ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" липня 2019 р.м. ХарківСправа № 922/1728/19

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Лавренюк Т.А.

при секретарі судового засідання Редько А.В.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Адама Україна" (, адреса: 04050, м. Київ, вул. Миколи Пимоненка, 13, офіс № 4А/41)
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Украгроресурс" (, адреса: 62403, Харківська область, Харківський район, с. Бабаї, вул. Островського, 50)
про стягнення 12 569 679,20грн.
за участю учасників справи:

позивача - ОСОБА_1 ., дов. від 16.05.2019 та свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю серії ІФ № 001286 від 20.04.2018 (в режимі відеоконференції);

відповідача - не з`явився

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Адама Україна" звернулось до суду з позовною заявою, в якій просить суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Украгроресурс" заборгованість на загальну суму 12 569 679,20грн., яка складається з суми основного боргу в розмірі 9 421 950,53грн., 13% річних в розмірі 839 716,81грн. та пені в розмірі 2 308 011,86 Розподіл судових витрат позивач просить суд здійснити відповідно до вимог глави 8 Господарського процесуального кодексу України.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором поставки № 52/2018 від 05.11.2017 в частині здійснення своєчасної оплати за поставлений позивачем товар протягом 2017-2018 років.

Ухвалою суду від 05.06.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 922/1723/19 за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 02.07.2019 о 15:00. Цією ж ухвалою відповідачу встановлено строк для подання відзиву на позов 15 днів з дня вручення даної ухвали.

Ухвалою суду від 02.07.2019 підготовче засідання було відкладено на 16.07.2019 о 15:00год.

Ухвалою суду від 16.07.2019 підготовче провадження закрито та призначено справу до судового розгляду по суті на 30.07.2019 о 14:00год. в режимі відеоконференції.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримує, просить суд позов задовольнити в повному обсязі. Крім того, позивач звернувся до суду з усною заявою про подання доказів, що підтверджують розмір понесених позивачем судових витрат після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Відповідач своїм правом, наданим відповідно до ст.165 Господарського процесуального кодексу України, не скористався, відзив на позов не надав, у призначене судове засідання не з`явився.

Разом з цим, ухвали суду від 05.06.2019, 02.07.2019 та 16.07.2019 були направлені на адресу відповідача - АДРЕСА_1 , яка збігається із адресою, зазначеною у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, повернулись до суду без доказів вручення відповідачеві з відміткою пошти "за закінченням встановленого строку зберігання".

Згідно із ч.1 ст.10 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань», якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного держаного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін.

Так, процесуальні документи у цій справі направлялись всім учасникам судового процесу, що підтверджується штампом канцелярії на зворотній стороні відповідного документу.

Таким чином, всім учасникам справи надано можливість для висловлення своєї правової позиції по суті позовних вимог та судом дотримано під час розгляду справи, обумовлені чинним Господарським процесуальним кодексом України процесуальні строки для звернення із заявами по суті справи та іншими заявами з процесуальних питань.

Оскільки неявка відповідача у судове засідання не перешкоджає розгляду справи по суті, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності його представника за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно перевіривши матеріали справи та надані учасниками судового процесу докази, заслухавши пояснення представника позивача, суд встановив наступне.

06.11.2017 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Адама Україна" (позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Украгроресурс" (відповідач) укладено договір поставки № 52/20185 (надалі - договір), відповідно до умов якого позивач зобов`язався постачати товари, визначені в Додатку № 1 "Специфікація" до договору, а відповідач прийняти та оплатити поставлений товар.

За умовами п.2.1 договору поставка товару здійснюється окремими партіями на підставі замовлень відповідача, згідно Додатку № 2 "зразок замовлення" до договору.

Загальна ціна товару, (за умовами п.3.1 договору) визначається як загальна вартість усього товару, поставленого за цим договором, що визначається відповідно до ціни та вартості, зазначеної у відповідних видаткових накладних, з урахуванням знижок, які можуть надаватися за цим договором та призводити до зміни ціни товару та договору після поставки товару.

За умовами п.3.3 договору ціна товару в гривнях, яка вказується в рахунку на оплату, визначається відповідно до положень Додатку № 3 до договору, виходячи із середньозваженого курсу продажу долара США, який склався за результатами торгів на міжбанківському валютному ринку України на кінець робочого дня, що передує даті виставлення рахунку на оплату.

У ст.4 договору сторони погодили порядок здійснення розрахунків, а саме: відповідно до ч.4.1 ст.4 договору відповідач зобов`язався здійснювати розрахунки за товар у безготівковій формі, в гривні, шляхом перерахування грошових коштів на рахунок позивача, згідно банківських реквізитів, зазначених у рахунку на оплату.

Порядок розрахунку знижки, що надається, відстрочки платежу, а також інші умови оплати товару сторонами зазначаються в Додатку № 4 "Комерційні умови" до договору.

Так, за умовами п.1 Додатку № 4 "Комерційні умови" до договору сторони домовились, що відповідач оплачує товар, що постачається за цим договором, на умовах розстрочення платежу, а саме:

- 20% вартості поставленого товару відповідач сплачує не пізніше 30 календарних днів з дня поставки товару, рахуючи від наступного за поставкою дня до тридцятого дня включно;

- 80% вартості поставленого товару (кредитна частина вартості) відповідач зобов`язався сплатити частинами, відповідно до такого графіку розстрочки:

01 вересня 2018 - 20%;

01 листопада 2018 - 40%;

15 листопада 2018 - 40%.

Даний договір набуває чинності з дня його підписання сторонами та діє до 31.12.2018, але у будь-якому випадку до повного виконання сторонами їх обов`язків, які виникли з договору протягом строку його дії. (п.8.1 Договору).

Позивач на виконання умов Договору здійснив поставку товару відповідачу на загальну суму 9 902 061,28грн., що підтверджується копіями видаткових накладних, наявними в матеріалах справи.

Відповідач взяті на себе зобов`язання за договором належним чином не виконав, за поставлений позивачем товар розрахувався частково в сумі 480110,75грн., у зв`язку з чим у нього перед позивачем утворилась заборгованість в сумі 9 421 950,53грн.

За несвоєчасне виконання відповідачем зобов`язань за договором, на суму основного боргу позивачем нараховано також пеню в розмірі 2 308 011,86грн., та 13% річних в розмірі 839 716,81грн.

Такі обставини, на думку позивача, свідчать про порушення його прав та охоронюваних законом інтересів і є підставою для їх захисту у судовому порядку.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

Згідно ст.ст.11, 509 Цивільного кодексу України зобов`язання виникають зокрема з договорів. Аналогічні положення встановлені і в ст.ст.173-175 Господарського кодексу України.

За приписами статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов`язання не допускається.

Частиною 1 ст.530 Цивільного кодексу України також встановлено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Крім того, згідно приписів ст.193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Стаття 629 Цивільного кодексу України встановлює обов`язковість договору для виконання сторонами.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Окремим видом зобов`язання є договір поставки. Так, згідно з частинами першою, другою ст.712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст.655 Цивільного кодексу України одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно приписів ст.692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ст.74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За приписами ст.86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

В матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що відповідач в повному обсязі розрахувався за товар, поставлений позивачем.

З огляду на встановлені факти та враховуючи те, що відповідач доказів оплати за отриманий товар суду не надав, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення суми основного боргу в розмірі 9 421 950,53грн. є обґрунтованими, підтверджуються наявними у матеріалах справи доказами та підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.2 ст.193 Господарського кодексу України порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором. До відносин щодо забезпечення виконання зобов`язань учасників господарських відносин застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України (ч.1 ст.199 Господарського кодексу України).

У разі порушення зобов`язання настають наслідки, встановлені договором або законом, зокрема - сплата неустойки (п.3 ч.1 ст.611 Цивільного кодексу України).

Статтею 549 Цивільного кодексу України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожний день прострочення виконання.

У п.6.3 договору сторони погодили, що у випадку прострочення оплати товару більше ніж на 10 календарних днів, позивач має право нарахувати та вимагати від відповідача сплати пені шляхом направлення відповідної "Вимоги про сплату пені", а відповідач зобов`язаний, в такому випадку, сплатити на користь позивача пеню протягом одного робочого дня з моменту отримання відповідної вимоги. Сторони погодили, що пеня нараховуюється у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від простроченої суми коштів, яка діяла в період прострочення, за кожен день прострочення, протягом всього періоду прострочення без обмеження тривалості такого періоду, тобто починаючи з першого дня прострочення і до дня оплати простроченого платежу.

Суд вважає за необхідне зазначити, що оскільки сторони у договорі не визначили форму пред`явлення позивачем вимоги відповідачу щодо сплати пені, останній може здійснити своє право будь-яким шляхом: як шляхом звернення до боржника з претензією, листом, телеграмою тощо, так і шляхом пред`явлення через суд вимоги у визначеній законом процесуальній формі - формі позову, що і було зроблено позивачем.

На підставі зазначеного, позивач нарахував відповідачу пеню за період з 02.09.20018 по 21.05.2019 в розмірі 2 308 011,86грн., за кожною видатковою накладною окремо.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши наданий розрахунок пені, періоди та кожне нарахування окремо, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Позивач на суму основного боргу за період з 02.09.20018 по 21.05.2019 за кожною видатковою накладною окремо, нарахував відповідачу 13% річних в розмірі 839 716,81грн.

За приписами ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Пунктом 7.2. Договору поставки сторони погодили, що відповідно до ст.625 Цивільного кодексу України, якщо відповідач прострочить оплату товару, то на прострочену суму позивач може нарахувати, а відповідач на вимогу позивача повинен сплатити 13% річних від простроченої суми коштів.

Перевіривши періоди та кожне нарахування окремо, суд встановив, що розрахунок 13% річних є арифметично вірним, а отже позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позов є обґрунтованим, доведеним документально належними та допустимими доказами, у зв`язку з чим підлягає задоволенню в повному обсязі.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд виходить з наступного.

Пунктом 5 ч.1 ст.237 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при ухваленні рішення суд вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати.

Розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо) (ч.8 ст.129 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ст.123 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

В позові позивач зазначив про понесені ним витрати зі сплати судового збору в розмірі 188 545,19грн., витрати на оплату гонорару адвоката на підготовку позовної заяви та розрахунку в розмірі 10 250,00грн., та про витрати, які він очікує понести.

Однак доказів, що підтверджують понесені позивачем витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10 250,00грн., суду не надано.

Що стосується усної заяви позивача про подання доказів, що підтверджують розмір понесених позивачем судових витрат після ухвалення рішення по суті позовних вимог, суд дійшов висновку, що вона не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.221 Господарського процесуального кодексу України якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Таким чином, єдиною підставою для заявлення учасником справи відповідної заяви є наявність поважних причин неможливості подати такі докази до закінчення судових дебатів.

Представником позивача доказів, що підтверджують наявність поважних причин неможливості подання таких доказів до закінчення судових дебатів суду не надано.

Суд зазначає, що у позивача було достатньо часу для подання суду належних та допустимих доказів, що підтверджують понесені ним витрати по оплаті професійної правничої допомоги, чого останнім зроблено не було.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що ч.1 ст.221 Господарського процесуального кодексу України встановлює право, а не обов`язок суду в задоволенні відповідної заяви.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення заяви позивача про подання доказів, що підтверджують розмір понесених позивачем судових витрат після ухвалення рішення по суті позовних вимог, у зв`язку з чим в її задоволенні вважає за необхідне відмовити.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується ст.129 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої судові витрати зі сплати судового збору суд покладає на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.4, 20, 73, 74, 86, 129, 221, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні заяви про надання доказів, що підтверджують розмір понесених позивачем судових витрат після ухвалення рішення по суті позовних вимог - відмовити.

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Украгроресурс" (, адреса: 62403, Харківська область, Харківський район, с. Бабаї, вул. Островського, 50) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Адама Україна" (, адреса: 04050, м. Київ, вул. Миколи Пимоненка, 13, офіс № 4А/41) - 9 421 950,53грн. основного боргу, 2 308 011,86грн. пені, 839 716,81грн. 13% річних та 188 545,19грн. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до ст.ст.256, 257 Господарського процесуального кодексу України, дане рішення може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення.

Повне рішення складено "01" серпня 2019 р.

Суддя Т.А. Лавренюк