ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" липня 2019 р.м. ХарківСправа № 922/1878/19

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Добрелі Н.С.

при секретарі судового засідання Сланова М.Ю.

розглянувши матеріали справи в порядку спрощеного позовного провадження

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрфармінг", м. Харків
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Донснаб-Агротехніка", смт. Солоницівка
про стягнення 33669,48 грн.
за участю представників сторін:

позивача - Гаврильченко Ю.О., за довіреністю від 18.01.2019 року та на підставі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю від 01.08.2018 року;

відповідача - не з`явився.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Укрфармінг" звернулось до господарського суду Харківської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Донснаб-Агротехніка" про стягнення 107836,44 грн. за порушення умов договору купівлі-продажу № 238 від 01.01.2018 року.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Укрфармінг" звернулось до господарського суду Харківської області з позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Донснаб-Агротехніка" про стягнення заборгованості за договором купівлі-продажу № 238 від 01.01.2018 року в розмірі 107836,44 грн., з яких 74166,96 грн. основний борг, 5266,77 грн. пені, 4439,23 грн. відсотки за користування чужими грошовими коштами, 22250,09 грн. 30% штрафу, 1266,02 грн. інфляційні втрати та 447,37 грн. 3% річних.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 18.06.2019 року позовну заяву ТОВ "Укрфармінг" було залишено без руху та надано заявнику час на усунення недоліків позовної заяви - дев`ять днів з дня вручення даної ухвали.

Через канцелярію господарського суду Харківської області 20.06.2019 року представник позивача надав заяву про усунення недоліків позовної заяви (вх. № 15100).

Ухвалою господарського суду Харківської області від 21.06.2019 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження на 17.07.2019 року.

Через канцелярію господарського суду Харківської області 17.07.2019 року представник позивача надав заяву про зменшення позовних вимог (вх. № 17292), в якій позивач зазначає про сплату відповідачем суми заборгованості у розмірі 74166,96 грн., на підтвердження чого позивачем було надано виписку з банківського рахунку.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 17.07.2019 року, яка занесена до протоколу судового засідання, прийнято до розгляду заяву позивача про зменшення позовних вимог, в судовому засіданні оголошено перерву до 29.07.2019 року.

Представник позивача в судовому засіданні 29.07.2019 року підтримав позовні вимоги, зазначив про неналежне виконання відповідачем умов договору купівлі-продажу № 238 від 01.01.2018 року, у зв`язку з чим просив суд стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 33669,48 грн., з яких 5266,77 грн. пеня, 4439,23 грн. проценти за користування чужими грошовими коштами, 22250,09 грн. 30% штрафу, 1266,02 грн. інфляційні втрати та 447,37 грн. 3% річних.

Представник відповідача в судове засідання 29.07.2019 року не з`явився, на адресу суду повернулась ухвала про повідомлення від 17.07.2019 року з відміткою пошти "відсутність адресата".

Частинами 2, 3 статті 120 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.

Відповідно до пункту 4 частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за місцезнаходженням.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвала суду про відкриття провадження у справі та ухвала про повідомлення направлялись відповідача за адресою, вказаною у позовній заяві та яка співпадає з адресою, вказаною у Витягу з ЄДРПОУ.

Враховуючи вищевказане суд вважає, що відповідач був належним чином повідомлений судом про розгляд спору за його участю. При цьому, неотримання адресатом кореспонденції від судового органу є суб`єктивною поведінкою здійснення стороною своїх процесуальних прав, що не може вважатися поважною причиною, яка перешкоджала відповідачу подати відзив на позовну заяву у встановлений судом строк.

В той же час, відповідач не був позбавлений можливості скористатися вільним доступом до електронного реєстру судових рішень в Україні, в силу статті 4 Закону України "Про доступ до судових рішень" та ознайомитися з ухвалою Господарського суду Хмельницької області та визначеними у ній датами та часом розгляду даної справи та забезпечити представництво його інтересів в судових засіданнях.

При цьому, явка учасників справи в судові засідання судом обов`язковою не визнавалась.

Як наголошує в своїх рішеннях Європейський суд, позивач так як і відповідач як сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки (рішення Європейського суду прав людини у справі "Каракуця проти України").

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» зазначив, що сторони зобов`язані демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються їх безпосереднього, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ГПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Враховуючи те, що судом було здійснено заходи, щодо належного повідомлення відповідача про дату, час та місце розгляду справи, та приймаючи до уваги те, що судом не було визнано явку відповідача в судове засідання обов`язковою, суд дійшов висновку про те, що його неявка в судове засідання не перешкоджає розгляду справи по суті.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши вступне слово представника позивача, з`ясувавши обставини справи та дослідивши подані суду докази, перевіривши відповідність доводів позивача фактичним обставинам справи, судом встановлено наступне.

01.01.2018 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Укрармінг» (позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Донснаб-Агротехніка» (відповідач) було укладено договір купівлі-продажу № 238, у відповідності до умов якого позивач зобов`язався передати у власність відповідача обладнання, запасні частини, витратні матеріали та аксесуари (товар) окремими партіями, за найменуванням, у кількості, комплектності, асортименті та по ціні позивача, які вказуються у видаткових накладних, що є невід`ємною частиною цього договору, а відповідач зобов`язався приймати товар і оплачувати повну ціну кожної партії товару в порядку, визначеному договором.

Відповідно до п. 2.1 договору, ціна одиниці товару та повна ціна кожної партії товару визначаються сторонами у видаткових накладних на партію товару.

Відповідно до п. 2.2.5 договору, відповідач протягом 14 календарних днів з моменту фактичного отримання кожної партії товару за рахунок ліміту відпуску товару на умовах відстрочення платежу, зобов`язався перераховувати на поточний рахунок позивача грошові кошти або вносити готівку до каси позивача в оплату повної ціни кожної окремої партії товару.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач належним чином виконав свої зобов`язання за договором та поставив відповідачу товар на загальну суму 105332,96 грн., що підтверджується видатковою накладною № УФ000001183 від 19.03.2019 року, № УФ000001239 від 21.03.2019 року, № УФ000001280 від 25.03.2019 року та № УФ000001303 від 25.03.2019 року .

Проте, як зазначає позивач, відповідач, в порушення взятих на себе зобов`язань здійснив лише часткову оплату товару в сумі 31166,00 грн., що підтверджується банківськими виписками ( арк. спр. 27,28).

Таким чином, як стверджує позивач, на час подання позовної заяви до суду, у відповідача був наявний борг за поставлений позивачем товар у сумі 74166,96 грн., що й стало підставою для звернення останнього до суду з відповідним позовом.

В ході розгляду справи, позивачем було подано до суду заяву про зменшення позовних вимог, в якій позивач зазначив про те, що відповідачем було сплачено основну суму заборгованості у розмірі 74166,96 грн., на підтвердження чого надано виписку з банківського рахунку.

Судом прийнято вищезазначену заяву та зазначено про те, що розгляд справи ведеться з урахуванням даної заяви.

Таким чином, позивачем заявлено до стягнення з відповідача 5266,77 грн. пені, 4439,23 грн. відсотки за користування чужими грошовими коштами, 22250,09 грн. 30% штрафу, 1266,02 грн. інфляційні втрати та 447,37 грн. 3% річних.

Відповідач правом наданим ст. 165 ГПК України не скористався відзиву на позовну заяву не надав.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить із наступного.

За загальним положенням цивільного законодавства, зобов`язання виникають з підстав, зазначених у статті 11 ЦК України. За приписами частини 2 цієї статті підставами виникнення цивільних прав та обов`язку, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

У відповідності із ст.173 ГК України та ст. 509 ЦК України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобовязана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утримуватися від певних дій, а інший суб`єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконати її обов`язку.

Господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ст. 174 ГК України).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).

Відповідно до ст. 6 ЦК України сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства; сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами; сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Ст. 627 ЦК України встановлено, що відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв діловою обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 п. 4 ст. 179 ГК України при укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству.

Відповідно до ч. 7 ст. 179 ГК України, господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України).

Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно статті 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 статті 16 ЦК України, частиною 2 статті 20 ГК України, одним із способів захисту права є примусове виконання обов`язку в натурі (присудження до виконання обов`язку в натурі).

Відповідно до ст. 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом та припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених законом або договором, а згідно статті 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно з ч.1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст. 193 ГК України, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Статтею 712 ЦК України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Частиною 1 ст. 692 ЦК України передбачено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Як вже було зазначено вище, в матеріалах справи наявні докази поставки позивачем товару відповідачу на загальну суму 105332,96 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи видатковими накладними.

Відповідач свої зобов`язання за договором виконав лише частково в сумі 31166,00 грн., що підтверджується банківськими виписками.

Після звернення до суду з вказаним позовом, а саме 18.06.2019 року та 20.06.2019 року відповідачем було сплачено заборгованість у повному обсязі у розмірі 74166,96 грн.

Щодо нарахованих позивачем суми штрафу у розмірі 30% від простроченої частини повної ціни в сумі 22250,09 грн. та пені у розмірі 5266,77 грн., суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч.1 статті 548 ЦК України виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено законом або договором.

Відповідно до ст.ст. 230, 231 ГК України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. Законом щодо окремих видів зобов`язань може бути визначений розмір штрафних санкцій, зміна якого за погодженням сторін не допускається.

У відповідності до ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно зі ст.ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до п. 6.1 договору, за порушення строку оплати остаточної частини повної ціни кожної окремої партії товару, передбаченого п. 2.2.5 договору, відповідач сплачує на користь позивача, окрім відшкодування остаточної частини повної ціни кожної окремої партії товару, пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на момент прострочення, від суми заборгованості за кожен день прострочення. Нарахування пені за цим договором здійснюється до дня остаточного зарахування грошових коштів на поточний рахунок позивача або внесення готівки до каси позивача.

Відповідно до п. 6.2 договору, за прострочення відповідачем понад 30 днів оплати остаточної частини повної ціни кожної окремої партії товару за цим договором, на користь позивача додатково стягується штраф у розмірі 30% від простроченої частини повної ціни партії товару.

Як вже було зазначено вище, матеріалами справи підтверджено порушення відповідачем строків оплати за договором.

Зважаючи на вищевикладене, позивачем обґрунтовано нараховано відповідачу пеню на суму заборгованості у розмірі 5266,77 грн. та штраф за прострочення оплати товару більш ніж на 30 календарних днів в розмірі 22250,09 грн., розрахунок пені та штрафу перевірено судом з урахуванням вимог діючого законодавства, тому суд приходить до висновку щодо їх задоволення.

Щодо нарахованих позивачем 3% річних у сумі 447,37 грн. та інфляційних втрат у сумі 1266,02 грн., суд зазначає наступне.

Згідно ст. 625 ЦК України боржник, не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

Приймаючи до уваги встановлений факт прострочення відповідачем виконання основного грошового зобов`язання, вимога про стягнення 3% річних в сумі 447,37 грн. та інфляційних втрат в сумі 1266,02 грн. заявлені позивачем обґрунтовано, доведені матеріалами справи, вірно нараховані та підлягають задоволенню.

Щодо стягнення з відповідача 25% річних за користування чужими грошовими коштами в розмірі 4439,23 грн., суд виходить з наступного.

Пунктом 2.4 договору визначено, що у разі не сплати відповідачем повної ціни кожної окремої партії товару в розмірі та в строк, передбачений п.п. 2.2.5 договору, на користь позивача підлягають нарахуванню та сплаті відповідачем проценти за користування чужими грошовими коштами в розмірі 25% річних від вартості повної ціни кожної окремої партії товару, починаючи від дня передачі партії товару до дня її фактичної оплати. Сторони домовились, що проценти за користування чужими грошовими коштами, передбачені даним пунктом договору не являються неустойкою (штрафом, пенею).

Відповідно до ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Так, як вже було зазначено вище, п. 2.4 договору сторонами було визначено розмір процентів за користування чужими грошовими коштами в розмірі 25% річних від вартості повної ціни кожної окремої партії товару, починаючи від дня передачі партії товару до дня її фактичної оплати.

Враховуючи вищенаведене та факт порушення відповідачем строків оплати за договором, перевіривши розрахунок 25% річних за користування чужими грошовими коштами, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача 4439,23 грн. 25% річних за користування чужими грошовими коштами є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У відповідності до п.9 ст. 129 ГПК України якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Таким чином, враховуючи те, що підставою для подання позивачем заяви про зменшення позовних вимог слугувала сплата відповідачем основної суми боргу після відкриття провадження у справі, суд дійшов висновку про покладення витрат зі сплати судового збору у розмірі 1921,00 грн. на відповідача, оскільки даний спір виник внаслідок неправильних дій вказаної сторони.

Враховуючи викладене та керуючись ст. ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України; ст.ст. 11, 526, 536, 549, 611, 612, 623-629, 712 Цивільного кодексу України; ч. 1 ст. 174, ст. 193 Господарського кодексу України; ст.ст. 73, 74, 86, 129, 183, 236-238, 240-241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги позивача задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Донснаб-Агротехніка", смт. Солоницівка (, місцезнаходження: вул. Заводська, буд. 49, смт. Солоницівка, Харківська область, 62370) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрфармінг", м. Харків (, місцезнаходження: вул. Матросова, 1-А, м. Харків, 61124) 22250,09 грн. штрафу, 5266,77 грн. пені, 447,37 грн. 3% річних, 1266,02 грн. інфляційних втрат, 4439,23 грн. відсотки за користування коштами та 1921,00 грн. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.1,2 ст.241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Згідно ст.257 ГПК України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Відповідно до п.17.5 Перехідних положень ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю "Укрфармінг", м. Харків (, місцезнаходження: вул. Матросова, 1-А, м. Харків, 61124).

Відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Донснаб-Агротехніка", смт. Солоницівка (, місцезнаходження: вул. Заводська, буд. 49, смт. Солоницівка, Харківська область, 62370).

Інформація по справі може бути одержана зі сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою http://court.gov.ua/.

Повне рішення складено "31" липня 2019 р.

Суддя Н.С. Добреля

922/1878/19