ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРCОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
тел./0552/26-47-84, 49-31-78, факс 49-31-78, веб сторінка: ks.arbitr.gov.ua/sud5024/
_____________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 липня 2019 року Справа № 923/1044/18

Господарський суд Херсонської області у складі судді Нікітенка С.В. при секретарі Межерицькій О.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Екобіотек-Україна", м. Херсон

до Причорноморського державного регіонального геологічного підприємства, м. Одеса

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Південно-Українська гідрологічна експедиція Причорноморського державного регіонального геологічного підприємства, м. Херсон

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Державна фіскальна служба України, м. Київ

про стягнення 155745,80 грн.

За участю представників сторін:

від позивача - Прокопенко Я.Ю., ордер серії ХС № 131958 від 14.01.2019р.;

від відповідача - Шаловська І.О., довіреність № 24/05/18-1 від 24.05.2018р..

від третьої особи - Південно-Української гідрологічної експедиції Причорноморського державного регіонального геологічного підприємства - не з`явився;

від третьої особи - Державної фіскальної служби України - не з`явився.

У відповідності до ч.1 статті 222 Господарського процесуального кодексу України здійснюється повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Суть спору: Товариство з обмеженою відповідальністю "Екобіотек-Україна" звернулось до Господарського суду Херсонської області з позовною заявою про стягнення з Причорноморського державного регіонального геологічного підприємства суми збитків у розмірі 155745,80 грн. Судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2336,19 позивач просить суд стягнути з відповідача.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує посиланням на положення ст.ст. 14, 198, пункту 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України та ст. 224 Господарського кодексу України.

Ухвалою Господарського суду Херсонської області від 19 грудня 2018 року (суддя Павленко Н.А.) прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи визначено здійснювати за правилами загального позовного провадження.

15 січня 2019 року до суду від відповідача у справі надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого, відповідачем позовні вимоги не визнаються у повному обсязі, з підстав викладених у відзиві на позов. Заперечуючи проти позову, відповідач зазначає, що позивач в порушення приписів ст.ст. 76, 77 ГПК України не надав суду належних та допустимих доказів в обґрунтування своїх позовних вимог. Даний відзив з додатком суд прийняв до розгляду та залучив до матеріалів справи.

22 січня 2019 року до суду від позивача у справі надійшла відповідь на відзив відповідача, згідно з якої позивач спростовує твердження відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву, та оцінює надані докази на свою користь. Дану відповідь на відзив з додатком суд прийняв до розгляду та залучив до матеріалів справи.

12 лютого 2019 року відповідач у справі подав до суду заперечення на відповідь позивача на відповідь відповідача, згідно з якими відповідач вважає позовні вимоги не обґрунтованими та безпідставними, наводить доводи в обґрунтування своєї правової позиції. До заперечень додано копії податкових накладних та копії витягів щодо суми податку, на яку платник податку на додану вартість має право зареєструвати податкові накладні та /або розрахунки коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних. Дане заперечення з додатком суд прийняв до розгляду та залучив до матеріалів справи.

14 лютого 2019 року позивач у справі подав до суду заперечення проти доводів та міркувань відповідача викладених у запереченнях, позивач наполягає на задоволені позовних вимог, наводить докази в обґрунтування своєї правової позиції. Дане заперечення суд прийняв до розгляду та залучив до матеріалів справи.

У зв`язку з перебуванням на лікарняному судді Павленко Н.А., розпорядженням керівника апарату суду № 86 від 19 березня 2019 року, у справі № 923/1044/18 призначено проведення повторного автоматизованого розподілу.

Згідно витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.03.2019р., визначено суддю по справі - Нікітенко С.В.

21 березня 2019 року позивачем у справі надано суду додаткові пояснення на підтвердження своїх тверджень, до яких додано копію заяви щодо порушення відповідачем норм податкового законодавства. Дані пояснення з додатком суд прийняв до розгляду та залучив до матеріалів справи.

У зв`язку з перебуванням на лікарняному судді Павленко Н.А., розпорядженням керівника апарату суду № 86 від 19 березня 2019 року у справі призначено проведення повторного автоматизованого розподілу судової справи № 923/1044/18.

Згідно витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.03.2019 визначено суддю по справі - Нікітенко С.В.

Ухвалою від 22.03.19 суддя Нікітенко С.В. прийняв справу до провадження, визначив розгляд справи здійснювати в порядку загального позовного провадження, призначив підготовче засідання у справі на 18.04.2019р. та зобов`язав позивача навести підстави для залучення до участі у справі в якості третіх осі, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: Південно - Української гідрологічної експедиції та Державної фіскальної служби України.

17 квітня 2019 року позивач у справі подав до суду пояснення щодо підстав залучення до участі у справі в якості третіх осіб Південно - Української гідрологічної експедицію та Державну фіскальну службу України, до якої додано копію листа Херсонського ГУ ДФС про розгляд запиту на отримання публічної інформації та запит на отримання публічної інформації.

Ухвалою від 18 квітня 2019 року суд залучив до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Південно-Українську гідрологічну експедицію Причорноморського державного регіонального геологічного підприємства та Державну фіскальну службу України та запропоновано в строк до 14.05.2019р. надати письмові пояснення або свої міркування по суті заявленого позивачем позову. Підготовче засідання відкладено на 21 травня 2019 року на 11:00 год.

14 травня 2019 року до суду від третьої особи - Південно-Української гідрологічної експедиції Причорноморського державного регіонального геологічного підприємства надійшли пояснення по суті заявленого позову, відповідно до яких, позовні вимоги не визнаються в повному обсязі, з підстав викладених у наданих поясненнях, наведено доводи на підтвердження своїх тверджень. Дані пояснення з додатком суд прийняв до розгляду та залучив до матеріалів справи.

Ухвалою від 21 травня 2019 року суд закрив підготовче провадження у справі № 923/1044/18 та призначив справу до судового розгляду по суті на 18 липня 2019 року.

16 липня 2019 року до суду від третьої особи - Державної фіскальної служби України надійшли письмові пояснення.

Щодо наданих Державною фіскальною службою України пояснень, то суд зазначає наступне.

Ухвалою від 18.04.2019р. суд запропонував Південно-Українській гідрологічній експедиції Причорноморського державного регіонального геологічного підприємства та Державній фіскальній службі України надати письмові пояснення або свої міркування по суті заявленого позивачем позову, встановив строк для надання пояснень - до 14.05.2019р.

Відповідно до статті 113 Господарського процесуального кодексу України строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом.

Судом встановлено, що третьою особою - Державною фіскальною службою України отримано ухвалу суду від 18.04.2019 року - 24.04.2019р., що підтверджено повернутим на адресу суду поштовим повідомленням (а.с. 187).

У відповідності до положень статті 118 господарського процесуального кодексу України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

За таких обставин, враховуючі, що третьою особою - Державною фіскальною службою України не надано обґрунтованої заяви про поновлення пропущеного процесуального строку для надання пояснень по суті заявленого позову з зазначенням причин пропуску встановленого строку, суд залишає надані третьою особою пояснення без розгляду та долучає їх до матеріалів справи .

У призначене судове засідання 18.07.2019р. прибули уповноважені представники позивача та відповідача.

Представники третіх осіб у судове засідання не з`явились, про причини неявки суд не повідомили.

Суд не визнавав явку представників третіх осіб у судове обов`язковою.

Згідно з ч. 1, 3 ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

Зважаючи на те, що неявка у судове засідання представників третіх осіб не перешкоджає всебічному, повному та об`єктивному розгляду всіх обставин справи, за висновками суду, у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа з метою дотримання процесуальних строків вирішення спору підлягає розгляду по суті, за наявними у ній матеріалами.

Представник позивача у судовому засіданні 18.07.2019р. позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив задовольнити, з підстав викладених у позовній заяві.

Представник відповідача у судовому засіданні 18.07.2019 р. позовні вимоги не визнав та у задоволенні позову просив відмовити, надавши аналогічні пояснення тим, які містяться у відзиві на позовну заяву.

У судовому засіданні 18.07.2019р. проголошено вступну та резолютивну частини судового рішення і повідомлено представникам сторін про дату складення повного рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд -

в с т а н о в и в :

Матеріали справи свідчать, що ТОВ "Екобіотек-Україна" в лютому - березні 2017 року було надано Південно-Українській гідрогеологічній експедиції Причорноморського ДРГП послуги з розроблення проектно-кошторисної документації на будівництво артезіанської свердловини, що підтверджується актом виконаних робіт за 31 березня 2017 року на суму 30457,10 грн., в т.ч. ПДВ 5076,18 грн. (а.с. 34).

Матеріали справи також свідчать, що 15 червня 2017 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Екобіотек-Україна" і Південно-Українською гідрогеологічною експедицією в інтересах Причорноморського державного регіонального геологічного підприємства був укладений договір підряду № 61, предметом якого є виконання робіт по бурінню та облаштуванню свердловини по об`єкту: "Будівництво артезіанської свердловини для водозабезпечення ТОВ "Екобіотек-Україна" в м. Херсон.

Сторонами договору погоджено вартість робіт за договором, яка становить 965771,98 грн., у тому числі ПДВ 160962,00 грн. ( п. 5.2 Договору).

На виконання умов договору підряду № 61 від 15.06.2017 Південно-Українська гідрогеологічна експедиція протягом березня, липня-жовтня 2017 року виконала умови договору та здійснила комплекс робіт по бурінню та облаштуванню свердловини, в свою чергу ТОВ "Екобіотек-Україна" прийняло роботи по бурінню та облаштуванню свердловини по об`єкту: "Будівництво артезіанської свердловини для водозабезпечення ТОВ "Екобіотек-Україна" в м. Херсон та здійснила оплату за надані послуги на загальну суму 904017,74 грн., в т.ч. ПДВ 150669,62 грн., що підтверджується відповідними актами приймання виконаних будівельних робіт, які підписані сторонами.

ТОВ "Екобіотек-Україна" зобов`язання з оплати виконаних Південно-Українською гідрогеологічною експедицією робіт за договором виконало у повному обсязі, на загальну сум 934474,84 грн., що підтверджується відповідними платіжними дорученнями.

Таким чином за договором підряду № 61 від 15.06.2017 позивачем було повністю здійснено оплату за виконані роботи.

Обґрунтовуючи позовні вимоги щодо стягнення 155745,80 грн. збитків, позивач посилається на ті обставини, що 22.01.2018р. ним подано заяву про допущення продавцем товарів/послуг помилок при зазначенні обов`язкових реквізитів податкової накладної та/або порушення продавцем/покупцем граничних термінів реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних податкової накладної та/або розрахунків коригування (Д8), в якій зазначено:

Податкова накладна від 03.02.2017 № 1/01 на обсяг поставки 25380,92 грн., в т.ч. ПДВ 5076,18 грн.;

Податкова накладна від 14.07.2017 № 9/01 на обсяг поставки 226354,62 грн., в т.ч. ПДВ 37725,77 грн.;

Податкова накладна від 17.07.2017 № 10/01 на обсяг поставки 149896,26 грн., в т.ч. ПДВ 29579,05 грн.;

Податкова накладна від 31.08.2017 № 24/1 на обсяг поставки 276445,22 грн., в т.ч. ПДВ 46074,20 грн.;

Податкова накладна від 31.10.2017 № 18/1 на обсяг поставки 221343,59 грн., в т.ч. ПДВ 36890,60 грн.

31 жовтня 2018 року позивачем на адресу Південно-Української гідрогеологічної експедиції Причорноморського державного регіонального геологічного підприємства та Причорноморського державного регіонального підприємства Південно-Українська ГГЕ було направлено претензію № 301 від 29.10.2018 з вимогою про стягнення збитків у сумі 155745,80 грн.

3 грудня 2018 року на адресу позивача від Південно-Української гідрогеологічної експедиції Причорноморського державного регіонального геологічного підприємства надійшов лист (відповідь) № 225101 від 12.11.2018р., в якому зазначалось, наступне: "за вищевказаними Договорами реєстрацію податкових накладних здійснює Причорномор ДРГП (65070, м. Одеса, вул. Інглезі), яке є платником ПДВ та реєструє податкові накладні в ЄРПН. Заборгованість Південно-Української ГГЕ перед Причорномор ДРГП відсутня"

Позивач вказує, що станом на 13.12.2018р. від Південно-Українська ГГЕ відповіді на претензію не надходило, податкові накладні на підставі зазначених актів виконаних робіт у встановлені законом строки не зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних, що позбавляє ТОВ "Екобіотек-Україна" права для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту, і як наслідок, позбавляє права на відшкодування податку на додану вартість у сумі 155745,80 грн.

Таким чином, за твердженням позивача, відповідач в порушенням вимог пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України не зареєстрував податкові накладні, у зв`язку з чим позивач був позбавлений права включити суми ПДВ до складу податкового кредиту та, відповідно, скористатись правом на зменшення податкового зобов`язання на суму 155745,80 грн. В цьому випадку є прямий причинно-наслідковий зв`язок між бездіяльністю відповідача щодо виконання визначеного законом обов`язку зареєструвати податкові накладні та неможливістю включення сум ПДВ до податкового кредиту позивача, а також, відповідно, зменшення податкового зобов`язання на зазначену суму, яка фактично є збитками ТОВ "Екобіотек-Україна". На думку позивача, наявні усі елементи складу господарського правопорушення.

Отже, з урахуванням того, що відповідачем в добровільному порядку суму збитків у розмірі 155745,80 грн. не відшкодовано, позивач вважає, що з відповідача підлягає стягненню вказана сума збитків.

Дані обставини стали підставою для звернення позивача з позовною заявою до суду.

Таким чином, виник спір, який підлягає вирішенню у судовому порядку.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги ТОВ "Екобіотек-Україна" не підлягають задоволенню, з наступних підстав.

Частинами 1 та 2 статті 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України передбачено, що однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Матеріали справи свідчать, що оплату за виконану відповідачем роботу за договором, позивач здійснив в повному обсязі, що підтверджується відповідними платіжними дорученнями за спірний період. Сторонами зазначений факт не заперечується.

Відповідач факт не реєстрації спірних податкових накладних не заперечив.

Суд вважає, що дії відповідача по не реєстрації податкових накладних, не є правопорушенням у сфері господарювання, виходячи з наступного.

Відповідно до положень пункту 201.1 статті 201 ПК України на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, кваліфікованого електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

Датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг згідно пункту 187.1 статті 187 ПК України вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:

а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;

б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Згідно з пунктом 201.7 ПК України податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс).

Пунктом 201.10 статті 201 ПК України встановлено, що при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

У статті 198 ПК України встановлено підстави, за яких у платника податку на додану вартість виникає право на податковий кредит; визначено умови, дату, час та порядок його формування; визначено права і обов`язки платників податку в цій сфері податкових правовідносин; підстави, що унеможливлюють віднесення сплаченого (нарахованого) податку до податкового кредиту.

Згідно з пунктом 198.1 цієї статті право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає, зокрема, у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

За пунктом 198.2 зазначеної статті датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

Відповідно до пункту 198.6 статті 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними / розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Норми статті 201 ПК України, до яких відсилають правила пункту 198.6 статті 198 цього Кодексу, регулюють відносини, пов`язані з оформленням і легітимацією податкової накладної. У цій нормі містяться обов`язкові правила щодо форми та порядку заповнення податкових накладних, недотримання яких тягне визнання податкової накладної недійсною; визначено правову природу цього документа, підстави, порядок, умови його складання і надання; встановлено права й обов`язки учасників податкових відносини, пов`язані зі складанням, наданням та реєстрацією податкової накладної; передбачено наслідки недотримання обов`язкових вимог щодо форми, змісту та інших дій зі складання, надання та реєстрації податкових накладних.

Системний аналіз перелічених вище податкових норм дає підстави дійти висновку, що платник податку має право на включення до податкового кредиту сум податку, сплачених ним за наслідками господарських операцій, дійсність та достовірність яких має підтверджуватися внесеними до Реєстру податковими накладними або іншими документами, встановленими ПК України, що посвідчують право на віднесення сум податку до податкового кредиту. Це право вони мають незалежно від часу внесення платником податку - продавцем товарів/послуг податкових накладних до Реєстру. Визначальним є факт підтвердження операцій податковими накладними і факт внесення їх до Реєстру в строки, встановлені законодавством.

В іншому випадку, відсутність факту реєстрації платником податку - продавцем товарів/послуг податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних не дає права покупцю на включення сум податку на додану вартість до податкового кредиту та не звільняє продавця від обов`язку включення суми податку на додану вартість, вказаної в податковій накладній, до суми податкових зобов`язань за відповідний звітний період.

Як встановлено судом, відповідач в порушення умов вищевикладених норм законодавства, податкові накладні на підставі видаткових накладних не склав, у встановлені терміни не зареєстрував. Вказані обставини відповідачем не заперечуються.

Натомість, законодавством передбачені й інші підстави для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту без отримання податкової накладної, зокрема, за приписами 201.11, такими є:

а) транспортний квиток, готельний рахунок або рахунок, який виставляється платнику податку за послуги зв`язку, інші послуги, вартість яких визначається за показниками приладів обліку, що містять загальну суму платежу, суму податку та податковий номер продавця, крім тих, форма яких встановлена міжнародними стандартами;

б) касові чеки, які містять суму отриманих товарів/послуг, загальну суму нарахованого податку (з визначенням фіскального номера та податкового номера постачальника). При цьому з метою такого нарахування загальна сума отриманих товарів/послуг не може перевищувати 200 гривень за день (без урахування податку). У разі використання платниками для розрахунків із споживачами реєстраторів розрахункових операцій касовий чек повинен містити дані про загальну суму коштів, що підлягає сплаті покупцем з урахуванням податку, та суму цього податку, що сплачується у складі загальної суми.

Таким чином, зареєстрована податкова накладна не є виключною підставою для виникнення у платника податку на додану вартість (споживача, позивача) права на податковий кредит та, відповідно, відсутність складених податкових накладних за отримані кошти не позбавляє права платника податку на додану вартість (споживача, позивача) на включення його до податкового кредиту.

Крім цього, суд зазначає, що норми ПК України щодо отримання бюджетного відшкодування не встановлюють залежність виплати бюджетного відшкодування від сплати ПДВ контрагентами платника податку.

Порушення норм податкового законодавства тягне за собою негативні наслідки саме для платника податку, який скоїв таке порушення, проте, не для його контрагента.

Отже, суд вважає, що позивач не довів порушення відповідачем своїх господарських зобов`язань перед позивачем, які б спричинили останньому збитки у заявленому розмірі.

Як було зазначено вище, в обґрунтування своїх вимоги позивач посилався на порушення відповідачем вимог статей 198, 201.1, 201.10 ПК України та завдання йому таким чином збитків в сумі 155745,80 грн.

Статтею 16 ЦК України передбачено право особи звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Одним із способів захисту порушених або оспорюваних прав та охоронюваних законом інтересів згідно статті 20 ГК України і статті 16 ЦК України може бути відшкодування збитків.

Частиною 1 статті 614 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 224 ГК України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Таким чином, з урахуванням вимог вказаної статті, відшкодування збитків є видом господарських санкцій, під якими розуміються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування котрих для нього настають несприятливі економічні наслідки. Одночасно, для учасника господарських відносин, який потерпів від правопорушення, відшкодування збитків є способом захисту його прав та законних інтересів.

За приписами статті 224 ГК України під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Згідно з положеннями статті 225 ГК України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Згідно статті 22 ЦК України збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

З аналізу статей 224, 225 Господарського кодексу України та статті 614 ЦК України випливає, що особа, яка порушила зобов`язання, несе цивільно-правову відповідальність, зокрема, у вигляді відшкодування збитків. Для застосування такої міри відповідальності як відшкодування збитків необхідна наявність всіх чотирьох загальних умов відповідальності, а саме: протиправна поведінка боржника, яка полягає у невиконанні або неналежному виконанні ним зобов`язання; наявність шкоди (збитки - це грошове вираження шкоди); причинний зв`язок між протиправною поведінкою та завданою шкодою; вина боржника. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає (вказана правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 25.02.2015 у справі № 17/192 від 07.10.2015 у справі № 916/3371/14).

Позивач вважає, що його реальними збитками є сума не отриманого податкового кредиту в розмірі 155745,80 грн.

Відповідно, до ст. 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Згідно з ч. 2 ст. 218 ГК України учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.

Виходячи з наведених норм, для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків, необхідною є наявність усіх 4-х елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправна поведінка боржника, яка проявляється у невиконанні або неналежному виконанні ним зобов`язання; наявність збитків; причинний зв`язок між протиправною поведінкою та завданими збитками (збитки мають бути наслідком саме даного порушення боржником зобов`язання, а не якихось інших обставин, зокрема, дій самого кредитора або третіх осіб); вина боржника.

Відсутність хоча б одного з елементів складу правопорушення виключає відповідальність боржника за неналежне виконання ним зобов`язань у вигляді відшкодування збитків.

Важливим елементом доказування наявності збитків є встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками потерпілої сторони. Слід довести, що порушення боржником договірного зобов`язання є причиною, а збитки, які завдано особі, - наслідком такого порушення. Так, відшкодуванню підлягають збитки, які стали безпосереднім, і що особливо важливо, невідворотнім наслідком порушення відповідачем взятих на себе зобов`язань, тобто мають бути прямими.

Отже, визначена позивачем сума не отриманого податкового кредиту в розмірі 155745,80 грн., не є реальними збитками в розумінні вимог цивільного (господарського) законодавства, оскільки відшкодування податку на додану вартість здійснюється державою в податкових правовідносинах між позивачем та державою, а об`єкт дослідження зводиться до з`ясування дотримання відповідачем вимог податкового законодавства щодо належного (своєчасного) оформлення податкових накладних, їх офіційної реєстрації та наявності чи відсутності у позивача можливості відшкодувати податковий кредит. Тобто об`єкт дослідження не знаходиться в площині цивільно-правових (господарсько-правових) відносин.

Виходячи з положень статей 173, 174 Господарського кодексу України, Суд відхиляє доводи скаржника про те, що відсутність реєстрації податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних є порушенням з боку відповідача правил здійснення господарської діяльності - невиконанням господарського зобов`язання, адже обов`язок зі складання та реєстрації податкових декларацій виникає у відповідача саме на підставі податкового законодавства. Водночас, навіть зазначення сторонами у договорі про обов`язок відповідача надати замовнику податкову накладну не має наслідком зміну характеру відповідних правовідносин з податкових на господарські.

На підставі викладеного, матеріалами справи не підтверджується сам факт понесення позивачем збитків, які є мірою господарсько-правової відповідальності.

Важливим елементом доказування наявності збитків є встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками потерпілої сторони. Слід довести, що порушення боржником зобов`язання є причиною, а збитки, які завдано особі, - наслідком такого порушення. Так, відшкодуванню підлягають збитки, які стали безпосереднім, і що особливо важливо, невідворотнім наслідком порушення відповідачем взятих на себе зобов`язань, тобто мають бути прямими.

Суд вважає, що позивач не довів причинного зв`язку між неотриманою позивачем сумою податкового кредиту та діями відповідача, оскільки позивачем не надано доказів щодо використання ним всіх передбачених податковим законодавством способів для реалізації свого права на віднесення сум податку до податкового кредиту.

Статтею 73 ГПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

За приписами статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Вимога пункту 1 статті 6 Конвенції щодо обґрунтовування судових рішень не може розумітись як обов`язок суду детально відповідати на кожен довід заявника. Стаття 6 Конвенції також не встановлює правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами. Проте Європейський суд з прав людини оцінює ступінь умотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови в прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи.

Відповідно до приписів ст.ст. 2, 3, 33, 34, 173, 174, 175, 224 ГК України та на підставі обставин даної справи, факт спричинення шкоди (понесення збитків) позивач має підтвердити первинними документами. Разом з тим, таких доказів суду у цій справі позивач не надав.

Наведене вище у тексті цього рішення надає суду підстави для висновку про те, що позивач не обґрунтував та не довів належними і допустимими доказами того, що в наслідок неправомірних дій відповідача, позивачу було завдано збитків на суму 155745,80 грн., а тому правові підставі для задоволення позову відсутні.

У відповідності до приписів статі 129 ГПК України, судові витрати пов`язані з розглядом справи покладуться на позивача.

На підставі викладеного, керуючись статтями 129, 232, 233, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд -

в и р і ш и в:

1. У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його (її) проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено та підписано 29.07.2019р.

Суддя С.В. Нікітенко