ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
______________________________________________________________________
УХВАЛА

"29" липня 2019 р.Справа № 922/1416/18

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Шатернікова М.І.

при секретарі судового засідання Цірук О.М.

розглянувши заяву ТОВ "ПФК Содружество" про відстрочку виконання судового рішення (вх. № 17603 від 22.07.2019) у справі № 922/1416/18

за позовом Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Донецька залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", м. Лиман

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ПФК Содружество", м. Харків

про стягнення 96305,00 грн.

За участю представників:

боржник Мазовецький В.П ОСОБА_1 не з`явились

стягувач не з`явився

ВСТАНОВИВ:

Господарським судом Харківської області розглянута справа за позовом Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Донецька залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" до Товариства з обмеженою відповідальністю "ПФК Содружество" про стягнення 96305,00 грн.

22.07.2019 р. до господарського суду надійшла заява ТОВ "ПФК Содружество" (вх. № 17603) про відстрочку виконання рішення господарського суду Харківської області від 02.07.2018 р. терміном до 01.08.2020 року.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 23.07.2019 р. у даній справі судом постановлено прийняти заяву до розгляду; розгляд заяви призначити в судовому засіданні на 29.07.2019р.

Представник стягувача (позивач) в судове засідання не з`явився.

Представник боржника (відповідач, заявник) в судовому засіданні підтримує подану заяву.

Суд зазначає, що сторони були належним чином повідомлені про дату, час та місце проведення судового засідання, в порядку приписів с. 242 ГПК України.

При цьому відповідно до ч. 2 ст. 331 ГПК України заява про встановлення або зміну способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення розглядається у десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Разом з тим, неявка учасників справи не перешкоджає розгляду заяви.

Розглянувши і дослідивши матеріали поданої заяви та матеріали справи в їх сукупності, заслухавши пояснення представника заявника, оцінивши докази в їх сукупності, суд встановив наступне.

Рішенням господарського суду Харківської області від 02.07.2018 р. у справі № 922/1416/18, залишеним без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від 27.09.2018 р. позов ПАТ "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Донецька залізниця" ПАТ "Українська залізниця" задоволено у повному обсязі, присуджено до стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "ПФК Содружество" 96305,00 грн. штрафу та 1762,00 грн. судового збору.

На виконання даного рішення суду, 03.10.2018 господарським судом видано відповідний наказ, який направлено на адресу стягувача.

Таким чином, рішення Господарського суду Харківської області від 02.07.2018 р. у справі № 922/1416/18 набрало законної сили 27.09.2018 р. в порядку, визначеному ч. 2 ст.241 ГПК України, та в силу приписів ч.1 ст.129-1 Конституції України та ст.18 ГПК України є обов`язковим до виконання на всій території України.

У поданій ТОВ "ПФК Содружество" заяві про відстрочку виконання судового рішення у справі № 922/1416/18 заявник обґрунтовуючи неможливістю виконання рішення суду та вказуючи про наявність підстав для відстрочки виконання рішення суду посилається на наявність загрози банкрутства боржника при необхідності одразу виконати рішення суду, а саме сплатити заборгованість в сумі 96305,00 грн., оскільки сума, яка заявлена за вимогами позивача по справі № 922/1416/18 є досить значною і сплата всієї суми одразу може призвести до складнощів діяльності товариства та його неплатоспроможності, а також стягнення суми боргу за рішенням без відстрочки виконання рішення суду зумовить неможливість погасити заборгованість за іншими платежами, сплатити заробітну плату працівникам підприємства, а також провести обов`язкові платежі з податків та зборів.

З підстав наведеного боржник просить суд відстрочити виконання рішення суду на один рік.

Відповідно до статті 331 ГПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Заява про встановлення або зміну способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення розглядається у десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Із змісту правової позиції, яка склалась в результаті судової практики та викладена у п. 7 Постанови Пленуму ВГСУ від 17.01.2012р. №9 «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України» розстрочка означає виконання рішення частками, встановленими господарським судом, з певним інтервалом у часі. Строки виконання кожної частки також повинні визначатись господарським судом. При цьому слід мати на увазі, що розстрочка можлива при виконанні рішення, яке стосується предметів, що діляться (гроші, майно, не визначене індивідуальними ознаками; декілька індивідуально визначених речей тощо).

Підставою для розстрочки виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом.

Проте, вирішуючи питання про розстрочку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Із змісту статті 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» судове рішення, яким закінчується розгляд справи в суді, ухвалюється іменем України. Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом. Невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом. Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

У своїй заяві, обґрунтування своїх вимог фактично зводить до того факту, що у даному випадку у нього, як боржника, склалось складне фінансове становище.

Проте, суд не може погодитись з такою позицією заявника.

Зокрема, суд вважає, що тяжке фінансове становище, відсутність обігових коштів та майна, яке можна було б реалізувати в рахунок погашення заборгованості не є тими виключними обставинами, які давали б підстави для розстрочення виконання судового рішення, оскільки вказані обставини утворились внаслідок власної господарської діяльності боржника, а не в силу якихось об`єктивних, незалежних від нього обставин.

Аналогічна правова позиція викладена і у постанові ВС від 27.06.2018 справа №813/8842/13-а, за якою збитковість діяльності підприємства, наявність у нього кредиторської заборгованості в істотному розмірі є результатом провадження господарської діяльності відповідачем як самостійним суб`єктом господарювання, а тому вказані обставини не є самостійними та достатніми підставами для відстрочення та/або розстрочення виконання судового рішення.

Також, із змісту Постанови ВС від 15.03.2018 № 910/8153/17 складне фінансове становище суб`єкта господарювання, яким обґрунтована винятковість обставин, що ускладнюють виконання судового рішення, з урахуванням того, що господарська діяльність здійснюється ним на власний ризик, не може бути безумовною підставою для надання розстрочки виконання судового рішення; при цьому, відстрочення виконання рішення має базуватися на принципах співмірності і пропорційності з метою забезпечення балансу прав і законних інтересів стягувача і боржника.

Суд одночасно звертає увагу на те, що, зі сторони заявника не подано суду належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів того, що заявник як юридична особа станом на час звернення із заявою перебуває у важкому фінансовому становищі, зокрема - фінансових документів (баланс, фінансовий звіт, аудиторський висновок, тощо).

Також, станом на момент розгляду заяви про розстрочку виконання рішення, представником заявника не доводиться той факт, що наявність боргу у цій справі може призвести до неплатоспроможності та зупинити повністю діяльність підприємства і що у нього відсутні доходи в силу цього.

Крім того, суд звертає увагу на те, що процедури виконання рішення згідно чинного законодавства, які вчиняються виконавцями примусово, передбачають, що у випадку відсутності обігових грошових коштів у боржника, необхідних для виконання рішення, яке передбачає їх стягнення, слід звертати стягнення на майно боржника, а також передбачено ряд інших заходів для примусового виконання рішення суду.

Суд вважає, що наведені відповідачем обставини, не свідчать про утруднення чи неможливість виконання рішення суду у даній справі, а лише відображають поточну господарську (підприємницьку) діяльність заявника, що не є обставинами, з якими закон пов`язує можливість розстрочення чи відстрочення виконання судового рішення, а обставини, на які посилається заявник у заяві, лише вказують на несприятливість виконання рішення суду для нього у цей час та можливість (припущення) настання негативних наслідків у зв`язку з цим.

Разом з тим необхідно враховувати, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (п. 2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 13.12.2012 № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (п. 3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 25.04.2012 № 11-рп/2012); відповідно до усталеної практики Європейського Суду з прав людини право на суд, захищене ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (див. рішення у справі "Горнсбі проти Греції" (Hornsby v. Greece), від 19 березня 1997 року, п. 40, Reports of Judgments and Decisions 1997-II); за певних обставин затримка з виконанням судового рішення може бути виправданою, але затримка не може бути такою, що спотворює сутність гарантованого пунктом 1 статті 6 Конвенції права (див. рішення у справі "Іммобільяре Саффі" проти Італії", № 22774/93, п. 74, ECHR 1999-V).

Враховуючи те, що існування заборгованості, підтверджене обов`язковими та такими, що підлягають виконанню, судовими рішеннями, надає особі, на чию користь воно було винесено, "легітимні сподівання" на те, що заборгованість буде йому сплачено та така заборгованість становить "майно" цієї особи у розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції (рішення у справі "Пономарьов проти України" від 03.04.2008), то з метою недопущення порушення гарантованих Конституцією України та Конвенцією права на справедливий суд та права на повагу до приватної власності суд, який надає відстрочку чи розстрочку у виконанні рішення, у кожному конкретному випадку повинен встановити: 1) чи затримка у виконанні рішення зумовлена особливими і непереборними обставинами; 2) чи передбачена домовленістю сторін чи у національному законодавстві компенсація "потерпілій стороні" за затримку виконання рішення, ухваленого на його користь судового рішення, та індексації присудженої суми; 3) чи не є період виконання рішення надмірно тривалим для стягувача як "потерпілої сторони"; 4) чи дотримано справедливий баланс інтересів сторін у спорі.

Тобто, у цьому контексті для виправдовування затримки виконання рішення суду недостатньо лише зазначити про відсутність у боржника коштів. Обов`язково мають враховуватися і інтереси іншої сторони спору, на користь якої прийнято рішення.

Водночас, оскільки п. 1 ст. 6 Конвенції захищає виконання остаточних судових рішень, вони не можуть залишатися невиконаними на шкоду одній зі сторін. Виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати (рішення ЄСПЛ у справі "Горнсбі проти Греції", у справі "Бурдов проти Росії", у справі "Ясюнієне проти Литви").

Враховуючи вищезазначені судом обставини у сукупності, в тому числі відсутність заходів боржника, спрямованих на повне або часткове виконання рішення Господарського суду Харківської області від 02.07.2018 р. у даній справі протягом року, недоведеність боржником належними та допустимими доказами у справі факту неможливості виконання рішення суду, беручи до уваги норми законодавства та судову практику, які врегульовують та тлумачать вказані правовідносини, оцінивши подані сторонами пояснення, заперечення та докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що у задоволенні заяви ТОВ "ПФК Содружество" про відстрочку виконання судового рішення у справі № 922/1416/18 слід відмовити повністю.

При цьому, одночасно судом враховано, що приписами ч. 5 ст. 331 ГПК України у будь-якому разі унормовано, що розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

Рішення про стягнення з боржника коштів на користь позивача у даній справі набрало законної сили 27.09.2018 року, про що примо зазначено у наказі суду, а відтак однорічний термін надання відстрочки у будь-якому разі не може довшим ніж до 28.09.2019 року. Таким чином, на дату звернення з заявою про надання відстрочки строк, встановлений ч. 5 ст. 331 ГПК України, вже майже закінчився.

Тому надання відстрочки виконання цього рішення ще на 12 місяців з дати винесення ухвали суду за результатом розгляду заяви є прямим порушенням вказаної норми.

На підставі наведеного, керуючись статтями 234, 235, 331 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні заяви ТОВ "ПФК Содружество" про відстрочку виконання судового рішення (вх. № 17603 від 22.07.2019) у справі № 922/1416/18.

Ухвала набирає законної сили негайно після її оголошення, та може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом десяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали складено та підписано 02.08.2019 р.

Суддя М.І. Шатерніков