ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2019 року

м. Київ

cправа № 910/14803/17

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Могил С.К. - головуючий (доповідач), Волковицька Н.О., Случ О.В.,

за участю секретаря судового засідання Кравчук О.І.,

та представників

позивача: Потапенко В.Г., Рибіцька Ю.Б.,

відповідача-1: Власенко І.І.,

відповідача-2: Тунік А.В.,

третьої особи-1 на стороні позивача: Козак А.Л.,

третьої особи-2 на стороні позивача: не з'явились,

третьої особи на стороні відповідача: не з'явились,

Генеральної прокуратури України: Савицька О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Авеста-Буд"

на постанову Північного апеляційного господарського суду від 05.02.2019

у справі № 910/14803/17

за позовом Національного природного парку "Голосіївський"

до:

1) Київської міської ради,

2) Товариства з обмеженою відповідальністю "Авеста-Буд",

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача:

1) Міністерства екології та природних ресурсів України,

2) Комунального підприємства "Лісопаркове господарство "Конча-Заспа",

та за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)

за участю Прокуратури міста Києва

про визнання недійсним рішення Київської міської ради,

(в судовому засіданні 18.07.2019 оголошувалась перерва до 25.07.2019)

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2017 року Національний природний парк "Голосіївський" (далі - НПП "Голосіївський") звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Київської міської ради та Товариства з обмеженою відповідальністю "Авеста-Буд" (далі - ТОВ "Авеста-Буд") про визнання незаконним рішення Київської міської ради від 29.10.2009 № 532/2601 (зі змінами, внесеними згідно з рішенням Київської міської ради від 25.03.2010 № 446/3884) "Про внесення змін до договору оренди ділянки від 01.07.08 № 79-6-00632, укладеного між Київської міською радою та ТОВ "Авеста-Буд" для будівництва офісних комплексів з готелями, закладами громадського харчування, приміщеннями торговельно-розважального призначення, паркінгами, зі створенням та благоустроєм парків відпочинку, скверів, дитячих майданчиків, із подальшими їх експлуатацією та обслуговуванням на Столичному шосе (урочище Бичок, ділянка 1) у Голосіївському районі м. Києва". Також позивач просив суд об'єднати в одне провадження для спільного розгляду заявлену в рамках даного позову вимогу про визнання незаконним рішення Київської міської ради від 29.10.2009 № 532/2601 (зі змінами, внесеними згідно з рішенням Київської міської ради від 25.03.2010 № 446/3884), з вимогою про визнання недійсним договору оренди, що розглядається в рамках справи № 910/11164/16.

Позовні вимоги мотивовані тим, що спірне рішення прийняте Київською міською радою з порушенням вимог ст.ст. 123, 124, 149, 150 Земельного кодексу України, ст.ст. 7, 53 Закону України "Про природно-заповідний фонд України".

Рішенням Господарського суду міста Києва від 19.03.2018 (суддя Гумега О.В.) у задоволенні позову відмовлено повністю.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 05.02.2019 (колегія суддів у складі: Скрипки І.М. - головуючого, Чорної Л.В., Тищенко А.І.) рішення місцевого господарського суду скасовано та прийнято нове, яким позов задоволено. Визнано незаконним рішення Київської міської ради від 29.10.2009 №532/2601 (зі змінами, внесеними згідно з рішенням Київської міської ради від 25.03.2010 №446/3884) "Про внесення змін до договору оренди земельної ділянки від 01.07.2008 №79-6-00632, укладеного між Київською міською радою та ТОВ "Авеста-Буд" для будівництва офісних комплексів з готелями, закладами громадського харчування, приміщеннями торговельно-розважального призначення і паркінгами, зі створенням та благоустроєм парків відпочинку, скверів, дитячих майданчиків, із подальшими їх експлуатацією та обслуговуванням на Столичному шосе (урочище Бичок, ділянка 1) у Голосіївському районі м. Києва".

Як встановлено судами попередніх інстанцій, рішенням Київської міської ради № 810/3385 від 19.07.2005, відповідно до ст.ст. 373, 374 та 792 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), ст.ст. 81-85, 93, 124, 127, 134-139 Земельного кодексу України (далі - ЗК України), Закону України "Про оренду землі", з урахуванням Концепції запровадження у місті Києві конкурентних засад надання земельних ділянок, затвердженої рішенням Київської міської ради від 18.11.2004 № 676/2086, з метою впровадження відкритих економічних методів регулювання земельних відносин, розвитку інфраструктури первинного ринку землі, залучення додаткових коштів для виконання програм соціально-економічного розвитку міста, вдосконалення процедури набуття прав на землю для містобудівної діяльності, затверджено Тимчасовий порядок набуття права на землю на конкурентних засадах в місті Києві (далі - Порядок), яким визначено процедуру організації та проведення земельних торгів з продажу земельних ділянок та набуття права оренди земельних ділянок в м. Києві.

Відповідно до п. 1.4 Порядку конкурс проводиться у випадку, коли особливості об'єкта торгів вимагають застосування комплексу критеріїв визначення переможця торгів, який має не тільки сплатити відповідну суму коштів, а також запропонувати найкращі умови забудови та іншого використання земельної ділянки.

Пунктом 1.6 Порядку передбачено, що відбір земельних ділянок для проведення аукціонів та конкурсів здійснюється ініціаторами на підставі розроблених проектів землеустрою, із врахуванням наявних результатів планування використання земель міста Києва, організації землеустрою, моніторингу Генерального плану міста Києва, схем планування територій, детальних планів територій, проектів забудови, проектів розподілу територій, іншої містобудівної документації та державних будівельних норм, з урахуванням державних та громадських інтересів, а також зацікавленості потенційних інвесторів щодо конкретних земельних ділянок.

Пунктом 8.1 Порядку визначено, що право оренди земельної ділянки набувається на підставі результатів конкурсу або аукціону, проведених за визначеною розділами II та III цього Порядку процедурою, з особливостями, визначеними цим розділом.

Рішенням Київської міської ради від 26.06.2007 № 952/1613 "Про затвердження переліку земельних ділянок, призначених для реалізації на земельних торгах (конкурсах) під забудову" вирішено затвердити перелік земельних ділянок, призначених для реалізації на земельних торгах (конкурсах) під забудову, згідно з додатком до цього рішення. Зокрема, пунктом 9 наведеного додатку Київська міська рада визначила земельну ділянку орієнтовною площею 2,5 га за адресою - шосе Столичне (урочище "Бичок" діл. 1, парна сторона) для реалізації на конкурентних засадах (інвестиційних конкурсах) під забудову з попереднім цільовим призначенням земельної ділянки - для будівництва та експлуатації офісно-житлового комплексу з готелем, закладами громадського харчування, приміщеннями торгово-розважального призначення і паркінгом.

В подальшому, розпорядженням Київської міської державної адміністрації № 1115 від 28.08.2007 "Про проведення конкурсів із залучення інвесторів будівництва офісних комплексів з готелями, закладами громадського харчування, приміщеннями торговельно-розважального призначення і паркінгами зі створенням та благоустроєм парків відпочинку, скверів, дитячих майданчиків із подальшою експлуатацією та обслуговуванням на Столичному шосе (урочище Бичок)" було затверджено перелік інвестиційних проектів для реалізації їх на конкурсних засадах, відповідно до пункту 1 якого вказано - будівництво офісних комплексів з готелями, закладами громадського харчування, приміщеннями торговельно-розважального призначення і паркінгами зі створенням та благоустроєм парків відпочинку, скверів, дитячих майданчиків із подальшою експлуатацією та обслуговуванням на Столичному шосе (урочище "Бичок") (урочище "Бичок", діл. 1, парна сторона).

Згідно з п. 5 зазначеного розпорядження Київської міської державної адміністрації доручено постійно діючій комісії, утвореній розпорядженням Київської міської державної адміністрації від 26.12.2003 № 2442 "Про порядок залучення інвесторів до фінансування будівництва або реконструкції станцій метрополітену, підземних переходів, автошляхів, площ та інших об'єктів житлової та соціальної інфраструктури міста", у встановленому порядку провести конкурс із залучення інвесторів для реалізації інвестиційних проектів.

Розпорядженням Київської міської державної адміністрації № 1410 від 25.10.2007 "Про затвердження результатів конкурсів із залучення інвесторів" ТОВ "Авеста-Буд" було визнано переможцем конкурсу із залучення інвесторів у інвестиційний проект - будівництво офісних комплексів з готелями, закладами громадського харчування, приміщеннями торговельно-розважального призначення і паркінгами зі створенням та благоустроєм парків відпочинку, скверів, дитячих майданчиків із подальшою експлуатацією та обслуговуванням на Столичному шосе (урочище "Бичок") (урочище "Бичок", діл. 1) (п. 12 додатку до вказаного розпорядження Київської міської державної адміністрації).

На виконання розпорядження Київської міської державної адміністрації № 1410 від 25.10.2007 між Головним управлінням економіки і інвестицій виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) та ТОВ "Авеста-Буд" укладено інвестиційний договір від 28.12.2007 № 049-13/і/49.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 24.04.2008 у справі № 2-7181/08 за позовом ОСОБА_1 до Київської міської ради та Головного управління земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), за участю третьої особи ТОВ "Авеста-Буд", про визнання права на оренду землі, визнання договору оренди земельної ділянки укладеним та зобов'язання вчинити певні дії, визнано право ТОВ "Авеста-Буд" на оренду земельної ділянки для будівництва офісних комплексів з готелями, закладами громадського харчування, приміщеннями торговельно-розважального призначення і паркінгами, зі створенням та благоустроєм парків відпочинку, скверів, дитячих майданчиків із подальшою експлуатацією на Столичному шосе (урочище Бичок, ділянка 1) в Голосіївському районі м. Києва, згідно з результатами конкурсу, що затверджений розпорядженням Київської міської державної адміністрації від 25.10.2007 № 1410. Визнано укладеним, з дня набрання рішенням законної сили, договір оренди земельної ділянки для будівництва офісних комплексів з готелями, закладами громадського харчування, приміщеннями торговельно-розважального призначення і паркінгами, зі створенням та благоустроєм парків відпочинку, скверів, дитячих майданчиків із подальшою експлуатацією на Столичному шосе (урочище "Бичок", ділянка 1) в Голосіївському районі м. Києва між ТОВ "Авеста-Буд" та Київською міською радою, в редакції, яка підписана ТОВ "Авеста-Буд", та вирішено вважати переданою в оренду дану земельну ділянку на умовах викладеного у рішенні тексту договору.

Головним управлінням земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) 27.06.2008 внесено земельно-кадастрову інформацію на земельну ділянку за інв. № 1Д-1591 в державний реєстр земель, земельній ділянці присвоєно кадастровий номер :90:119:0063.

Головним управлінням земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) 01.07.2008 зареєстровано договір оренди земельної ділянки між ТОВ "Авеста-Буд" та Київською міською радою, про що зроблено запис від 01.07.2008 за № 79-6-00632 у книзі записів державної реєстрації договорів.

Об'єктом оренди, відповідно до вказаного договору, є земельна ділянка з наступними характеристиками: місце розташування - Столичне шосе (урочище Бичок, ділянка 1) в Голосіївському районі м. Києва; розмір - 2,6495 га; цільове призначення - для будівництва офісних комплексів з готелями, закладами громадського харчування, приміщеннями торговельно-розважального призначення і паркінгами зі створенням та благоустроєм парків відпочинку, скверів, дитячих майданчиків із подальшою експлуатацією та обслуговуванням; кадастровий номер - :90:119:0063.

В подальшому рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 24.04.2008 у справі № 2-7181/08, на підставі якого було укладено договір оренди земельної ділянки від 01.07.2008 між ТОВ "Авеста-Буд" та Київською міською радою, було скасовано ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 02.07.2009.

В свою чергу, Київською міською радою 29.10.2009 прийнято оскаржуване позивачем рішення № 532/2601 "Про внесення змін до договору оренди ділянки від 01.07.2008 № 79-6-00632, укладеного між Київської міською радою та ТОВ "Авеста-Буд" для будівництва офісних комплексів з готелями, закладами громадського харчування, приміщеннями торговельно-розважального призначення, паркінгами, зі створенням та благоустроєм парків відпочинку, скверів, дитячих майданчиків, із подальшими їх експлуатацією та обслуговуванням на Столичному шосе (урочище Бичок, ділянка 1) у Голосіївському районі м. Києва".

Відповідно до п. 2 оскаржуваного рішення Київська міська рада вирішила укласти з ТОВ "Авеста-Буд" договір оренди земельної ділянки площею 2,69 га на Столичному шосе (урочище Бичок, ділянка 1) у Голосіївському районі міста Києва для будівництва офісних комплексів з готелями, закладами громадського харчування, приміщеннями торговельно-розважального призначення і паркінгами, зі створенням та благоустроєм парків відпочинку, скверів, дитячих майданчиків, із подальшими їх експлуатацією та обслуговуванням на умовах, визначених у договорі оренди земельної ділянки від 01.07.2008 № 79-6-00632, з урахуванням положень пункту 1 цього рішення, як заміну первісного зобов'язання (новація).

Пунктом 4 оскаржуваного рішення визначено, що з моменту державної реєстрації договору оренди земельної ділянки для будівництва офісних комплексів з готелями, закладами громадського харчування, приміщеннями торговельно-розважального призначення і паркінгами, зі створенням та благоустроєм парків відпочинку, скверів, дитячих майданчиків, із подальшими їх експлуатацією та обслуговуванням на Столичному шосе (урочище Бичок, ділянка 1) у Голосіївському районі м. Києва, укладеного на підставі пункту 2 цього рішення, вважати припиненим договір оренди земельної ділянки від 01.07.2008 № 79-6-00632, укладений між Київською міською радою та ТОВ "Авеста-Буд".

Відповідно до п. 7 оскаржуваного рішення вирішено внести зміни до Генерального плану міста Києва та проекту планування його приміської зони на період до 2020 року, затверджених рішенням Київради від 28.03.2002 № 370/1804, а саме: земельну ділянку площею 2,69 га на Столичному шосе (урочище Бичок, ділянка 1) у Голосіївському районі м. Києва віднести за функціональним призначенням до території громадських будівель та споруд.

Проте Указом Президента України "Про створення національного природного парку "Голосіївський" від 27.08.2007 № 794/2007 (зі змінами, внесеними згідно з Указом Президента № 976/2008 від 30.10.2008) з метою збереження, відтворення та раціонального використання особливо цінних природних комплексів та об'єктів Київського Полісся, а також для поліпшення екологічного стану міста Києва, відповідно до ст. 53 Закону України "Про природно-заповідний фонд України" постановлено: створити на території міста Києва національний природний парк "Голосіївський" з підпорядкуванням його Міністерству охорони навколишнього природного середовища України; установити площу земель національного природного парку "Голосіївський" 4525,52 гектара, в тому числі 1879,43 гектара земель, що вилучаються в установленому порядку у Київського комунального об'єднання зеленого будівництва та експлуатації зелених насаджень міста "Київзеленбуд" та надаються національному природному парку "Голосіївський" в постійне користування, і 2646,09 гектара земель, що включаються до його складу без вилучення у землекористувачів згідно з додатком.

Посилаючись на те, що спірне рішення прийняте Київською міською радою з порушенням вимог ст.ст. 123, 124, 149, 150 ЗК України, ст.ст. 7, 53 Закону України "Про природно-заповідний фонд України", внаслідок чого в оренду ТОВ "Авеста-Буд" було передану спірну земельну ділянку, віднесену в установленому законом порядку до території природно-заповідного фонду, що, на думку позивача, призвело до порушення його прав, прав територіальної громади Києва та українського народу вцілому, НПП "Голосіївський" звернувся з даним позовом до суду.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог місцевий господарський суд виходив з того, що: позивачем не доведено належними та допустимими доказами, що оскаржуване рішення Київської міської ради прийняте з порушенням вимог законодавства; позивачем не доведено наявності у нього порушених прав або законних інтересів, за захистом яких він звернувся до суду; оскаржуване рішення Київської міської ради вичерпало свою дію фактом його виконання, а саме підписанням між ТОВ "Авеста-Буд" і Київською міською радою договору оренди земельної ділянки від 28.10.2010 на підставі вказаного рішення Київської міської ради; враховуючи, що у задоволенні позову про визнання незаконним рішення Київської міської ради відмовлено з підстав його необґрунтованості, суд не застосовував позовну давність та наслідки її спливу, оскільки позовна давність застосовується лише за наявності порушення прав особи.

Скасовуючи рішення місцевого господарського суду та постановляючи нове - про задоволення позову, суд апеляційної інстанції виходив з того, що: станом на дату винесення рішення Київської міської ради питання про зміну цільового призначення спірної земельної ділянки не було вирішене, в додатку до нього вказані лише попередні, тобто орієнтовні цільові призначення земельних ділянок. Крім того, зміст вказаного рішення вказує на необхідність розробки проекту землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки, про що неодноразово зазначалося позивачем; судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні не зазначено, яким чином спірна земельна ділянка, яка станом на кінець 2005 року перебувала в складі регіонального ландшафтного парку "Голосіїв" і мала цільове призначення "землі природно-заповідного фонду", була передана в оренду ТОВ "Авеста-Буд" "для будівництва офісних комплексів з готелями, закладами громадського харчування, приміщеннями торговельно-розважального призначення і паркінгами, салонів з продажу автомобілів і їх технічного обслуговування зі створенням та благоустроєм парків відпочинку, скверів, дитячих майданчиків, із подальшими їх експлуатацією та обслуговуванням"; окрім безпосереднього підтвердження входження спірної ділянки до урочища "Бичок" позивачем надані документи, які підтверджують той факт, що ділянка перебувала в постійному користуванні Київського комунального об'єднання зеленого будівництва та експлуатації зелених насаджень міста "Київзеленбуд", а саме його відокремленого підрозділу - КП "ЛПГ "Конча-Заспа" до моменту її вилучення та передачі в оренду ТОВ "Авеста-Буд"; Київська міська рада не мала повноважень вчиняти дії, направлені на зменшення території національного природного парку, оскільки такі дії належать до виключної компетенції Президента України; посилання на те, що обставини, які є предметом розгляду спору у даній справі, а саме щодо належності спірної земельної ділянки до земель природно-заповідного фонду та відповідності оскаржуваного рішення Київської міської ради вимогам чинного, в тому числі природоохоронного, законодавства вже встановлювалися рішеннями судів, що набрали законної сили спростовуються тим, що НПП "Голосіївський" не приймав участі в розгляді судової справи; рішення у справах, на які посилається місцевий суд, не містять оцінки тих доводів, які наразі надає позивач, адже мова йде про численні порушення при відведенні спірної ділянки; позивачем не було пропущено строк на звернення з даним позовом до суду, адже право позивача фактично було порушено саме з початку проведення дій по знищенню цінних об'єктів на спірній земельній ділянці (квітень, серпень 2016), і до того моменту, поки відповідач-2 не почав проведення на спірній земельній ділянці дій, що призвели б до втрати її цінних властивостей, право позивача, головною метою створення і діяльності якого є збереження національного природного парку, не було порушено.

Не погоджуючись з постановою суду апеляційної інстанції, ТОВ "Авеста-Буд" звернулось до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить її скасувати, а рішення місцевого господарського суду залишити без змін.

В обґрунтування своїх вимог заявник касаційної скарги посилається на неправильне застосування, а також незастосування судом апеляційної інстанції потрібних, на думку скаржника, норм матеріального права, та порушення норм процесуального права, що призвело до помилкового висновку про задоволення позову. Так скаржник зазначає, що:

- Київська міська рада, як єдиний власник і розпорядник усіх земель комунальної власності в межах м. Києва, самостійно визначила цільове призначення спірної ділянки як території громадських будівель та споруд у спосіб, передбачений законом. Вказаний факт був у належний спосіб встановлений місцевим господарським судом і не спростований;

- в матеріалах справи відсутнє рішення Київської міської ради про віднесення спірної земельної ділянки до категорії земель - землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення;

- висновок апеляційного суду щодо перебування спірної земельної ділянки в складі регіонального ландшафтного парку "Голосіїв" є помилковим і не відповідає фактичним обставинам справи;

- скаржник у передбачений законодавством спосіб отримав право на забудову земельної ділянки і право отримати в оренду зазначену земельну ділянку після прийняття відповідного рішення розпорядником землі, укладення і державної реєстрації договору оренди земельної ділянки;

- законодавством не визначено конкретної форми змісту рішення органу місцевого самоврядування про надання в оренду земельної ділянки, а тому прийняття Київською міською радою оскаржуваного рішення є волевиявленням органу місцевого самоврядування, викладеним в межах його повноважень та у спосіб, передбачений Конституцією України та ЗК України;

- оскільки 27.06.2008 Головним управлінням земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) було сформовано і зареєстровано спірну земельну ділянку, межі цієї земельної ділянки були встановлені в натурі (на місцевості), цільове призначення цієї земельної ділянки було встановлено рішенням Київської міської ради № 952/1613 від 26.06.2007 (для будівництва офісних комплексів з готелями, закладами громадського харчування, приміщеннями торговельно-розважального призначення і паркінгами, салонів з продажу автомобілів і їх технічного обслуговування, зі створенням та благоустроєм парків відпочинку, скверів, дитячих майданчиків, із подальшими їх експлуатацією та обслуговуванням) і оскаржуваним рішенням Київської міської ради № 532/2601 від 29.10.2009 не змінювалось, то необхідних та законодавчо встановлених підстав для розроблення і затвердження проекту землеустрою щодо відведення спірної ділянки не було; в свою чергу, оскільки такий проект землеустрою не розроблявся, то і його погодження, згідно з ч. 6 ст. 123 ЗК України не вимагалось;

- відповідно до ст. 123 ЗК України ТОВ "Авеста-Буд" було розроблено технічну документацію із землеустрою щодо складання документа, що посвідчує право користування земельною ділянкою;

- в матеріалах справи відсутній правовстановлюючий документ (державний акт на право постійного користування чи право власності, договір оренди земельної ділянки), який би засвідчував право користування на спірну земельну ділянку загальною площею 2,6495 га, що розташована за адресою: Столичне шосе (урочище "Бичок", ділянка 1) в Голосіївському районі м. Києва у КО "Київзеленбуд";

- спірна земельна ділянка до моменту оформлення у встановленому порядку на неї прав оренди ТОВ "Авеста-Буд" не перебувала у приватній власності, постійному користуванні чи в оренді у будь-якої особи, що підтверджується фактом формування і реєстрації спірної земельної ділянки Головним управлінням земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) лише 27.06.2008;

- в свою чергу, оскільки спірна земельна ділянка, що передавалась в оренду ТОВ "Авеста-Буд" на підставі оскаржуваного рішення Київської міської ради, не перебувала в постійному користуванні ні КО "Київзеленбуд", ні КП "ЛГП "Конча-Заспа", то дана земельна ділянка не вилучалась і не могла вилучатись у даних осіб;

- КО "Київзеленбуд" і КП "ЛГП "Конча-Заспа" є комунальним об'єднанням і підприємством, та, відповідно, не відносяться до державного лісогосподарського підприємства, а тому планово-картографічні матеріали лісовпорядкування КО "Київзеленбуд", на які вказував позивач з посиланням на п. 5 розділу VІІІ "Прикінцеві положення" Лісового кодексу України, не можуть підтверджувати право на земельну ділянку в спірному випадку. При цьому в матеріалах справи відсутнє та ніколи не приймалось рішення Київської міської ради про віднесення земельної ділянки до категорії лісів;

- оскільки проект землеустрою з організації і встановлення меж територій земельних ділянок, що входять до складу НПП "Голосіївський", не був погоджений у встановленому законом порядку, на нього НПП "Голосіївський" не отримав позитивного висновку державної землевпорядної експертизи, він не є затвердженим рішенням органу місцевого самоврядування - Київською міською радою, а тому в силу ч. 7 ст. 47 Закону України "Про землеустрій" не встановлено меж територій земельних ділянок, що входять до складу НПП "Голосіївський";

- в проекті землеустрою з організації і встановлення меж територій земельних ділянок, що входять до складу НПП "Голосіївський", останнім самостійно було визначено межі території земельних ділянок, які входять до складу парку, із зазначенням суміжних землекористувачів без віднесення до цих територій земельної ділянки, яка перебуває в оренді ТОВ "Авеста-Буд". План-схема територій земельних ділянок НПП "Голосіївський", який є складовою частиною зазначеного проекту землеустрою, підписано (погоджено) директором НПП "Голосіївський" ще в листопаді 2011 року, що свідчить про відсутність у позивача порушеного права та його обізнаність щодо не входження земельної ділянки в межі НПП "Голосіївський";

- судом апеляційної інстанції не вказано мотивів, якими він керувався, коли не брав до уваги докази початку відліку позовної давності саме з листопада 2011 року, при цьому саме в листопаді 2011 року позивачу було достеменно відомо про оренду ТОВ "Авеста-Буд" спірної земельної ділянки;

- суд апеляційної інстанції застосував до спірних правовідносин норму ч. 4 ст. 7 Закону України "Про природно-заповідний фонд України", яка набрала чинності лише 19.03.2010. Таким чином, до 19.03.2010 межі НПП "Голосіївський" могли визначатись виключно на підставі затвердженого проекту землеустрою з організації та встановлення меж територій. В той же час, НПП "Голосіївський" не має затвердженого проекту землеустрою з організації та встановлення меж територій, що свідчить про те, що станом на 19.03.2010 його межі не визначались.

Ухвалою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 28.05.2019 відкрито провадження за касаційною скаргою, призначено її до розгляду у відкритому судовому засіданні та надано строк на подання відзивів на касаційну скаргу до 20.06.2019.

До Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від НПП "Голосіївський" та Прокуратури міста Києва надійшли відзиви на касаційну скаргу, у яких позивач та прокуратура просять залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувану постанову суду апеляційної інстанції - без змін, посилаючись на помилковість викладених у касаційні скарзі доводів та обґрунтованість висновків апеляційного господарського суду.

Заслухавши доповідь головуючого судді Могил С.К. та пояснення учасників справи, переглянувши в касаційному порядку постанову апеляційного, а також рішення місцевого господарських судів, колегія суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду дійшла висновку про відсутність правових підстав для задоволення касаційної скарги, з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 14 Конституції України (в даному абзаці і далі по тексту усі нормативно-правові акти застосовуються в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави, яка полягає в забезпеченні раціонального використання земельних ресурсів, збереженні й відтворенні родючості ґрунтів, захисті їх від псування і забруднення, реалізації громадянами, юридичними особами та державою їхніх прав власності та землекористування відповідно до закону.

Частиною 1 ст. 13 Конституції України визначено, що земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об'єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Згідно з ч. 2 ст. 5 Конституції України народ здійснює владу безпосередньо і через органи державної влади та органи місцевого самоврядування.

Гарантоване державою місцеве самоврядування здійснюється територіальною громадою через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи і передбачає правову, організаційну та матеріально-фінансову самостійність, яка має певні конституційно-правові межі, встановлені, зокрема, приписами ст.ст. 19, 140, 143, 144, 146 Основного Закону України. З аналізу вказаних конституційних положень вбачається, що ці органи місцевого самоврядування, здійснюючи владу і самостійно вирішуючи питання місцевого значення, віднесені законом до їх компетенції, та приймаючи рішення, які є обов'язковими до виконання на відповідній території, зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 2 ст. 83 ЗК України у комунальній власності перебувають, зокрема, усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності.

За змістом ч. 1 ст. 12 ЗК України розпорядження землями територіальних громад, надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до вказаного Кодексу, вилучення земельних ділянок із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу та здійснення контролю за використанням та охороною земель комунальної власності, додержанням земельного та екологічного законодавства належить до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст.

Положеннями ст. 9 ЗК України, зокрема, передбачено, що до повноважень Київської міської ради у галузі земельних відносин на її території належить: розпорядження землями територіальної громади міста, передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу, надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної та комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Відповідно до ч. 1 ст. 123 ЗК України надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється на підставі рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 16.04.2009 № 7-рп/2009 у справі № 1-9/2009, органи місцевого самоврядування, вирішуючи питання місцевого значення, представляючи спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ та міст, приймають нормативні та ненормативні акти. До нормативних належать акти, які встановлюють, змінюють чи припиняють норми права, мають локальний характер, розраховані на широке коло осіб та застосовуються неодноразово, а ненормативні акти передбачають конкретні приписи, звернені до окремого суб'єкта чи юридичної особи, застосовуються одноразово і після реалізації вичерпують свою дію.

Так, у зв'язку з прийняттям суб'єктом владних повноважень ненормативного акта виникають правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів. У сфері земельних правовідносин відповідний ненормативний акт слугує підставою виникнення, зміни або припинення конкретних прав та обов'язків фізичних і юридичних осіб приватного права.

Можливість оскарження рішень органу місцевого самоврядування, як ненормативних актів індивідуальної дії, які вичерпали свою дію їх виконанням, викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.05.2018 у справі № 923/466/17.

Частиною 1 ст. 21 ЦК України передбачено, що суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Згідно з ч. 3 ст. 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом, зокрема, визнання недійсними рішень органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування.

Предметом розгляду даної справи є визнання незаконним рішення Київської міської ради від 29.10.2009 № 532/2601, а тому для правильного вирішення відповідного спору необхідно встановити чи було дотримано органом місцевого самоврядування вимоги законодавства під час прийняття такого рішення.

Судами обох інстанцій встановлено, що рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 24.04.2008 у справі № 2-7181/08 визнано право ТОВ "Авеста-Буд" на оренду земельної ділянки для будівництва офісних комплексів з готелями, закладами громадського харчування, приміщеннями торговельно-розважального призначення і паркінгами, зі створенням та благоустроєм парків відпочинку, скверів, дитячих майданчиків із подальшою експлуатацією на Столичному шосе (урочище Бичок, ділянка 1) в Голосіївському районі м. Києва, згідно з результатами конкурсу, що затверджений розпорядженням Київської міської державної адміністрації від 25.10.2007 № 1410. Визнано укладеним, з дня набрання рішенням законної сили, договір оренди земельної ділянки для будівництва офісних комплексів з готелями, закладами громадського харчування, приміщеннями торговельно-розважального призначення і паркінгами, зі створенням та благоустроєм парків відпочинку, скверів, дитячих майданчиків із подальшою експлуатацією на Столичному шосе (урочище "Бичок", ділянка 1) в Голосіївському районі м. Києва між ТОВ "Авеста-Буд" та Київською міською радою, в редакції, яка підписана ТОВ "Авеста-Буд", та вирішено вважати переданою в оренду дану земельну ділянку на умовах викладеного у рішенні тексту договору.

Головним управлінням земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) 01.07.2008 зареєстровано договір оренди земельної ділянки між ТОВ "Авеста-Буд" та Київською міською радою, про що зроблено запис від 01.07.2008 за № 79-6-00632 у книзі записів державної реєстрації договорів.

Об'єктом оренди, відповідно до вказаного договору, є земельна ділянка з наступними характеристиками: місце розташування - Столичне шосе (урочище Бичок, ділянка 1) в Голосіївському районі м. Києва; розмір - 2,6495 га; цільове призначення - для будівництва офісних комплексів з готелями, закладами громадського харчування, приміщеннями торговельно-розважального призначення і паркінгами, зі створенням та благоустроєм парків відпочинку, скверів, дитячих майданчиків із подальшою експлуатацією та обслуговуванням; кадастровий номер - :90:119:0063.

Проте в подальшому, як встановлено судами попередніх інстанцій та не заперечується самим скаржником у касаційній скарзі, рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 24.04.2008 у справі № 2-7181/08, на підставі якого було укладено договір оренди земельної ділянки від 01.07.2008 між ТОВ "Авеста-Буд" та Київською міською радою, було скасовано ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 02.07.2009.

Верховний Суд звертає увагу на те, що якщо судовий акт скасовано, то він не породжує жодних правових наслідків (відповідні правові позиції викладені також у постановах Верховного Суду України від 10.06.2015 у справі № 6-449цс15, від 24.06.2015 у справі № 3-231гс15).

В свою чергу, Київською міською радою 29.10.2009 прийнято оскаржуване позивачем рішення № 532/2601 "Про внесення змін до договору оренди ділянки від 01.07.2008 № 79-6-00632, укладеного між Київської міською радою та ТОВ "Авеста-Буд" для будівництва офісних комплексів з готелями, закладами громадського харчування, приміщеннями торговельно-розважального призначення, паркінгами, зі створенням та благоустроєм парків відпочинку, скверів, дитячих майданчиків, із подальшими їх експлуатацією та обслуговуванням на Столичному шосе (урочище Бичок, ділянка 1) у Голосіївському районі м. Києва".

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду апеляційної інстанції, що первинний договір оренди земельної ділянки від 01.07.2008 в подальшому було змінено оскаржуваним рішенням Київської міської ради 29.10.2009, що буквально слідує зі змісту останнього.

Крім цього, апеляційним господарським судом встановлено, що саме рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 24.04.2008 у справі № 2-7181/08 було підставою для формування і реєстрації земельної ділянки з кадастровим № :90:119:0063, яке 02.07.2009 скасовано ухвалою Апеляційного суду міста Києва, а технічну документацію про внесення змін до договору оренди земельної ділянки від 01.07.2008 79-6-00632, виданого ТОВ "Авеста-Буд" в частині цільового використання земельної ділянки №:90:119:0063, яка передана для будівництва офісних комплексів з готелями, закладами громадського харчування, приміщеннями торговельно-розважального призначення і паркінгами, зі створенням та благоустроєм парків відпочинку, скверів, дитячих майданчиків, із подальшими їх експлуатацією та обслуговуванням на Столичному шосе (урочище Бичок, ділянка 1) у Голосіївському районі м. Києва, розроблено на підставі рішення Київської міської ради № 532/2601 від 29.10.2009, рішення Київської міської ради від 25.03.2010 № 446/3884, а також рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 24.04.2008 у справі №2-27181/08, тобто на підставі скасованого судового рішення.

За змістом ст. 11 ЦК України однією з підстав виникнення цивільних прав та обов'язків законодавцем передбачено рішення суду. Разом з тим, скасування судового рішення у конкретній справі означає, що судовий акт, який скасовано, не породжує жодних правових наслідків з моменту його укладення. Відтак Верховний Суд погоджується з висновками апеляційного господарського суду, що скасоване рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 24.04.2008 у справі №2-27181/08 не може бути підставою виникнення цивільних прав та обов'язків.

Таким чином, як правильно зазначив суд апеляційної інстанції, прийняття оскаржуваного рішення Київської міської ради від 29.10.2009 є похідним від скасованого судового рішення (рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 24.04.2008 у справі №2-7181/08), оскільки першим внесено зміни до договору оренди ділянки від 01.07.2008 № 79-6-00632, укладеного між Київської міською радою та ТОВ "Авеста-Буд" саме на підставі скасованого судового рішення Шевченківського районного суду міста Києва, яким, фактично, вирішено питання про право оренди ТОВ "Авеста-Буд".

Враховуючи викладене, Верховний Суд погоджується з висновками суду апеляційної інстанції, що саме скасоване судове рішення, як зазначалося вище, стало підставою для формування та реєстрації спірної земельної ділянки, винесення її меж в натурі, а головне - для неправомірного ухилення від необхідності розроблення проекту землеустрою для відведення спірної земельної ділянки, що відбулося шляхом винесення оскаржуваного рішення Київської міської ради.

При цьому Верховний Суд зазначає, що згідно зі ст.ст. 116, 125, 126 ЗК України набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації цього права. Право оренди земельної ділянки посвідчується договором оренди землі, зареєстрованим відповідно до закону.

Статтею 16 Закону України "Про оренду землі" встановлено, що укладення договору оренди земельної ділянки із земель державної або комунальної власності здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування - орендодавця, прийнятого у порядку, передбаченому Земельним кодексом України, або за результатами аукціону.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 124 ЗК України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється за результатами проведення земельних торгів, крім випадків, встановлених частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу.

Приписами ст. 123 ЗК України визначено порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування.

Так, відповідно до ч.ч. 1-4 цієї статті надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється на підставі рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Рішення зазначених органів приймається на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у разі: зміни цільового призначення земельних ділянок; надання в користування земельних ділянок, межі яких не встановлені в натурі (на місцевості).

Надання у користування земельної ділянки, межі якої встановлені в натурі (на місцевості), без зміни її цільового призначення, здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо складання документа, що посвідчує право користування земельною ділянкою.

Особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом її відведення, звертається з клопотанням про вибір місця розташування земельної ділянки до відповідної сільської, селищної, міської, районної, обласної ради, Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевої державної адміністрації.

Вибір місця розташування земельної ділянки та надання дозволу і вимог на розроблення проекту її відведення здійснюються у порядку, встановленому статтею 151 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 151 ЗК України вибір місця розташування земельних ділянок здійснюють відповідні сільські, селищні, міські, районні, обласні ради, Верховна Рада Автономної Республіки Крим, місцеві державні адміністрації, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, Кабінет Міністрів України відповідно до їх повноважень щодо вилучення та передачі (надання) цих ділянок.

За положеннями ч. 3 ст. 151 ЗК України погодження матеріалів вибору місця розташування земельних ділянок на особливо цінних землях, а також для розміщення та обслуговування будівель і споруд іноземних держав, міжнародних організацій провадиться Верховною Радою України.

Відповідно до ст. 150 вказаного кодексу до особливо цінних земель відносяться, зокрема, землі природно-заповідного фонду.

Відповідно до ч. 7 ст. 151 ЗК України відповідний орган державної влади або орган місцевого самоврядування згідно із своїми повноваженнями розглядає заяву (клопотання) і в тижневий строк з дня її реєстрації направляє її копії на розгляд територіальних органів виконавчої влади з питань земельних ресурсів, органів містобудування і архітектури та охорони культурної спадщини, природоохоронних і санітарно-епідеміологічних органів, а також до відповідних територіальних органів виконавчої влади з питань лісового або водного господарства (у разі вилучення (викупу), надання, зміни цільового призначення земельних ділянок лісогосподарського призначення чи водного фонду).

Зазначені органи протягом трьох тижнів з дня одержання заяви (клопотання) надають відповідній сільській, селищній, міській, районній, обласній раді чи Кабінету Міністрів України, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, місцевій державній адміністрації висновок про можливість відведення земельної ділянки для цілей, зазначених у заяві (клопотанні), граничні розміри земельної ділянки та її площу, склад угідь земель, вимоги щодо відведення земельної ділянки.

Згідно з ч. 8 вказаної статті якщо вилучення (викуп) земельних ділянок провадиться за погодженням з Верховною Радою України, відповідні органи державної влади або органи місцевого самоврядування готують свої висновки і подають матеріали вибору місця розташування земельної ділянки до Кабінету Міністрів України, який розглядає ці матеріали і подає їх до Верховної Ради України для прийняття відповідного рішення.

Частиною 10 вказаної статті передбачено, що після отримання висновків органів, зазначених у частині сьомій цієї статті, про можливість відведення земельної ділянки для цілей, зазначених у заяві (клопотанні), та рішення Верховної Ради України (у разі необхідності) відповідний орган державної влади або орган місцевого самоврядування, згідно із своїми повноваженнями, у двотижневий строк розглядає матеріали вибору земельної ділянки і приймає рішення про затвердження зазначених матеріалів та надає дозвіл і вимоги на розроблення проекту відведення земельної ділянки або мотивоване рішення про відмову.

Відповідно до ч.ч. 6, 7 ст. 123 ЗК України розроблений проект відведення земельної ділянки погоджується з територіальним органом виконавчої влади з питань земельних ресурсів, органом містобудування і архітектури та охорони культурної спадщини, природоохоронним і санітарно-епідеміологічним органами, а також з відповідним територіальним органом виконавчої влади з питань лісового або водного господарства (у разі вилучення (викупу), надання, зміни цільового призначення земельних ділянок лісогосподарського призначення чи водного фонду).

Погоджений проект відведення земельної ділянки після одержання позитивного висновку державної землевпорядної експертизи у випадках, передбачених законом, подається разом з клопотанням про надання земельної ділянки до відповідної державної адміністрації, Ради міністрів Автономної Республіки Крим або сільської, селищної, міської, районної, обласної ради, які розглядають його в місячний строк і в межах своїх повноважень, визначених цим Кодексом, приймають рішення про надання земельної ділянки у користування.

Таким чином, отримання земельної ділянки в оренду за проектом землеустрою щодо відведення земельної ділянки передбачає собою процес, який складається з певних етапів (стадій), реалізація кожного з яких є підставою для реалізації слідуючого за ним. Разом з тим, кожний з них (етапів/стадій) в процесі укладення договору оренди повинен прийматись та реалізовуватись у цілковитій відповідності до вимог законодавства, оскільки законність послідуючих етапів залежить від дотримання усіх вимог, що висуваються до попереднього.

При цьому посилання скаржника на те, що після скасування рішення Шевченківського районного суду міста Києва договір оренди від 01.07.2008 (як окремий правочин) продовжував діяти до моменту укладення нового договору оренди спірної земельної ділянки від 27.10.2010, жодним чином не свідчить про законність самого оскаржуваного рішення Київської міської ради від 29.10.2009.

З огляду на викладене Верховним Судом відхиляються посилання скаржника, що оскільки 27.06.2008 Головним управлінням земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) було сформовано і зареєстровано спірну земельну ділянку, межі цієї земельної ділянки були встановлені в натурі (на місцевості), цільове призначення цієї земельної ділянки було встановлено рішенням Київської міської ради № 952/1613 від 26.06.2007 і оскаржуваним рішенням Київської міської ради № 532/2601 від 29.10.2009 не змінювалось, то необхідних та законодавчо встановлених підстав для розроблення і затвердження проекту землеустрою щодо відведення спірної ділянки не було.

До того ж апеляційним господарським судом встановлено, що рішенням Київської міської ради від 26.06.2007 № 952/1613 спростовується той факт, що на його підставі Київська міська рада в установленому законом порядку визначила/змінила цільове призначення спірної земельної ділянки, оскільки станом на дату винесення такого рішення питання про зміну цільового призначення спірної земельної ділянки не було вирішене, в додатку до нього вказані лише попередні, тобто орієнтовні цільові призначення земельних ділянок. Крім того, зміст вказаного рішення вказує на необхідність розробки проекту землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки.

Судом апеляційної інстанції також встановлено, що Указом Президента України "Про створення національного природного парку "Голосіївський" від 27.08.2007 № 794/2007 (зі змінами, внесеними згідно з Указом Президента № 976/2008 (976/2008) від 30.10.2008) з метою збереження, відтворення та раціонального використання особливо цінних природних комплексів та об'єктів Київського Полісся, а також для поліпшення екологічного стану міста Києва, відповідно до ст. 53 Закону України "Про природно-заповідний фонд України" постановлено: створити на території міста Києва національний природний парк "Голосіївський" з підпорядкуванням його Міністерству охорони навколишнього природного середовища України; установити площу земель національного природного парку "Голосіївський" 4525,52 гектара, в тому числі 1879,43 гектара земель, що вилучаються в установленому порядку у Київського комунального об'єднання зеленого будівництва та експлуатації зелених насаджень міста "Київзеленбуд" та надаються національному природному парку "Голосіївський" в постійне користування, і 2646,09 гектара земель, що включаються до його складу без вилучення у землекористувачів згідно з додатком.

Крім цього, наявний Проект створення Нацпарку, затверджений Додатком № 1 до розпорядження Київської міської державної адміністрації від 30.03.2006 № 619.

Як слідує із проведеного апеляційним господарським аналізу вказаних документів, урочище "Бичок", в межах якого розташована спірна земельна ділянка, включено до складу національного парку без вилучення у землекористувача.

Вказаний додаток до Указу визначає, що без вилучення у землекористувача, Київського комунального об'єднання зеленого будівництва та експлуатації зелених насаджень міста "Київзеленбуд", до складу НПП "Голосіївський" включаються землі площею 2406,07 гектарів, в складі яких, як встановлено апеляційним судом, і перебуває спірна земельна ділянка.

З урахуванням того, що спірна земельна ділянка перебуває у складі масиву земель площею 2646,09 гектара, які включені до території НПП "Голосіївський" без вилучення у землекористувачів, Верховний Суд погоджується з висновками суду апеляційної інстанції про необгрунтованість вимоги щодо надання правовстановлюючого документу на право постійного користування парку.

При цьому, враховуючи межі перегляду справи в касаційній інстанції, які не дають їй права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази, колегія суддів відхиляє доводи скаржника про помилковість висновку апеляційного суду щодо перебування спірної земельної ділянки в складі регіонального ландшафтного парку "Голосіїв".

Верховний Суд зазначає, що вказаний Указ Президента було прийнято до того, як Головним управлінням земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) 27.06.2008 внесено земельно-кадастрову інформацію на земельну ділянку за інв. №1Д-1591 в державний реєстр земель, земельній ділянці присвоєно кадастровий номер :90:119:0063, у зв'язку з чим у ньому не могло бути зазначено конкретної земельної ділянки з відповідним кадастровим номером.

Натомість, ст. 54 Закону України "Про природно- заповідний фонд України" визначала, що зміна меж, категорії та скасування статусу територій та об'єктів природно-заповідного фонду проводиться відповідно до статей 51-53 цього Закону.

Відповідно до ст. 53 Закону України "Про природно-заповідний фонд України" рішення про створення природних заповідників, національних природних парків, а також щодо інших територій та об'єктів природно-заповідного фонду загальнодержавного значення приймаються Президентом України.

Тобто зміна меж НПП "Голосіївський" може відбуватися виключно за відповідним рішенням Президента України.

Таким чином, Київська міська рада не мала повноважень вчиняти дії, направлені на зменшення території національного природного парку, оскільки такі дії належать до виключної компетенції Президента України.

При цьому колегія суддів погоджується з висновками апеляційного господарського суду про те, що незавершення технічної процедури встановлення меж національного природного парку, як об'єкта природно-заповідного фонду, не може мати наслідком втрату статусу території такого об'єкта, її знищення та/або можливість передачі третім особам його складових, в даному випадку земельної ділянки.

Стосовно доводів скаржника, що судом апеляційної інстанції не вказано мотивів, якими він керувався, коли не брав до уваги докази початку відліку позовної давності саме з листопада 2011 року, при цьому саме в листопаді 2011 року позивачу було достеменно відомо про оренду ТОВ "Авеста-Буд" спірної земельної ділянки, Верховний Суд зазначає таке.

За визначенням ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Частиною 3 ст. 267 ЦК України передбачено можливість застосування позовної давності, у тому числі й спеціальної, лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення судом.

Так під час розгляду справи в суді першої інстанції від ТОВ "Авеста-Буд" у відзиві на позовну заяву заявлено про пропуск позивачем позовної давності щодо позовних вимог та про застосування наслідків такого спливу.

За змістом ч. 1 ст. 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Верховний Суд зазначає, що для визначення моменту виникнення права на позов важливими є як об'єктивні (сам факт порушення права), так і суб'єктивні (особа дізналася або повинна була дізнатися про це порушення) моменти. Порівняльний аналіз термінів "довідався" та "міг довідатися", що містяться в ст. 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов'язку особи знати про стан своїх майнових прав. Таким чином, доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо, оскільки позивач повинен також довести той факт, що він не міг довідатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила, встановленого ст. 74 ГПК України про обов'язковість доведення стороною спору тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. В свою чергу, відповідач повинен довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше.

Як встановлено судом апеляційної інстанції, право позивача фактично було порушено з боку відповідача-2 з початку проведення останнім дій по знищенню цінних об'єктів на спірній земельній ділянці (квітень, серпень 2016 року), і до того моменту, поки відповідач-2 не почав проведення на спірній земельній ділянці дій, що призвели б до втрати її цінних властивостей, право позивача, головною метою створення і діяльності якого є збереження національного природного парку, не було порушено.

Аналіз наведених норм права щодо "інституту позовної давності" в сукупності із нормами ГПК України, що обмежують повноваження касаційного суду в частині здійснення додаткової оцінки доказів та обставин, не дають Верховному Суду підстав та можливостей для визначення дати початку перебігу строку позовної давності, повноваження з чого лежить в межах процесуальних повноважень судів попередніх інстанцій, а касаційний суд має право лише здійснити перевірку застосування судами правових норм Глави 19 ЦК України на предмет правильності такого застосування встановленим обставинам.

Враховуючи викладене, перевіривши правильність застосування судом апеляційної інстанції правових норм Глави 19 ЦК України на їх відповідність встановленим обставинам, колегія суддів відхиляє доводи скаржника про те, що суд апеляційної інстанції неправильно встановив початок відліку позовної давності і помилково відмовив у застосуванні наслідків її пропущення.

Верховний Суд погоджується з доводами скаржника про те, що суд апеляційної інстанції помилково застосував до спірних правовідносин норму ч. 4 ст. 7 Закону України "Про природно-заповідний фонд України" (відповідно до якої межі територій та об'єктів природно-заповідного фонду встановлюються в натурі відповідно до законодавства. До встановлення меж територій та об'єктів природно-заповідного фонду в натурі їх межі визначаються відповідно до проектів створення територій та об'єктів природно-заповідного фонду), якою вказану статтю було доповнено лише згідно з Законом України "Про внесення змін до Закону України "Про природно-заповідний фонд України" від 21.01.2010. Проте, це не призвело до прийняття помилкового рішення по суті спору, з огляду на викладені вище обставини.

Підсумовуючи викладене та беручи до уваги межі перегляду справи в суді касаційної інстанції, Верховний Суд погоджується з висновками суду апеляційної інстанції про задоволення позову, у зв'язку з чим касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова апеляційного господарського суду - без змін.

Оскільки суд відмовляє у задоволенні касаційної скарги та залишає без змін оскаржуване судове рішення, судові витрати, відповідно до ст. 129 ГПК України, покладаються на заявника касаційної скарги.

Керуючись ст.ст. 240, 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 ГПК України, Суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Авеста-Буд" залишити без задоволення.

Постанову Північного апеляційного господарського суду від 05.02.2019 у справі № 910/14803/17 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Могил С.К.

Судді: Волковицька Н.О.

Случ О.В.