РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.07.2019Справа № 910/3522/19

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Головіної К.І., при секретарі судового засідання Івашіній Н.В., розглянувши у порядку загального позовного провадження господарську справу

за позовною заявою Дочірнього підприємства "КиївГазЕнерджи"

до Національної академії образотворчого мистецтва та архітектури

про стягнення 3 302 897,80 грн.

представники сторін:

від позивача: Шимко Л.М.

від відповідача: не з`явився

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду м. Києва звернулось Дочірнє підприємство "КиївГазЕнерджи" (далі - ДП "КиївГазЕнерджи", позивач) з позовом до Національної академії образотворчого мистецтва та архітектури (далі - Академія, відповідач) про стягнення заборгованості у сумі 3 303 186,81 грн.

У обґрунтування своїх вимог позивач посилається на порушення відповідачем своїх зобов`язань за договором № 232259/Е/18 від 30.01.2018 р. в частині належної сплати вартості поставленого природного газу.

У позові ДП "КиївГазЕнерджи" просив стягнути з відповідача основний борг у сумі 2 754 922, 25 грн., пеню у сумі 382 433,83 грн., інфляційну складову боргу у сумі 112 509,92 грн. та 3 % річних у сумі 53 320,81 грн., що разом складає - 3 303 186,81 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.04.2019 вказану заяву було прийнято до розгляду та відкрито провадження, справу вирішено розглядати в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання, сторонам надана можливість та строки реалізувати свої процесуальні права та обов`язки.

У підготовчому засіданні від позивача надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог у зв`язку із частковою сплатою відповідачем основного боргу, у якій позивач просить стягнути основний борг у сумі 2 554 922,25 грн., пеню у сумі 530 706,36 грн., інфляційну складову боргу у сумі 158 688,77 грн. та 3 % річних у сумі 58 580,42 грн, а всього - 3 302 897,80 грн. Зазначена заява була подана із додержанням вимог ст. 46 ГПК України, а тому прийнята судом до розгляду.

Відповідач у строк, встановлений законом, відзиву на позов не надав, позиція відповідача щодо заявленого позову суду невідома. Згідно з 9 ст. 165 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

У судовому засіданні під час розгляду справи по суті представник позивача підтримав та обґрунтував позовні вимоги, просив їх задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання повторно не з`явився, належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи або про розгляд без його участі до суду не подав.

Суд, розглянувши позовні вимоги, заслухавши пояснення представника позивача та дослідивши наявні в матеріалах справи докази, прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Установлено, що 30.01.2018 р. між ДП "КиївГазЕнерджи" (постачальник) та Академія (споживач) був укладений договір на постачання природного газу (для споживачів, що фінансуються з державного чи місцевих бюджетів) № 232259/Е/18. Відповідно до цього договору постачальник зобов`язується передати у власність споживачу природний газ у 2018 році та І кварталі 2019 року, а споживач зобов`язується прийняти та оплатити вартість природного газу у розмірах, строки та порядку, що визначені договором (п. 1.1, п. 1.2 в редакції додаткової угоди № 1 від 13.02.2019 р.).

Фактичний об`єм поставленого у розрахунковому періоді газу, що підлягає оплаті споживачем, підтверджується підписаним між споживачем та постачальником актом приймання-передачі газу, що складється на підставі даних оператора ГРМ та комерційних вузлів обліку газу (п. 2.7).

Розрахунки за поставлений споживачеві газ здійснюється останнім за ціною 8 208,3500 грн. з ПДВ за одну тисячу куб.м. Загальна сума вартості газу за цим договором складається із сум вартості місячних поставок газу. Остаточний розрахунок за поставлений газ проводиться до 15 числа місяця, наступного за розрахунковим (п.п. 4.1, 4.6, 4.7.3).

Пунктом 5.3.4 визначений обов`язок споживача оплачувати постачальнику вартість газу на умовах та обсягах, визначених договором.

Договір набуває чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та діє до 31.03.2019 р., а в частині проведення розрахунків - до їх повного виконання (п. 10.1 договору в редакції додаткової угоди № 1 від 13.02.2019 р.).

Згідно з ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу (ч. 6 вказаної статті).

Так, згідно з ч. 1 ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

У судовому засіданні встановлено, що позивач умови договору виконав у повному обсязі, за період з січня 2018 року по лютий 2019 року поставив відповідачу газ на загальну суму 5 089 938,18 грн., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу за вказаний період, підписаними сторонами без зауважень.

Проте, відповідач свої зобов`язання за договором № 232259/Е/18 від 30.01.2018 р. виконав неналежним чином, оплатив поставлений газ частково - на суму 2 535 015,93 грн., про що свідчать наявні у матеріалах справи банківські виписки з рахунку відповідача. Отже, несплаченою залишилась вартість газу у сумі 2 554 922,25 грн.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

Згідно зі ст. 530 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися у встановлений строк (термін), а якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час.

Статтею ст. 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною 1 ст. 202 ГК України передбачено, що господарське зобов`язання припиняється, зокрема, виконанням, проведеним належним чином.

Суд вважає, що оскільки відповідач порушив господарське зобов`язання, заборгованість у сумі 2 675 000,00 грн. не сплатив, її наявність не спростував, то позовні вимоги про стягнення вищевказаної заборгованості є обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Окрім основної заборгованості за порушення зобов`язання, позивач просив стягнути з відповідача також пеню у сумі 530 706,36 грн.

Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України).

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Частиною 1 ст. 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. ч. 2, 3 ст. 549 ЦК України).

Як вбачається з умов договору (п. 6.2.2 договору), у разі порушення споживачем строків оплати, споживач сплачує на користь постачальника, крім суми заборгованості, пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення.

Згідно з ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін. При цьому, день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення (п.п. 1.9, 2.5 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань").

Також у п. 4.3 постанови "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" № 10 від 29.05.2013 р. Пленум Вищого господарського суду України роз`яснив, що умова договору про сплату пені за кожний день прострочення виконання зобов`язання не може розцінюватися як установлення цим договором іншого, ніж передбачений частиною шостою статті 232 ГК України, строку, за який нараховуються штрафні санкції.

Провівши власний розрахунок пені на підставі наведених приписів закону та роз`яснень, суд прийшов до висновку, що з відповідача підлягає стягненню пеня у сумі 380 665,21 грн., тобто у меншій сумі, ніж просить позивач, оскільки він не дотримався 6-ти місячного періоду нарахування пені, визначеного ч. 6 ст. 232 ГК України, та не врахував п.п. 1.9, 2.5 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 № 14 щодо початку строку нарахування пені.

Окірм цього позивач просив стягнути з відповідача інфляційну складову боргу у сумі 158 688,77 грн. та 3 % річних у сумі 58 580,42 грн.

Нормами ч. 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як роз`яснив Верховний Суд України у постанові від 01.06.2016 р. по справі № 910/22034/15, грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки із договірних відносин, а й з інших підстав передбачених цивільним законодавством, зокрема із факту завдання майнової шкоди іншій особі.

Отже, передбачене законом право кредитора вимагати стягнення боргу, враховуючи індекс інфляції та відсотків річних, є способом захисту майнових прав та інтересів кредитора, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора та знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, а також отримання компенсації (плати) від боржника за користування ним грошовими коштами, які належать до сплати кредитору.

Разом з тим, встановлено, що позивач при розрахунку матеріальних втрат не врахував рекомендації Верховного Суду України, викладені у Листі відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ від 03.04.1997 року № 62-97р, а також п. 2 Інформаційного листа Вищого господарського суду України „Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді справ окремих норм матеріального права" від 17.07.2012 року № 01-06/928/2012.

Відповідно до вказаних рекомендацій при застосуванні індексу інфляції цей індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з урахуванням даного місяця.

Також позивач не взяв до уваги рекомендації Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 р. № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" (п. 1.9) відповідно до яких день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення.

Суд, провівши власний розрахунок заявленої до стягнення суми матеріальних втрат, дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню інфляційна складова боргу у сумі 89 753,52 грн. та 3 % річних у сумі 58 341,85 грн., що є меншою сумою, ніж заявлено позивачем.

Отже, позовні вимоги суд задовольняє частково.

Відповідно до ст. 129 ГПК України витрати по сплаті судового збору у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 73-79, 129, 236-238 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Дочірнього підприємства "КиївГазЕнерджи" до Національної академії образотворчого мистецтва та архітектури про стягнення заборгованості у сумі 3 302 897,80 грн. задовольнити частково.

Стягнути з Національної академії образотворчого мистецтва та архітектури (04053, м. Київ, Вознесенський узвіз, буд. 20; ідентифікаційний код 02214165) на користь Дочірнього підприємства "КиївГазЕнерджи" (01103, м. Київ, вул. М. Бойчука, 4-б; ідентифікаційний код 39835779) основний борг у сумі 2 554 922 (два мільйони п`ятсот п`ятдесят чотири тисячі дев`ятсот двадцять дві) грн. 25 коп., пеню у сумі 380 665 (триста вісімдесят тисяч шістсот шістдесят п`ять) грн. 21 коп., інфляційне збільшення боргу у сумі 89 753 (вісімдесят дев`ять тисяч сімсот п`ятдесят три) грн. 52 коп., 3 % річних у сумі 58 341 (п`ятдесят вісім тисяч триста сорок одна) грн. 85 коп., судовий збір у сумі 46 255 (сорок шість тисяч двісті п`ятдесят п`ять) грн. 25 коп.

У решті позовних вимог - відмовити.

Рішення ухвалено в нарадчій кімнаті та проголошено його вступну та резолютивну частини в судовому засіданні 22 липня 2019 року.

Повне судове рішення складене 2 серпня 2019 року.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до суду апеляційної інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 20-денний строк з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Головіна К.І.