Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17.07.2019 м. Івано-ФранківськСправа № 909/352/19

Господарський суд Івано-Франківської області у складі: судді Фанди О.М., секретаря судового засідання Поліводи С.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Пістинської сільської ради, с. Пістинь, Косівський район, Івано-Франківська область,78633,

до відповідача: Національного природного парку "Гуцульщина", вул. Дружби, 84, м. Косів, Івано-Франківська область,78600,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: Державне підприємство Кутське лісове господарство, вул. Січових Стрільців, буд. 1, смт. Яблунів, Косівський район, Івано-Франківська область, 78621,

про визнання будівництва самочинним, визнання незаконним та скасування рішення виконавчого комітету та визнання права власності на нежитлову будівлю

за участю:

від позивача: 1) Бейсюк Тарас ОСОБА_1 - сільський голова (посвідчення № 23 від 10.11.2015 року);

2) Гаврилець Олексій Богданович - адвокат (договір про надання адвокатських послуг від 10.06.2019 року; ордер серія КС № 112913 від 10.06.2019 року)

від відповідача: 1) Рогалевич Андрій Борисович - адвокат (договір про надання правової допомоги № 5/19 від 27.05.2019 року; ордер серія ІФ № 048269 від 27.05.2019 року);

2) Стефурак ОСОБА_2 - директор НПП "Гуцульщина" (наказ № 125-О від 09.04.2019 року; паспорт серія НОМЕР_1 від 26.04.2000 року);

3) ОСОБА_3 - провідний юрисконсульт (доручення № 383/2 від 11.06.2019 року; паспорт серія НОМЕР_2 від 21.12.2010 року)

від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Державного підприємства Кутське лісове господарство був присутній ОСОБА_4 - лісничий Косівського лісництва ДП "Кутський лісгосп" (доручення № 01-3/435 від 19.12.2018 року)

установив: Пістинська сільська рада Косівського району Івано-Франківської області звернулась до Господарського суду Івано-Франківської області із позовною заявою до Національного природного парку "Гуцульщина" про:

- визнання об`єкта нерухомого майна - нежитлову будівлю , яка знаходиться за адресою : АДРЕСА_1 , реєстраційний номер майна 25198005 самочинним будівництвом;

- визнання незаконним та скасування рішення виконавчого комітету Пістинської сільської ради від 23.07.2008 року №41 "Про оформлення права власності на об`єкт нерухомого майна, яким вирішено оформити право власності на нежитлове приміщення позначене літерою А в АДРЕСА_1 " та свідоцтво про право власності серія НОМЕР_3 на нежитлову будівлю, реєстраційний номер майна 25198005, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;

- визнання за Пістинською сільською радою Косівського району Івано-Франківської області право власності на нежитлову будівлю, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що відповідачем самочинно збудовано майно на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети і не була надана відповідачу, оскільки рішення органу місцевого самоврядування, у даному випадку Пістинської сільської ради про надання земельної ділянки під самочинно збудованою спорудою відповідачем, - не приймалося і земельна ділянка не передавалася. Цивільно-правових угод, які б свідчили про передачу земельної ділянки у користування відповідачу, власником земельної ділянки не укладалося. Вказані дії відповідача порушують вимоги та положення і вимоги чинного законодавства.

Господарський суд Івано-Франківської області ухвалою від 12.04.2019 року позовну заяву залишив без руху та запропоновав позивачу протягом 10 днів з дня вручення ухвали суду усунути недоліки позовної заяви, а саме: надати суду належні докази, які підтверджують сплату судового збору у встановленому законом порядку.

Господарський суд Івано-Франківської області ухвалою від 24.04.2019 року прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі. Вирішив здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, підготовче судове засідання призначено на 14.05.2019 року.

В ході провадження у справі підготовче судове засідання неодноразово відкладалось (ухвали суду від 14.05.19 та від 28.05.2019 ) та оголошувалась перерва в ньому (формуляр судового засідання від 11.06.2019 року).

Господарський суд Івано-Франківської області ухвалою від 18.06.2019 року закрив підготовче судове засідання та призначив справу до судового розгляду по суті на 17.07.2019 року.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав викладених у позовній заяві (вх.№6872/19 від 10.04.2019) та відповіді на відзив (вх.№10471/19 від 18.06.19). Також вказує на непропущення ним строку позовної давності для подання вказаних позовних вимог, посилаючись при цьому на п.29 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України №6 від 30.03.2012 року, якою передбачено, що за загальними правилом особа, яка здійснила чи здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, набуває право власності на нього, строк позовної давності на вимоги про проведення перебудови самочинно збудованого чи такого, що будується, житлового будинку, прибудови до нього, будівлі, споруди чи іншого нерухомого майна, а також про знесення таких об`єктів не вважається пропущеним незалежно від тривалості часу, який минув після закінчення чи початку будівництва.

Представники відповідача проти позовних вимог заперечили, з підстав викладених у відзиві на позовну заяву (вх. №9866/19 від 06.06.19) та просять суд в позові відмовити. Свої заперечення обгрунтовує тим, що Національний природний парк "Гуцульщина" є неналежним відповідачем, оскільки оспорюваний об`єкт нерухомого майна, а саме нежитлова будівля, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 належить Державі в особі Кабінету Міністрів України, Міністерству охорони навколишнього середовища України на правах власності на нерухоме майно і перебуває у відповідача по справі тільки в оперативному управлінні, про що свідчить Витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно ОКП "Коломийського міжрайонного бюро технічної інвентаризації" №201891201 від 12.11.2008, свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 27.10.2008 року. При цьому, відповідач зазначає, що земельні ділянки площею 6674 га, які знаходяться на території Пістинської сільської ради за межами населеного пункту с. Пістинь, відповідно до законодавства у сфері організації, охорони та використання природно-заповідного фонду відносяться до земель природно-заповідного фонду та передані у користування НПП "Гуцульщина". Вказує на те, що чергова позовна заява Пістинської сільської ради до Національного природного парку "Гуцульщина" від 09.04.2019 року подана до Господарського суду Івано-Франківської області, є ще одною спробою посадових осіб Пістинської сільської ради, використовуючи перекручені факти і неправдиві докази, вводячи цим самим суд в оману, здійснити рейдерське захоплення будинку "Маєток Святого Миколая", що знаходиться в оперативному управлінні НПП "Гуцульщина", намагаючись цим самим відстояти свої інтереси і поновлення порушених прав, що абсолютно не відповідає дійсності. Разом з тим, відповідач вказує на пропущення відповідачем строку позовної давност. Крім того, відповідач вказує на те, що заявлені позивачем вимоги підлягають розгляду в порядку різного судочинства.

Розглянувши та дослідивши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вислухавши представників сторін, суд виходить з наступного.

Указом Президента України від 14.05.2002 року №456/2002 з метою збереження, відтворення та раціонального використання унікальних природних комплексів Покутських Карпат, що мають важливе природоохоронне значення, на території Косівського району Івано-Франківської області був створений Національний природний парк "Гуцульщина", на площі 32271 га, в тому числі 7606 га земель, що мають бути надані йому в постійне користування та 24665 га земель, що включаються до складу без вилучення у землекористувачів. В додатках до цього указу підтверджена належність земельних ділянок Національного природного парку "Гуцульщина".

Розпорядженням Прем`єр-міністра України від 17.05.2002 року №5200/1 надано відповідні доручення щодо забезпечення виконання зазначеного Указу Президента України.

Наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 17.07.2002 року №271 затверджено Положення "Про національний природний парк "Гуцульщина" цього ж дня НПП "Гуцульщина" був зареєстрований в державному реєстрі підприємств та організацій України. Зараз Положення діє в редакції Наказу Міністерства екології та природних ресурсів України від 15.05.2017 року №193.

23 серпня 2002 року на виконання вищезгаданого Указу президента України та Розпорядження Прем`єр-міністра України наказом Міністерства охорони навколишнього середовища України від 04 серпня 2002 року №315 передано лісовий фонд, майно та документацію від Кутського держлісгоспу та Косівського РП "Райагроліс" до сфери управління Міністерства охорони навколишнього природного середовища України.

У 2003 році Кутське ДЛГ на підставі спільного наказу Державного комітету лісового господарства і Міністерства екології та природних ресурсів України від 02.07.2003 року №138-ДС/18 передала відповідачу майно згідно акту приймання-передачі майна, одним із яких є контора лісництва, яка була введена в експлуатацію у 1960 році.

28 березня 2008 року виконавчий комітет Пістинської сільської ради прийняв рішення №17, яким розглянувши відношення Державного підприємства "Кутське лісове господарство" про оформлення права власності на нежитлове приміщення, що належить підприємству, а саме контору лісництва (кордон) за адресою Івано АДРЕСА_1 , вирішив дати дозвіл на оформлення права власності .

23 липня 2008 року виконавчий комітет Пістинської сільської ради прийняв рішення №41, яким розглянувши звернення НПП "Гуцульщина" №196/2 від 21.05.2008 року про оформлення права власності на нежитловий будинок на підставі зібраних матеріалів: копії технічного паспорту про оформлення права власності на нежитлове приміщення позначене літерою А в с. АДРЕСА_1 за Державою в особі Кабінету Міністрів України, Міністерства охорони навколишнього природного середовища України в оперативному управлінні Національного природного парку "Гуцульщина".

27 жовтня 2008 року Коломийське міжрайонне бюро технічної інвентаризації зареєструвало право власності на самочинно збудоване відповідачем нерухоме майно , про що було здійснено реєстрацію майна за номером 25198005 і видано свідоцтво про право власності серії НОМЕР_4 від 27.10.2008 року.

Листом №01-3/295 від 20.08.2018 року ДП "Кутське лісове господарство" повідомило позивачу, що передало відповідачу Контору лісництва 1960 року побудови , яка знаходиться в с. Город, а не в с. Пістинь.

При розгляді позовної вимоги - визнання об`єкта нерухомого майна самочинним будівництвом, суд виходив з наступного.

Статтею 124 Конституції України визначено, що юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Крім того, Конституційний Суд України в мотивувальній частині рішення від 25.12.1997р. зазначив, що частина перша статті 55 Конституції України містить загальну норму, яка означає право кожного звернутися до суду, якщо його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод.

Через норму частини 1,2 статті 4 ГПК України реалізується принцип доступності правосуддя. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Згідно ст. 14 Господарського процесуального кодексу України господарський суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Статтею 15 Цивільного кодексу України визначено право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Частиною 2 статті 20 ГК України як спосіб захисту прав суб`єктів господарювання передбачено визнання наявності або відсутності прав.

Під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, при якому воно зазнавало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок якого суб`єктивне право уповноваженої особи зазнало зменшення або ліквідації як такого. Порушення права пов`язане з позбавленням його носія можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Невизнання це дії учасника цивільного правовідношення, який несе юридичний обов`язок перед уповноваженою особою, які спрямовані на заперечення в цілому або у певній частині суб`єктивного права іншого учасника цивільного правовідношення, внаслідок якого уповноважена особа позбавлена можливості реалізувати своє право.

Відповідно до статті 41 Господарського процесуального кодексу України господарські суди вирішують господарські спори в порядку позовного провадження.

Позов - це вимога позивача до відповідача, спрямована через суд, про захист порушеного або оспорюваного суб`єктивного права та охоронюваного законом інтересу, яке здійснюється у визначеній законом процесуальній формі.

Предмет позову - це певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, відносно якої суд повинен прийняти рішення. При цьому, захист майнового або немайнового права чи законного інтересу відбувається шляхом прийняття судом рішення про примусове виконання відповідачем певних дій або зобов`язання утриматись від їх вчинення.

Предмет позову кореспондує зі способами захисту права, які визначені у ст. 16 ЦК України та 20 ГК України.

Розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

Слід зазначити, що позивач самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві, в чому полягає порушення його прав та інтересів, а суд повинен перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, у тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах, і в залежності від встановлених обставин вирішити питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту.

При цьому, спір про право характеризується наявністю розбіжностей (суперечностей) між суб`єктами правовідносин з приводу їх прав та обов`язків та неможливістю їх здійснення без усунення перешкод в судовому порядку. Спір про право може мати місце також у випадку, коли на шляху здійснення особою права виникають перешкоди, які можуть бути усунуті за допомогою суду.

Однак, обраний позивачем спосіб захисту прав та законних інтересів не призводить до поновлення порушеного права та реального захисту його прав у випадку їх задоволення.

Позовна вимога про визнання об`єкта нерухомого майна самочинним будівництвом не є способом захисту порушеного права, а є обставиною, на яку позивач вправі посилатися у спорі про визнання права власності на нерухоме майно , яке самочинно збудоване.

Щодо позовної вимоги про визнання незаконним та скасування рішення виконавчого комітету Пістинської сільської ради від 23.07.2008 року №41 та свідоцтва про право власності серія НОМЕР_3 на нежитлову будівлю судом враховано наступне.

Відповідно до рішення Конституційного суду України №7 органи місцевого самоврядування , вирішуючи питання місцевого значення, представляючи спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ та міст, приймають акти нормативні (встановлюють, змінюють чи припиняють норми права; мають локальний характер; розраховані на широке коло осіб; застосовуються неодноразово) та ненормативні (передбачають конкретні приписи; звернені до окремого суб`єкта чи особи; застосовуються одноразово; після реєстрації вичерпали свою дію), які вичерпують свою дію фактом їх виконання.

Отже, оскаржуване рішення виконкому, яке є ненормативним актам органу місцевого самоврядування, вичерпало свою дію внаслідок його виконання (оформленням свідоцтва на право власності). У зв`язку з чим його подальше скасування не породжує жодних правових наслідків, оскільки в такої особи (відповідача) вже виникло право власності на майно й це право ґрунтується на чинних правовстановчих документах, а саме наказ Міністерства екології та природних ресурсів №375 від 14.08.2002, акт приймання - передачі майна від 31.07.2003 (арк. справи 95,99).

Позов, предметом якого є рішення органу місцевого самоврядування щодо оформлення права власності на нежитлове приміщення та зобов`язання виготовити та зареєструвати свідоцтво про право власності, тобто ненормативний акт що застосовується одноразово і з прийняттям якого виникають правовідносини, пов`язані з реалізацією певних суб`єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, не може бути задоволений, оскільки таке рішення органу місцевого самоврядування вичерпало свою дію шляхом виконання. Рішення виконкому, само по собі не є правовстановчим документом, а лише створює юридичну підставу для реєстрації майна.

Відповідна правова позиція висловлена в постанові ВСУ від 11.11.2014 у справі № 21-405а14 та постанові ВС від 31.01.2018 у справі № 911/1563/17.

Одночасно судом враховано наступне. Зазвичай підставами для визнання акта недійсним є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт. Обов`язковою умовою визнання акта недійсним є також порушення у зв`язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів підприємства чи організації - позивача у справі.

Позивач в обґрунтування вимоги про визнання рішення виконкому недійсним посилається на самочинність будівництва, а саме здійснення будівництва на земельній ділянці що не була відведена відповідачу та без документів дозвільного характеру на здійснення будівництва чим порушено право громади на земельну ділянку під забудовою. Проте, оскаржуваним рішенням №41 від 23.07.2008, саме позивач узаконив об`єкт нерухомості, навіть якщо він і був самочинно збудованим.

Одночасно судом враховано і те , що позивач через десять років після оформлення права власності на спірний об`єкт за державою та відкритого володіння, користування та розпорядження ним відповідачем, не надав доказів, що підтверджують будівництво саме відповідачем спірного об`єкта, як і не надав доказів реагування позивача на такі дії відповідача протягом здійснення будівництва, якщо воно здійснювалось відповідачем. Наприклад , звернення позивача до органів архбудконтролю. Адже відповідно до статті 38 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" у разі виявлення факту самочинного будівництва об`єкта посадова особа органу державного архітектурно-будівельного контролю видає особі, яка здійснила (здійснює) таке будівництво, припис про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил з визначенням строку для добровільного виконання припису.

За наведеного, суд вважає позовні вимоги в цій частині необгрунтованими та безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог про визнання за Пістинською сільською радою Косівського району Івано-Франківської області право власності на нежитлову будівлю, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , то суд вважає у вказаній позовній вимозі відмовити, з огляду на те, що вказана вимога є похідною від двох попередніх, у яких судом відмовлено в їх задоволенні.

Щодо твердження відповідача про те, що заявлені позивачем вимоги підлягають розгляду в порядку різного судочинства, то суд вважає їх безпідставними, оскільки вказаний спір не є публічно-правовим, оскільки не стосується захисту прав, свобод та інтересів у сфері публічно-правових відносин, а пов`язаний з вирішенням питання щодо речового права.

Щодо клопотання відповідача про застосування строку позовної давності вх.№9862/19 від 06.06.19) для захисту порушеного права, передбачених ст. 267 ЦК України, слід зазначити наступне.

Приписами статей 256, 257, 267 ЦК України встановлено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки та застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

За змістом статті 261 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, господарський суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушено право або охоронюваним законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необгрунтованості.

З огляду на вказане, а також враховуючи необґрунтованість та безпідставність заявлених позовних вимог у даній справі суд дійшов висновку про відсутність підстав для застосування наслідків спливу позовної давності, передбачених ст. 267 ЦК України.

Судові витрати за правилами ст. 129 ГПК України залишити за позивачем.

Керуючись ст. 55, 124 Конституції України, ст. 16, 256, 257, 267 Цивільного кодексу України, ст. 4, 20 Господарського кодексу України, ст. 14, 41, 129, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

в и р і ш и в :

в позові Пістинської сільської ради Косівського району Івано-Франківської області до Національного природного парку "Гуцульщина" про:

- визнання об`єкта нерухомого майна - нежитлову будівлю , яка знаходиться за адресою : АДРЕСА_1 , реєстраційний номер майна 25198005 самочинним будівництвом;

- визнання незаконним та скасування рішення виконавчого комітету Пістинської сільської ради від 23.07.2008 року №41 "Про оформлення права власності на об`єкт нерухомого майна, яким вирішено оформити право власності на нежитлове приміщення позначене літерою А в АДРЕСА_1 " та свідоцтво про право власності серія НОМЕР_3 на нежитлову будівлю, реєстраційний номер майна 25198005, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;

- визнання за Пістинською сільською радою Косівського району Івано-Франківської області право власності на нежитлову будівлю, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 - відмовити.

Судові витрати залишити за позивачем.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом. Апеляційну скаргу може бути подано до Західного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне рішення складено 25.07.2019

Суддя Фанда О. М.