказує, що сума спірного правочину не перевищує суму, визначену статутом відповідача-1 як таку, що потребує додаткового узгодження на зборах товариства, отже, директор ТОВ «Магісталь-Транс» не потребував будь-яких додаткових повноважень (у письмовій формі) від голови товариства чи загальних зборів на укладення договору на суму 10 000,00 грн. Окрім того, відповідач-2 зазначив, що прийняття рішення про відчуження майна товариства на суму, що становить 50 і більше відсотків майна товариства, приймається більшістю не менше як 3/4 голосів від числа присутніх учасників, а не від загальної кількості учасників, як вказує позивач. Також позивачем не надано до матеріалів справи доказів на підтвердження того, що ціна продажу була занижена, не надано доказів погіршення майнового стану чи недоотримання товариством прибутку, не надано доказів розподілення та/або отримання позивачем дивідендів від розподілу прибутку товариства, а самі лише припущення не можуть бути покладені в основу судового рішення. Відповідач-2 проти позову заперечує з підстав відсутності у нього будь-яких відомостей про наявність обмежень повноважень директора, станом на час укладення спірного договору. Окрім того, правочин у подальшому схвалений ТОВ «Магістраль-Транс», оскільки складено акт приймання-передачі, виписано рахунок-фактуру, виписано видаткову накладну, передано покупцю свідоцтво про реєстраціє транспортного засобу, що унеможливлює визнання правочину недійсним згідно з усталеною практикою Верховного Суду.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному і об`єктивному дослідженні в судовому засіданні з урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи їх взаємний зв`язок, господарський суд вважає що позов задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.

Положеннями частини 7 статті 179 Господарського кодексу України визначено, що господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, встановлених Господарським кодексом.

Як зазначалось вище, Договір підписано зі сторони продавця - директором ТОВ "Магістраль-Транс" ОСОБА_3 , який діяв на підставі Статуту та протоколу Загальних зборів учасників Товариства № 70 від 18.09.2014, а зі сторони покупця - директором ТОВ "Євротранссервіс" ОСОБА_4 , який діяв на підставі Статуту.

Згідно з ч. 1 ст. 143 Цивільного кодексу України (в редакції чинній на момент укладення спірного договору) установчим документом товариства з обмеженою відповідальністю є статут.

Відповідно до п. 5 статуту ТОВ "Магістраль-Транс", затвердженого протоколом Зборів Учасників Товариства № 47 від 11.06.2007, в редакції чинній на час укладення спірного договору (далі - статут), управління Товариством здійснюють його органи. Органами управління Товариством є загальні збори його учасників, виконавчий орган та ревізійна комісія.

Згідно з п. 5.1. статуту вищим органом товариства є Загальні збори Учасників Товариства, які обирають Голову Товариства.

Відповідно до п. 5.1.1. статуту до виключної компетенції Голови Товариства відноситься, зокрема, питання надання повноважень (у письмовій формі) виконавчому органу Товариства на укладання від імені Товариства всіх договорів та угод (контрактів) на суму, що перевищують 50 000,00 грн, зокрема угод, купівлі-продажу, внесення до статутних фондів інших товариств, підряду, страхування майна, перевезень, зберігання, доручення, застави майна Товариства, комісії, управління тощо.

Загальні збори учасників Товариства мають право приймати рішення з усіх питань діяльності Товариства, у тому числі з тих, що передані загальними зборами до компетенції виконавчого органу. Збори учасників вважаються повноважними, якщо на них присутні Учасники (представники Учасників), що володіють у сукупності більш як 60% голосів ( п. 5.1.2. статуту).

До виключної компетенції Загальних зборів Учасників Товариства відноситься затвердження договорів (угод), укладених на суму, що перевищує вказану в статуті Товариства (п.п. «и» п. 5.1.2. статуту).

У п. 5.1.2. статуту встановлено, що рішення про відчуження майна Товариства приймаються більшістю не менш, як у 3/4 голосів Учасників Товариства.

З матеріалів справи вбачається, що 18.08.2014 було проведено Загальні Збори Учасників ТОВ "Магістраль-Транс", що оформлені протоколом № 70 Загальних Зборів Учасників (Засновників) ТОВ "Магістраль-Транс".

На вказаних зборах розглядалось, зокрема, питання про продаж тягачів та напівпричепів Товариства (транспортних засобів), зокрема, за державним номером НОМЕР_6, та про надання повноважень директору Товариства - ОСОБА_3 на укладання та підписання від імені Товариства договорів купівлі-продажу транспортних засобів. За результатом розгляду було вирішено продати, зокрема, транспортний засіб з державним номером НОМЕР_6 за балансовою вартістю з націнкою не менше 10 000,00 грн, оскільки вказаний транспортний засіб має балансову вартість нуль та непридатний для подальшого використання для автомобільних перевезень. Також на вказаних зборах надано повноваження директору Товариства ОСОБА_3 на укладення договорів купівлі-продажу транспортних засобів.

У подальшому, рішенням Господарського суду міста Києва від 13.09.2018 у справі № 910/7940/18 за позовом ОСОБА_1 до ТОВ "Магістраль-Транс" про визнання недійсним рішення загальних зборів, було визнано недійсним рішення Загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "Магістраль-Транс" від 18.08.2014, що оформлене протоколом № 70 від 18.08.2014. Вказане рішення в апеляційному порядку не оскаржувалось та набрало законної сили 16.10.2018.

Відповідно до ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, не потребують доказуванню при розгляді даної справи встановлені у вказаному судовому рішенні обставини щодо неправомірності прийнятих Загальними Зборами Учасників ТОВ "Магістраль-Транс" рішень, які оформлені протоколом № 70 від 18.08.2014, зокрема, щодо надання повноважень директору ТОВ "Магістраль-Транс" ОСОБА_3 на укладання та підписання від імені Товариства договорів купівлі-продажу транспортних засобів.

Так, вказаним рішенням було встановлено, що оскільки відсутні докази повідомлення ОСОБА_1 про проведення загальних зборів учасників Товариства, що відбулись 18.08.2014, і рішення загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "Магістраль-Транс", оформлені протоколом № 70 від 18.08.2014, в тому числі щодо відчуження майна товариства, були прийняті за участю учасників Товариства, які в сукупності володіли 73,9% голосів, тобто без наявності необхідної кількості голосів для прийняття відповідного рішення, підлягає визнанню недійсним рішення загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "Магістраль-Транс" від 18.08.2014, оформлене протоколом № 70 від 18.08.2014.

У цей же час, як вже зазначалось вище, зі сторони ТОВ "Магістраль-Транс" спірний договір підписано директором ОСОБА_3 , що діяв на підставі Статуту та протоколу Загальних Зборів Учасників Товариства № 70 від 18.08.2014.

Відповідно до частини 1 статті 92 Цивільного кодексу України юридична особа набуває цивільних прав та обов`язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону.

Таким чином, юридична особа є учасником цивільних відносин і наділяється цивільною правоздатністю і дієздатністю. При цьому особливістю цивільної дієздатності юридичної особи є те, що така особа набуває цивільних прав та обов`язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону.

Правочини юридична особа також вчиняє через свої органи, що з огляду на приписи ст. 237 Цивільного кодексу України утворює правовідношення представництва.

У такому випадку орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, тобто представляє інтереси юридичної особи, зобов`язана або має право вчинити правочин від імені цієї юридичної особи, в тому числі вступаючи в правовідносини з третіми особами.

З системного аналізу норм ст.ст. 99, 145 Цивільного кодексу України, ст. 89 Господарського кодексу України, ст.ст. 58, 59, 62, 63 Закону України "Про господарські товариства" (в редакції, чинній на час укладення спірного правочину), слідує, що виконавчий орган товариства вирішує всі питання, пов`язані з управлінням поточною діяльністю товариства, крім питань, що є компетенцією загальних зборів учасників товариства або іншого його органу. Здійснюючи управлінську діяльність, виконавчий орган реалізує колективну волю учасників товариства, які є носіями корпоративних прав.

Необхідно окремо відзначити, що реалізація учасниками товариства корпоративних прав на участь у його управлінні шляхом прийняття компетентним органом рішень про обрання (призначення), усунення, відсторонення, відкликання членів виконавчого органу цього об`єднання стосується також наділення або позбавлення їх повноважень на управління товариством. Такі рішення уповноваженого на це органу мають розглядатися в межах корпоративних правовідносин, що виникають між товариством і особами, яким довірено повноваження з управління ним (пункт 3.2. рішення Конституційного Суду України від 12 січня 2010 року № 1-рп/2010 у справі за конституційним зверненням Товариства з обмеженою відповідальністю "Міжнародний фінансово-правовий консалтинг" про офіційне тлумачення частини третьої статті 99 Цивільного кодексу України).

З огляду на вищезазначене, дефекти в компетенції, обсязі повноважень виконавчого органу товариства, коли цей орган вступає в правовідносини із третіми особами, можуть залежати від дефектів реалізації учасниками товариства корпоративних прав. У такому випадку дефекту волі товариства, обмеження повноважень його виконавчого органу можуть перебувати поза межами розумного контролю з боку третьої особи, не викликаючи в третьої особи обґрунтованих сумнівів у правомірності дій виконавчого органу товариства.

Таким чином, на захист прав третіх осіб, які вступають у правовідносини з юридичними особами, в тому числі й укладають з юридичними особами договори різних видів, частиною третьою ст. 92 Цивільного кодексу України передбачено, що орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов`язані діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень. Разом з цим, абз. 2 частини 3 статті 92 Цивільного кодексу України встановлено, що у відносинах з третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження.

Частиною 4 ст. 92 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо члени органу юридичної особи та інші особи, які відповідно до закону чи установчих документів виступають від імені юридичної особи, порушують свої обов`язки щодо представництва, вони несуть солідарну відповідальність за збитки, завдані ними юридичній особі.

Таким чином, закон вимагає, щоби виконавчий орган товариства діяв добросовісно і розумно, керуючись інтересами товариства, а не власними. За порушення цієї вимоги на виконавчий орган може бути покладений обов`язок відшкодувати завдані товариству збитки.

У цей же час, законом враховано, що питання щодо визначення обсягу повноважень виконавчого органу товариства та добросовісність його дій відноситься до внутрішніх взаємовідносин юридичної особи та її органу, тому сам лише факт учинення виконавчим органом товариства протиправних, недобросовісних дій, перевищення ним своїх повноважень не може слугувати єдиною підставою для визнання недійсними договорів, укладених цим органом від імені юридичної особи з третіми особами.

Таким чином, частина 3 ст. 92 Цивільного кодексу України містить виняток із загального правила щодо визначення правових наслідків вчинення правочину представником з перевищенням повноважень (статті 203, 241 ЦК України). Для третьої особи, яка уклала з юридичною особою договір, обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи, в тому числі й повноважень виконавчого органу товариства, загалом не мають юридичної сили, хоча б відповідні обмеження й існували на момент укладення договору.

Обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи набуває юридичної сили для третьої особи в тому випадку, якщо саме вона, ця третя особа, вступаючи у відносини з юридичною особою та укладаючи договір, діяла недобросовісно або нерозумно, зокрема, достеменно знала про відсутність у виконавчого органу товариства необхідного обсягу повноважень або повинна була, проявивши принаймні розумну обачність, знати про це. Тягар доказування недобросовісності та нерозумності в поведінці третьої особи несе юридична особа.

З урахуванням норм ст. 98 Цивільного кодексу України та приписів ст.ст. 92, 203, 215, 241 цього Кодексу, рішення загальних зборів учасників товариства є актами, що зумовлюють настання правових наслідків, спрямованих на регулювання відносин у різних питаннях діяльності товариства, вони мають обов`язковий характер для суб`єктів цих відносин. Таким чином, якщо суд визнає недійсним рішення загальних зборів учасників товариства, воно є недійсним з моменту його прийняття.

Проте, для визнання недійсним договору, укладеного виконавчим органом товариства (директором) з третьою особою, з огляду на порушення цим органом установленого обмеження повноважень щодо представництва, не має самостійного юридичного значення сам по собі той факт, що згодом визнане недійсним у судовому порядку рішення загальних зборів учасників товариства, згідно з яким виконавчий орган діяв на момент укладення договору.

Такий договір може бути визнаний недійсним із зазначених підстав у тому разі, якщо буде встановлено, що сама третя особа, контрагент юридичної особи за договором, діяла недобросовісно і нерозумно. Тобто третя особа знала або за всіма обставинами, проявивши розумну обачність, не могла не знати про обмеження в повноваженнях виконавчого органу товариства.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 13.03.2017 у справі № 760/8121/16-ц та постанові Верховного Суду від 20.06.2018 у справі № 910/15832/17.

Таким чином, сам по собі факт визнання судом недійсним рішення Загальних Зборів Учасників Товариства, оформленого протоколом № 70 від 18.08.2014, не може бути підставою для визнання оспорюваного договору недійсним, з підстав викладених вище.

У випадку, коли договір містить умову (пункт) про підписання його особою, яка діє на підставі статуту підприємства чи іншого документа, що встановлює повноваження зазначеної особи, то наведене свідчить про обізнаність іншої сторони даного договору з таким статутом (іншим документом) у частині, яка стосується відповідних повноважень, і в такому разі суд не може брати до уваги посилання цієї сторони на те, що їй було невідомо про наявні обмеження повноважень представника її контрагента.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 12.06.2018 у справі № 927/976/17.

Спірний правочин містить положення про те, що його підписано зі сторони ТОВ "Магістраль-Транс" на підставі Статуту та протоколу Загальних Зборів Учасників ТОВ "Магістраль-Транс" № 70 від 18.08.2014.

Наведене свідчить про обізнаність іншої сторони оспорюваного правочину - відповідача-2 з таким статутом та протоколом у частині, яка стосується відповідних повноважень, і в такому разі, за наявності обмежень, посилання відповідача-2 на те, що йому було невідомо про наявні обмеження повноважень представника відповідача-1, судом не можуть бути взяті до уваги.

Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02.04.2019 № 904/2178/18 та від 02.08.2018 № 903/612/16.

Отже, з урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що оскільки купівля-продаж транспортного засобу за спірним договором визначена в сумі 10000,00 грн (сумі, яка не перевищує, визначену статутом), то на укладення такого договору від імені Товариства директору Товариства не потребувалось надання Головою Товариства відповідних повноважень.

Таким чином, директор ОСОБА_3 мав право діяти від імені товариства без надання йому (у письмовому вигляді) додаткових повноважень вищим органом товариства - Загальними зборами учасників (п. 5.1. статуту).

Разом з цим, оскільки статутом встановлено, що рішення про відчуження майна Товариства приймаються більшістю не менш як у 3/4 голосів Учасників Товариства (75%), тоді як у протоколі Загальних Зборів Учасників ТОВ "Магістраль-Транс" № 70 від 18.08.2014, яким оформлено рішення Загальних Зборів Учасників ТОВ "Магістраль-Транс" про продаж (відчуження) спірного транспортного засобу, зазначено про присутність на даних загальних зборах Товариства 73,9% голосів засновників (встановлено в рішенні № 910/7940/18), суд відзначає, що відповідач-2 при підписанні спірного договору знав або за всіма обставинами, проявивши розумну обачність, не міг не знати про обмеження в повноваженнях директора ТОВ "Магістраль-Транс" ОСОБА_3 на укладання та підписання від імені Товариства оспорюваного Договору, враховуючи наведену умову п. 5.1.2 Статуту та фактичну присутність на Загальних Зборах учасників ТОВ "Магістраль-Транс, що володіють 73,9% голосів.

Як зазначалось вище, рішенням Господарського суду міста Києва від 13.09.2018 у справі № 910/7940/18 встановлено обставини, що рішення Загальних Зборів Учасників Товариства, оформлені протоколом № 70 від 18.08.2014, в тому числі щодо відчуження майна Товариства, були прийняті за відсутності необхідної кількості голосів для прийняття відповідних рішень, тобто за відсутності кворуму для прийняття відповідних рішень.

Таким чином, з урахуванням викладеного вище, суд встановив, що відповідач-2, як контрагент відповідача-1, укладаючи спірний правочин, діяв виключно в своїх інтересах, оскільки знав (не міг не знати) про обмеження в повноваженнях виконавчого органу Товариства.

У той же час, судом враховано, що відповідно до ст. 241 Цивільного кодексу України правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання (ч. 1). Наступне схвалення правочину особою, яку представляють, створює, змінює і припиняє цивільні права та обов`язки з моменту вчинення цього правочину (ч. 2).

З аналізу змісту частини 1статті 241 Цивільного кодексу України випливає, що законодавець не ставить схвалення правочину в обов`язкову залежність від наявності рішень окремих органів управління товариства, оскільки підтвердженням такого схвалення закон визначає вчинені на його виконання дії особи, в інтересах якої його було укладено. Такі дії повинні свідчити про прийняття правочину до виконання.

Наступне схвалення юридичною особою правочину, вчиненого від її імені представником, з перевищенням повноважень, унеможливлює визнання такого правочину недійсним (ст. 241 ЦК України). Настання передбачених цією статтею наслідків ставиться в залежність від того, чи було в подальшому схвалено правочин особою, від імені якої його вчинено. Доказами такого схвалення можуть бути відповідне письмове звернення уповноваженого органу (посадової особи) такої юридичної особи до другої сторони правочину чи до її представника (лист, телефонограма, телеграма, телетайпограма тощо) або вчинення зазначеним органом (посадовою особою) дій, які свідчать про схвалення правочину (прийняття його виконання, здійснення платежу другій стороні, підписання товаророзпорядчих документів і т. ін.).

Аналогічний правовий висновок містять постанови Верховного Суду від 16.05.2018 № 910/1163/17, від 25.04.2018 № 910/9915/17 та від 10.04.2018 № 910/11079/17.

При цьому в постанові Верховного Суду від 16.05.2018 № 910/1163/17 зазначено, що схвалення може відбутися також і в формі мовчазної згоди, і у вигляді певних поведінкових актів (так званих конклюдентних дій) особи - сторони правочину (наприклад, передача транспортних засобів, зняття їх з обліку із наданням усіх необхідних документів та прийняття часткової або повної оплати за спірними договорами).

Наявні в матеріалах справи докази свідчать, що відповідач-1 у подальшому схвалив спірний договір, вчинений від його імені директором ОСОБА_3 , а саме:

- на виконання умов договору був складений та підписаний акт № 5/16 приймання-передачі основних засобів від продавця до покупця від 16.10.2014;

- відповідачем-1 виписано видаткову накладну № 2ОФ/2 від 16.10.2014 та рахунок-фактуру № 9 від 16.10.2014;

- відповідачем-1 здійснено дії щодо зняття з обліку транспортного засобу з наступною постановкою на облік відповідача-2;

Відповідач-1 не заперечив належним чином відповідні обставини.

Таким чином, з матеріалів справи вбачається подальше схвалення спірного договору відповідачем-1, що, у свою чергу, унеможливлює визнання такого правочину недійсним.

Стосовно посилань позивача на те, що спірний договір вчинений відповідачем-1 під впливом тяжкої обставини і на вкрай невигідних умовах необхідно зазначити наступне.

Частиною 1 статті 233 Цивільного кодексу України встановлено, що правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину.

Судом враховано, що відповідні вимоги про визнання правочинів недійсними на підставі статті 233 Цивільного кодексу України можуть бути задоволені за умови доведеності позивачем факту тяжких обставин і наявності їх безпосереднього зв`язку з волевиявленням другої сторони щодо вчинення правочину.

Ознаками правочину, що підпадає під дію ст. 233 Цивільного кодексу України є вчинення особою правочину на вкрай невигідних для себе умовах (зокрема, реалізації за низьку оплату майна, що має значну цінність), під впливом тяжкої для неї обставини (наприклад, під загрозою банкрутства) і добровільно, тобто за відсутності насильства, обману чи помилки, можливо, навіть з ініціативи самої особи, яка вчиняє правочин. Доведення того, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було б вчинено або було б вчинено на інших умовах, покладається на позивача.

Для застосування зазначеної норми необхідно встановити наявність зазначених умов у сукупності, а саме вплив тяжкої обставини і вкрай невигідні умови. Також необхідно встановити наявність причинно-наслідкового зв`язку між тяжкими обставинами та укладеним правочином, тобто факт його укладення саме з метою усунення таких обставин.

Судом встановлено, що у відзиві на позовну заяву ТОВ "Магістраль-Транс" повідомив суд, що на момент підписання спірного договору у ТОВ "Магістраль-Транс" була наявна заборгованість перед ПАТ "АКБ "Київ" (правонаступником якого є ПАТ "АБ "Укргазбанк") за кредитним договором, яку згідно з рішенням Господарського суду міста Києва від 09.09.2014 у справі № 910/11734/14 стягнуто з ТОВ "Магістраль-Транс" в примусовому порядку.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Господарського суду міста Києва від 09.09.2014 у справі № 910/11734/14 стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Магістраль-Транс" на користь Публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний банк "Київ" заборгованість та штрафні санкції за кредитним договором № 6/2003 від 07.07.2003 в загальному розмірі 9 074 964,10 грн та 268 780,04 доларів США.

З матеріалів справи також вбачається, що ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.12.2015 у справі № 910/11734/14 задоволено заяву ТОВ "Магістраль-Транс" та частково розстрочено виконання рішення Господарського суду міста Києва від 09.09.2014 у справі № 910/11734/14.

Проте, судом також враховано, що наведена ухвала Господарського суду міста Києва у справі № 910/11734/14 постановлена судом 03.12.2015, тобто більш, ніж через рік після укладення спірного договору від 01.10.2014, а тому фактично не може підтверджувати укладення означеного договору під впливом тяжкої обставини саме в момент підписання спірного правочину, оскільки не встановлює обставин існування скрутного фінансового становища відповідача-1 у минулому.

Судом також надано правову оцінку долученим позивачем до матеріалів справи заявам свідків ОСОБА_2 , ОСОБА_6 та ОСОБА_4 , які зазначають, що у відповідача-1 була необхідність в поповненні обігових коштів для розрахунку з кредиторами (зокрема, на виконання рішення Господарського суду міста Києва про стягнення заборгованості з ТОВ "Магістраль-Транс" на користь ПАТ "АКБ "Київ", для здійснення розрахунків з відповідачем-2 на виконання договірних відносин з останнім). Також свідки вказали про те, що відповідач-1 розумів, що в результаті примусового стягнення (за рішенням суду) буде порушено виконавче провадження та накладений арешт на майно, що і стало причиною термінового продажу транспортних засобів на користь відповідача-2 за ціною, що є нижчою ринкової.

Судом також досліджено долучену відповідачем-2 до матеріалів справи заяву свідка ОСОБА_7 , який був учасником переговорів щодо укладення договорів купівлі-продажу транспортних засобів. Ним зазначено, що вартість транспортних засобів згідно умов договорів купівлі-продажу, в залежності від стану транспортного засобу, складала від 10 до 50 тис. грн. Відповідна вартість транспортних засобів була обумовлена технічним станом. Всі транспортні засоби, що були придбані у ТОВ "Магістраль-Транс", були в технічно-несправному стані та вимагали значних вкладень для відновлення. Причиною продажу даних транспортних засобів зі сторони ТОВ "Магістраль-Транс" послугувало, як було повідомлено керівництвом під час переговорів, економічна недоцільність проводити значні ремонтні роботи враховуючи стан та строк експлуатації ТЗ. Договори купівлі-продажу між підприємствами укладались при вільному волевиявленню, не під впливом тяжких обставин, про що сторонами було зазначено і в договорах.

Як вже зазначалось вище, судом встановлено, що п. 4 Договору передбачено, що він не укладається під впливом тяжкої для продавця обставини. Пунктом 5 Договору сторони встановили, що укладання договору відповідає їх інтересам, волевиявлення є вільним і усвідомленим і відповідає їх внутрішній волі, договір не приховує іншого правочину і спрямований на реальне настання наслідків, які обумовлені в ньому.

Згідно зі ст. 42 Господарського кодексу України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Принципи підприємницької діяльності визначено ст. 44 Господарського кодексу України, а саме: підприємництво здійснюється на основі: вільного вибору підприємцем видів підприємницької діяльності; самостійного формування підприємцем програми діяльності, вибору постачальників і споживачів продукції, що виробляється, залучення матеріально-технічних, фінансових та інших видів ресурсів, використання яких не обмежено законом, встановлення цін на продукцію та послуги відповідно до закону; вільного найму підприємцем працівників; комерційного розрахунку та власного комерційного ризику; вільного розпорядження прибутком, що залишається у підприємця після сплати податків, зборів та інших платежів, передбачених законом; самостійного здійснення підприємцем зовнішньоекономічної діяльності, використання підприємцем належної йому частки валютної виручки на свій розсуд.

Таким чином, у разі здійснення підприємницької діяльності особа має усвідомлювати, що така діяльність здійснюється нею на власний ризик. Юридична особа самостійно розраховує ризики настання несприятливих наслідків в результаті тих чи інших її дій та самостійно приймає рішення про вчинення чи утримання від таких дій. Настання несприятливих наслідків в господарській діяльності юридичної особи є її власним комерційним ризиком, на основі якого і здійснюється підприємництво.

Разом з цим, статтею 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно зі статтею 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

З матеріалів справи вбачається, що фактично позивач визначив тяжкою обставиною, під впливом якої ТОВ "Магістраль-Транс" було укладено оспорюваний договір купівлі-продажу транспортного засобу, наявність заборгованості ТОВ "Магістраль-Транс" перед ПАТ "АКБ "Київ" (яка виникла за кредитним договором № 6/2003 від 07.07.2003 та постановлена до стягнення з ТОВ "Магістраль-Транс" рішенням Господарського суду міста Києва від 09.09.2014 у справі № 910/11734/14) та необхідність її погашення позивачем.

Однак, обставина наявності такої заборгованості (встановленої рішенням суду) є наслідком здійснення відповідачем-1 підприємницької діяльності на власний ризик та на підставі відповідного договору з контрагентом, та відповідно, не може бути оцінена судом у якості тяжкої для сторони (відповідача-1) обставини в розумінні ст. 233 Цивільного кодексу України, під впливом якої сторона уклала спиртний договір.

Згідно з п. 3 оспорюваного договору встановлено, що за домовленістю сторін, враховуючи технічний стан транспортного засобу (транспортні засоби непридатні для подальшого використання для автомобільних перевезень), продаж цей вчинено за 10 000,00 грн з ПДВ.

На підтвердження невигідних умов укладання спірного договору, а саме різниці вартості майна, яка вказана у спірному договорі та реальної вартості вказаного майна позивачем подано висновок експертного автотоварознавчого дослідження № 15 від 04.04.2019 (далі - висновок), виконаного судовим експертом Бородіним A.B.

За результати проведення експертного дослідження експерт дійшов такого висновку: середня ринкова вартість подібного транспортного засобу (сідлового тягача, VOLVO FH 12, 2001 року випуску, білого кольору, шасі НОМЕР_1 ) без врахування його комплектності; укомплектованості; технічного стану; пробігу обсягу і характеру пошкоджень станом на 01.10.2014 становить 226 640,00 грн. Вартість транспортного засобу при наявності підтверджуючих вихідних даних може бути збільшена або зменшена.

Наведений висновок свідчить, що експерт у висновку визначив вартість подібного транспортного засобу без врахування його комплектності; укомплектованості; технічного стану; пробігу обсягу і характеру пошкоджень.

Тобто, в даному випадку експертом було досліджено не вартість транспортного засобу, який був безпосередньо предметом купівлі-продажу за спірним договором, а вартість подібного транспортного засобу, без врахування необхідних індивідуальних ознак досліджуваного транспортного засобу.

Таким чином, зазначений висновок не може бути врахований судом як доказ на підтвердження вчинення оспорюваного договору на вкрай невигідних для відповідача-1 умовах.

Частиною 1 ст. 215 Цивільного кодексу України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої - п`ятої статті 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Отже, вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Враховуючи викладене, судом встановлено, що правові підстави для визнання Договору купівлі-продажу транспортного засобу № 121014 від 01.10.2014 недійсним відсутні.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За таких обставин, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в даній справі.

Судові витрати, у зв`язку з відмовою в позові, відповідно до положень статті 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на позивача.

Керуючись статтями 73-74, 76-79, 86, 129, 232, 233, 237-238, 240-241 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 257 та п. 17.5. розділу XI "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 02.08.2019.

Суддя О.Г. Удалова