ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" липня 2019 р.м. ХарківСправа № 922/1380/19

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Чистякової І.О.

за участю секретаря судового засідання Мороз Ю.В.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Військового прокурора Харківського гарнізону (61050, м. Харків, вул. Клочківська, 228-ж) в інтересах держави, в особі 1) Державного концерну "Укроборонпром" (04119, м. Київ, вул. Дегтярівська, 36, ідентифікаційний код 37854297) 2) Державного підприємства "Харківське конструкторське бюро з машинобудування імені О.О. Морозова" (61001, м. Харків, вул. Плеханівська, 126, ідентифікаційний код 14310299)
до Товариства з обмеженою відповідальністю "ПРАТ ХАРКІВСЬКИЙ ЗАВОД ТРАНСПОРТНОГО УСТАТКУВАННЯ" (61035, м. Харків, вул. Каштанова, 14, ідентифікаційний код 32677185)
про стягнення 3664952,30 грн.
за участю представників учасників справи:

прокурора - Набекало М.М., службове посвідчення №050104 від 25.06.18;

1-го позивача - не з`явився;

2-го позивача - не з`явився;

відповідача - не з`явився;

ВСТАНОВИВ:

Військовий прокурор Харківського гарнізону звернувся до господарського суду Харківської області з позовом в інтересах держави в особі Державного концерну "Укроборонпром" (1-ий позивач), Державного підприємства "Харківське конструкторське бюро з машинобудування імені О.О. Морозова" (2-ий позивач) до Приватного акціонерного товариства "Харківський завод транспортного устаткування" (відповідач) про стягнення на користь 2-го позивача суму основного боргу за виконані роботи, надані послуги підетапів 1.1-1.4 в розмірі 3337457,50 грн. та 327494,80 - пені.

Позов обґрунтовано неналежним виконанням з боку відповідача (як замовника за договором) своїх зобов`язань за укладеним між Державним підприємством "Харківське конструкторське бюро з машинобудування імені О.О. Морозова" та Приватним акціонерним товариством "Харківський завод транспортного устаткування" Договором № 1654-ХКБМ на авторський нагляд та конструкторське супроводження за темою "Гром-2" від 20.07.2017 в частині здіснення замовником остаточних розрахунків за виконані виконавцем роботи.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 14.05.2019р. судом прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №922/1380/19. Справу постановлено розглядати за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання на "05" червня 2019 р. о 10:40.

31.05.2019р. відповідачем у справі наданий відзив на позовну заяву за вх.№13411, в якому відповідач зазначив проте, що даний спір виник за договором авторського нагляду та конструкторського супроводження за темою "Гром - 2" №1654-ХКБМ від 20.07.2017р. та до стягнення заявлено заборгованість відповідача, що виникла внаслідок цивільних відносин двох юридичних осіб, а тому спірні правовідносини безпосередньо не стосуються функцій оборонно-промислового комплексу. Обґрунтування позовних вимог, що викладені прокурором у позовній заяві, а саме висновки Верховного Суду викладені у постанові від 21.01.2019 у справі №909/516/19 та у постанові від 08.05.2018 у справі №918/376/17 щодо можливості звернення прокурора в інтересах ДК "Укроборонпром" здійснені судом за інших обставин, а саме: щодо повернення безпідставно набутого рухомого майна та про визнання недійсними результатів електронних торгів арештованим майном, а не про стягнення заборгованості за надані послуги, які безпосередньо не пов`язані з функціями оборонно - промислового комплексу. Отже, на думку відповідача у справі, прокурор звертаючись з позовом інтересах держави в особі ДК "Укроборонпром", який є уповноваженим суб`єктом господарювання з управління об`єктами державної власності оборонно-промисловому комплексі, не обґрунтував у чому саме полягає порушення інтересів Держави чи у чому існує загроза інтересам держави. Відповідач зазначив, що доказів того, що позивачі, які є самостійними юридичними особами з відповідною процесуальною дієздатністю, не мають можливості захистити права у наведеному випадку, як і неналежності здійснення ними такого захисту, прокурором не надано, а тому відповідач просить залишити даний позов без розгляду згідно п.1 ч.1 ст. 226 ГПК України.

Судом було встановлено, що вказаний відзив подано до суду у строк встановлений судом, а тому його прийнято до розгляду.

В підготовчому засіданні 05.06.2019р. без виходу до нарадчої кімнати судом було постановлено ухвалу із занесенням її до протоколу судового засідання від 05.06.2019р. про відкладення підготовчого засідання на 08.07.2019р. о 11:40.

06.06.2019р. від 1-го позивача ДК "Укроборонпром" до господарського суду Харківської області надійшли письмові пояснення за вх.№13893, в яких 1-ий позивач наполягає на правомірності звернення прокурора в інтересах держави; наголошує, що відсутність у першого позивача статусу "орган" не перешкоджає розгляду справи по суті, оскільки ДК "Укроборонпром" є суб`єктом владних повноважень, який уповноважений державою на здійснення управління ДП "ХЗТУ", тобто є суб`єктом владних повноважень в розумінні ст. 23 Закону України "Про прокуратуру"; просить суд, посилаючись на приписи ст.ст. 525, 526, 611, 625 ЦК України задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

07.06.2019 р. другим позивачем надано відповідь на відзив (вх. №14003), згідно з яким останній у повному обсязі підтримує вимоги прокурора вважає його звернення до суду правомірним та зазначив, що ДП "Харківське конструкторське бюро з машинобудування імені О.О. Морозова" є державним підприємством, заснованим на державній власності та включене до переліку підприємств, які мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави, та зазначив, що заборгованість не сплачується відповідачем та останній на даний знаходиться в процесі припинення, а тому є ризик не отримати кошти за надані відповідачу послуги.

В підготовчому засіданні 08.07.2019р. присутній представник відповідача у справі повідомив суд про реорганізацію Приватного акціонерного товариства ХАРКІВСЬКИЙ ЗАВОД ТРАНСПОРТНОГО УСТАТКУВАННЯ в Товариство з обмеженою відповідальністю ПРАТ ХАРКІВСЬКИЙ ЗАВОД ТРАНСПОРТНОГО УСТАТКУВАННЯ та надання через канцелярію суду відповідної заяви із документами в її обґрунтування.

У судовому засіданні 08.07.2019р. оголошено перерву в підготовчому засіданні до 15:00 08.07.2019р. для отримання заяви відповідача та документів в її обґрунтування з канцелярії суду.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 08.07.2019р. замінено відповідача у справі №922/1380/19 - Приватне акціонерне товариство "Харківський завод транспортного устаткування" (61035, м. Харків, вул. Каштанова, 14, ідентифікаційний код 32677185) на його правонаступника Товариство з обмеженою відповідальністю "ПРАТ ХАРКІВСЬКИЙ ЗАВОД ТРАНСПОРТНОГО УСТАТКУВАННЯ" (61035, м. Харків, вул. Каштанова, 14, ідентифікаційний код 32677185).

У судовому засіданні 08.07.2019р. судом розглянуто клопотання відповідача у справі про залишення без розгляду позову Військового прокурора Харківського гарнізону в інтересах держави в особі 1) Державного концерну "Укроборонпром"; 2) Державного підприємства "Харківське конструкторське бюро з машинобудування імені О.О. Морозова" до Приватного акціонерного товариства "Харківський завод транспортного устаткування", що викладене відповідачем у відзиві на позовну заяву від 31.05.2019р. за вх.№13411. В обґрунтування вказаного клопотання відповідач зазначає проте, що даний спір виник за договором авторського нагляду та конструкторського супроводження за темою "Гром - 2" №1654-ХКБМ від 20.07.2017р. та до стягнення заявлено заборгованість відповідача, що виникла внаслідок цивільних відносин двох юридичних осіб, а тому спірні правовідносини безпосередньо не стосуються функцій оборонно-промислового комплексу.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 08.07.2019р. у задоволенні клопотання відповідача про залишення позову без розгляду відмовлено.

В підготовчому засіданні 08.07.2019р. суд без виходу до нарадчої кімнати постановив ухвалу, яку занесено до протоколу судового засідання від 08.07.2019р. про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 15.07.2019р. о 14:00.

У судовому засіданні 15.07.2019р. на стадії розгляду справи по суті суд без виходу до нарадчої кімнати постановив ухвалу по задоволенню клопотання представника відповідача щодо відкладення розгляду справи та відкладення розгляду справи на 24.07.2019 о 11:00.

Присутній представник прокуратури у судовому засіданні 24.07.2019р. позовні вимоги підтримував та просив позов задовольнити.

Представник 1-го позивача у судове засідання 24.07.2019р. не з`явився, свого повноважного представника не направив. За відстеженням поштового пересилання № 695 з офіційного веб-сайту Публічного акціонерного товариства "Укрпошта" вбачається, що поштове відправлення - ухвала про повідомлення від 15.07.2019, що направлена на адресу 1-го позивача вручено 19.07.2019.

Представник 2-го позивача у судове засідання 24.07.2019р. не з`явився, про дату та час судового засідання був повідомлений належним чином, оскільки у судовому засіданні 15.07.2019р. був присутній представник 2-го позивача.

23.07.2019 2-й позивач надав до суду заяву (вх.17871), в якій просив розглядати справу без його участі, у зв`язку з відпусткою представника 2-го позивача.

24.07.2019р. суд без виходу до нарадчої кімнати постановив ухвалу, яку занесено до протоколу судового засідання від 24.07.2019р. про задоволення клопотання 2-го позивача про розгляд справи по суті за відсутності його представника.

Представник відповідача у судове засідання 24.07.2019р. не з`явився, свого повноважного представника не направив. За відстеженням поштового пересилання № 580 з офіційного веб-сайту Публічного акціонерного товариства "Укрпошта" вбачається, що поштове відправлення - ухвала про повідомлення від 15.07.2019, що направлена на адресу відповідача вручено 19.07.2019.

23.07.2019 відповідач надав до суду заяву (вх.17880), в якій просив відкласти розгляд справи на іншу дату та час, у зв`язку з заміною представника та необхідністю новому представнику ознайомитися з матеріалами справи.

24.07.2019р. суд без виходу до нарадчої кімнати постановив ухвалу, яку занесено до протоколу судового засідання від 24.07.2019р. про відмову в задоволенні клопотання відповідача про відкладення розгляду справи.

Відповідно до ч.1 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Згідно з п.1 ч.3 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

За таких обставин, суд вважає за можливе розглядати справу за відсутністю представників першого та другого позивачів та відповідача.

Розглянувши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

20.07.2017 між Державним підприємством "Харківське конструкторське бюро з машинобудування імені О.О. Морозова" (Виконавець, далі - 2-ий позивач) та Приватним акціонерним товариством "Харківський завод транспортного устаткування" (згідно ухвали суду від 08.07.2019р. замінено на його правонаступника Товариство з обмеженою відповідальністю "ПРАТ ХАРКІВСЬКИЙ ЗАВОД ТРАНСПОРТНОГО УСТАТКУВАННЯ", Замовник за договором, далі - відповідач) укладено договір № 1654-ХКБМ (далі - договір) на авторський нагляд та конструкторське супроводження за темою "Гром -2".

Відповідно до п. 2.1 договору позивач зобов`язується виконати роботу та надати послуги згідно Календарного плану роботи та послуг, а відповідач зобов`язується прийняти роботу і послуги та оплатити їх на умовах цього договору.

Згідно з умовами договору роботи - це розробка програм та методик попередніх випробувань виробів, результатом яких є науково - технічна продукція (далі - НТП) (п. 1.2), послуги - проведення авторського нагляду та конструкторський супровід в процесі виробництва виробів, конструкторського супроводження підготовки виробництва Замовником, участь у дослідницьких попередніх, міжвідомчих випробуваннях виробів (п. 1.3).

Як стверджує прокурор у позовній заяві та, що не заперечується сторонами, календарним планом робіт та послуг (додаток 1 до договору) встановлено поетапне виконання робіт та послуг, зокрема, 1 етап передбачає розробку програм та методик, конструкторське супроводження підготовки виробництва, який включає наступні підетапи:

- підетап 1.1 - розробка програми та методик попередніх випробувань транспортного модуля самохідної пускової установки (далі - ТМ СПУ). Конструкторське супроводження фахівцями позивача, як виконавця процедури підготовки виробництва для виготовлення ТМ СПУ;

- підетап 1.2 - конструкторське супроводження фахівцями позивача, як виконавця процедури підготовки виробництва транспортного модуля транспортно - заряджальної машини (далі - ТМ ТЗМ);

- підетап 1.3 - конструкторське супроводження фахівцями позивача, як виконавця процедури підготовки виробництва транспортного модуля транспортного машини (далі - ТМ ТрМ), розробка програм та методик попередніх випробувань ТМ ТрМ;

- підетап 1.4 - передача комплекту розрахунково - калькуляційної документації ТМ СПУ, відкоригованого за результатами виготовлення ходових макетів.

Відповідно до пункту 4.1 договору (в редакції, викладеної в Протоколі врегулювання розбіжностей) та Календарного плану робіт та послуг ціна 1 етапу є договірною та складає 6 674 915,00 грн. (у тому числі ПДВ 20% у сумі 1 112 485,83 грн.), зокрема підетапу 1.1 - 3 427 699 грн., підетапу 1.2 - 2 016 293 грн., підетапу 1.3 - 806 517 грн., підетапу 1.4 - 424 406 грн.

Згідно з пунктом 7.4 договору датою виконання робіт та послуг по окремим під етапам або договору в цілому вважається дата підписання Замовником відповідного Акту здачі - приймання роботи та наданих послуг.

В рамках виконання даного договору сторонами було підписано чотири Акти здачі-приймання Роботи на загальну суму 6 674 915,00 грн. без будь-яких зауважень.

Згідно з пунктом 5.1 договору (в редакції, викладеної в Протоколі врегулювання розбіжностей) Замовник надає виконавцю аванс у розмірі 50 % від договірної ціни першого етапу.

Остаточні розрахунки по кожному етапу та по кожному підетапу за виконані роботи та надані послуги здійснюються Замовником протягом 10 банківських днів після підписання відповідних актів здачі - приймання робіт та наданих послуг, отримання коштів від Покупця та визначення договірної ціни у додаткових угодах по підетапах 2.2, 3.2, 4.2 та етапу 5 (п. 5 3 договору в редакції, викладеної в Протоколі врегулювання розбіжностей).

До обов`язків замовника відповідно до п. п. 8.1.2 договору належить своєчасне та в повному обсязі проведення розрахунків за виконані роботи та надані послуги.

Як вбачається з матеріалів справи Замовником перераховано авансовий платіж в загальному розмірі 3 337 457,50 грн., що становить 50 % від договірної ціни першого етапу, про це свідчать копії платіжних доручень від 21.11.2017 № 1327 на суму 800 000,00 грн., від 22.11.2017 № 1359 на суму 797 000,00 грн., від 23.11.2017 № 1388 на суму 201000,00 грн., від 18.07.2018 № 2060 на суму 500 000,00 грн., від 26.07.2018 № 2094 на суму 175 000,00 грн., від 06.08.2018, №2171 на суму 864 457,50 грн.

Окрім того, між 2-им позивачем та відповідачем були підписані Акти здачі-приймання виконаних Робіт та наданих послуг, а саме:

-11.12.2018р. по підетапу 1.1. на загальну суму 3 427 699,00 грн. (арк. справи №38-39 у томі №1);

-11.12.2018р. по підетапу 1.2 на загальну суму 2 016 293,00 грн. (арк. справи №40-41 у томі №1);

-11.12.2018р. по підетапу 1.3 на загальну суму 806 517,00 грн. (арк. справи №42-43 у томі №1);

- 09.08.2018р. по підетапу 1.4 на загальну суму 424 406,00 грн. (арк. справи №44-45 у томі №1);

В цих актах 2-им позивачем та відповідачем визнано факт виконання 2-им позивачем вказаних робіт та наданих послуг, а також те, що по підетапу 1.1. за Договором підлягає перерахуванню сума 1 713 849,50 грн., по підетапу 1.2. - 1 008 146,50 грн., по підетапу 1.3. - 403 258,50 грн., по підетапу 1.4 - 212 203,00 грн.

Отже, всього за виконані роботи, надані послуги підетапів 1.1-1.4 відповідачем мало бути перераховано 2-ому позивачу 3 337 457,50 грн.

Судом також встановлено, що відповідно до умов Договору (п. 5 3 договору в редакції, викладеної в Протоколі врегулювання розбіжностей) такі роботи, надані послуги підетапів 1.1-1.4 відповідачем мало бути сплачено у наступні строки:

- по підетапу 1.1. підлягала перерахуванню сума 1 713 849,50 грн. в строк не пізніше 26.12.2018, по підетапу 1.2. - 1 008 146,50 грн. в строк не пізніше 26.12.2018, по підетапу 1.3. - 403 258,50 грн. також в строк не пізніше 26.12.2018, з урахуванням того, що згідно з Розпорядження Кабінету Міністрів України від 11 січня 2018 р. № 1-р 22.12.2018р. був робочий день, який перенесено з понеділка 24 грудня 2018 на суботу 22 грудня 2018.

- по підетапу 1.4 підлягала перерахуванню сума 212 203,00 грн. в строк не пізніше 23.08.2018.

Як зазначає прокурор, другий позивач протягом всього терміну дії договору належним чином виконував взяті на себе зобов`язання, однак, в порушення умов спірного договору, відповідач оплатив надані позивачем послуги не у повному обсязі, що й стало підставою для звернення з даним позовом до суду з вимогою про стягнення заборгованості у розмірі 3 337 457,50 грн. в тому числі, за підетапом 1.1 - 1 713 849,50 грн., підетапом 1.2 - 1 008 146,50 грн., підетапом 1.3 - 403 258,50 грн., підетапом 1.4 - 212 203,00 грн. та у зв`язку із допущенням порушень відповідачем прийнятих на себе зобов`язань в порядку п. 9.3.1. договору відповідачу було нараховано пеню у сумі 327494,80грн.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до вимог статті 131-1 Конституції України, у випадках, передбачених законом, на прокуратуру покладено представництво інтересів держави в суді.

Ці повноваження прокурора закріплені також у статті 53 ГПК України та статті 23 Закону України "Про прокуратуру", відповідно до яких підставою для представництва прокурором інтересів держави в суді є наявність порушень або загрози порушень інтересів держави.

Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Із врахуванням того, що "інтереси держави" є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах (мотивувальна частина рішення Конституційного Суду України від 08.04.1999 № З-рп/99).

Згідно постанови Кабінету Міністрів України "Про утворення державного концерну "Укроборонпром" від 29.12.2010 № 1221 було утворено Державний концерн "Укроборонпром" (далі - Концерн) з включенням до його складу державних підприємств згідно з додатком. Вказане обумовлено метою підвищення ефективності функціонування державних підприємств, які провадять господарську діяльність у сфері розроблення, виготовлення, реалізації, ремонту, модернізації та утилізації озброєння, військової і спеціальної техніки та боєприпасів і беруть участь у військово-технічному співробітництві з іноземними державами.

Відповідно до пункту 1 Статуту Державного концерну "Укроборонпром", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 31.08.2011 № 993, Концерн є державним господарським об`єднанням, утвореним відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 29.12.2010 № 1221 "Про утворення Державного концерну "Укроборонпром", функції з управління Концерном та контроль за його діяльністю здійснює Кабінет Міністрів України.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про управління об`єктами державної власності" управління об`єктами державної власності - це здійснення Кабінетом Міністрів України та уповноваженими ним органами, іншими суб`єктами, визначеними цим Законом, повноважень щодо реалізації прав держави як власника таких об`єктів, пов`язаних з володінням, користуванням розпорядженням ними, у межах, визначених законодавством України, з метою задоволення державних та суспільних потреб.

До переліку суб`єктів управління об`єктами державної власності, згідно зі статтею 4 вищевказаного Закону, відносяться, зокрема, державні господарські об`єднання, державні холдингові компанії, інші державні господарські організації.

У відповідності до статті 3 Закону України "Про особливості управління об`єктами державної власності в оборонно-промисловому комплексі" суб`єктами управління об`єктами державної власності в оборонно-промисловому комплексі є: Кабінет Міністрів України; Державний концерн "Укроборонпром".

Згідно зі статтею 4 Закону України "Про особливості управління об`єктами державної власності в оборонно-промисловому комплексі" Державний концерн "Укроборонпром" є уповноваженим суб`єктом господарювання з управління об`єктами державної власності в оборонно-промисловому комплексі. До складу Концерну входять державні підприємства оборонно-промислового комплексу, в тому числі казенні підприємства (далі - учасники Концерну), на основі фінансової залежності від одного або групи учасників Концерну, який виконує функції із забезпечення науково-технічного і виробничого розвитку, а також провадить інвестиційну, фінансову, зовнішньоекономічну та інші види діяльності. Учасники Концерну не перебувають в управлінні органів виконавчої влади.

Таким чином, Концерн є суб`єктом, уповноваженим здійснювати функції держави щодо управління державним майном та управління підприємствами - учасниками об`єднання у оборонно-промисловому комплексі. При цьому спеціальними законодавчими актами Концерну надано право здійснювати повноваження та правомочності, пов`язані із реалізацією функцій держави, якими першочергово наділені виключно органи державної влади.

За цих обставин, враховуючи наявність делегованих державою повноважень у сфері управління об`єктами державної власності в оборонно - промисловому комплексі, інтереси Держави Україна полягають у розвитку оборонно-промислового комплексу України, одним із спеціальних суб`єктів якого є державний концерн "Укроборонпром", до компетенції якого віднесені повноваження, визначені у Законі України "Про особливості управління об`єктами державної власності в оборонно-промисловому комплексі".

У свою чергу, Державне підприємство "Харківське конструкторське бюро з машинобудування імені О.О. Морозова", як підприємство, яке входить до складу ДП "Укроборонпром", є безпосереднім учасником оборонно-промислового комплексу, а його господарська діяльність безпосередньо впливає на інтереси держави у відповідній сфері.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 08.05.2018 по справі № 918/376/17.

Оскільки учасники Концерну, одним із яких є другий позивач, перебувають виключно в управлінні Державного концерну "Укроборонпром", та не можуть перебувати в управлінні будь-яких органів виконавчої влади (зокрема, міністерств), Концерн є належним позивачем щодо вимог, пов`язаних із відновленням прав держави у зв`язку із істотним порушенням відповідачем власних зобов`язань перед Державним підприємством "Харківське конструкторське бюро з машинобудування імені О.О. Морозова".

Невиконання або неналежне виконання умов договорів, укладених з Державним підприємством "Харківське конструкторське бюро з машинобудування імені О.О. Морозова" завдає збитків державному підприємству, а відтак і державі.

Вказані обставини є підставою для представництва військовою прокуратурою Харківського гарнізону в суді інтересів держави в особі Державного концерну "Укроборонпром" та Державного підприємства "Харківське конструкторське бюро з машинобудування імені О.О. Морозова" у форм звернення до суду з цим позовом та участі прокурора в його розгляді.

Водночас, в порушення вимог п.п. 4, 10 "Загального положення про юридичну службу міністерства, іншого органу виконавчої влади, державного підприємства, установи та організації", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.11.2008 №1040, ДК "Укроборонпром", Державне підприємство "Харківське конструкторське бюро з машинобудування імені О.О. Морозова" заходи представницького характеру щодо захисту порушених прав держави не здійснювали.

Вказана бездіяльність позивачів щодо судового захисту порушених інтересів держави, відповідно до статті 23 Закону України "Про прокуратуру" є підставою для представництва прокурором інтересів держави в судових органах шляхом пред`явлення відповідного позову.

Крім того, прокурор також, зазначає, що невжиття заходів, направлених на захист інтересів держави у спірних правовідносинах, з боку ДК "Укроборонпром" як уповноваженим органом з управління об`єктами державної власності в оборонно-промисловому комплексі, підтверджується фактом наявності простроченої непогашеної кредиторської заборгованості, відсутністю в розпорядженні ДП "ХКБМ" коштів на сплату судового збору, а також ненадання відповідних коштів з боку ДК "Укроборонпром". Наведені обставини зумовили звернення ДП "ХКБМ" до військової прокуратури Харківського гарнізону із листом від 03.04.2019 за вих. № 111/ю із проханням вжити заходів представницького характеру, направлених на захист інтересів держави.

На виконання вимог частини 4 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" військовою прокуратурою Харківського гарнізону було повідомлено позивачів про необхідність представництва військовою прокуратурою інтересів держави у формі звернення до суду з цим позовом та участі в його розгляді.

Підсумовуючи викладене суд вважає, що прокурор правомірно та з дотриманням наданих законодавством повноважень звернувся до господарського суду з даним позовом в інтересах держави в особі позивачів.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським Кодексом України.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Правочин, різновидом якого є договори - основний вид правомірних дій це волевиявлення осіб, безпосередньо спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. При цьому, ст. 12 ЦК України передбачає, що особа здійснює свої цивільні права вільно на власний розсуд.

У відповідності зі статтею 173 Господарського кодексу України (далі - ГК України) та статтею 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утримуватися від певних дій, а інший суб`єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконати її обов`язку.

Господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ст. 174 ГК України).

Відповідно до ст. 175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до частини 7 статті 179 ГК України, господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

У відповідності до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Матеріали справи свідчать про те, що між сторонами у справі виникли зобов`язання, які за своєю правовою природою є правовідносинами, що випливають із договору на виконання науково-дослідних або дослідно-конструкторських та технологічних робіт, згідно якого та в силу статті 892 Цивільного кодексу України за договором, на виконання дослідно-конструкторських робіт виконавець зобов`язується за завданням замовника розробити зразок нового виробу та конструкторську документацію на нього, а замовник зобов`язується прийняти виконану роботу та оплатити її.

Згідно статті 894 Цивільного кодексу України виконавець зобов`язаний передати, а замовник прийняти та оплатити повністю завершені дослідно-конструкторські роботи. Договором можуть бути передбачені прийняття та оплата окремих етапів робіт.

Відповідно до положень статей 525, 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, у встановлений строк (термін) його виконання та вимог цього Кодексу, інших активів цивільного законодавства, одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Як встановлено з матеріалів справи, 2-ий позивач взяті на себе зобов`язання виконав належним чином на загальну суму 6 674 915,00 грн., проте вказані роботи оплачені відповідачем частково та сума боргу за виконані роботи, надані послуги підетапів 1.1-1.4 становить 3 337 457,50 грн.

Відповідно до вимог ч.1 ст.73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до ст.76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частинами ч.ч.1, 2, 3 ст.13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008р. зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Відповідачем, у встановленому законом порядку, позовні вимоги позивача не спростовано, зокрема не надано доказів оплати виконаних відповідачем робіт та наданих послуг, отже суд приходить до висновку про обґрунтованість позовної вимоги прокурора про стягнення з відповідача на користь 2-го позивача у справі, який є виконавцем за договором від 20.07.2017 за №1654-ХКБМ суми основного боргу у розмірі 3 337 457,50 грн.

Розглянувши вимогу про стягнення з відповідача 327 494,80 грн. пені, суд зазначає наступне.

Правові наслідки порушення зобов`язання встановлені статтею 611 Цивільного кодексу України. Відповідно до частини 1 вказаної статті, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки.

Частиною 1 ст. 216 Господарського кодексу України встановлено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

За змістом ст. 217 Господарського кодексу України у сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції та адміністративно-господарські санкції.

Відповідно до ч.1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно ч.1 та ч.3 ст.549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно ст.1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Відповідно до ст.3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно ч.2 ст. 343 Господарського кодексу України платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно п. 9.3.1 договору, сторони погодили, що замовник (відповідач) за прострочення оплати окремих етапів чи всієї роботи та послуг сплачує виконавцю, за вимогою останнього, пеню у розмірі 0,1 % від суми невиконаного або несвоєчасного виконаного грошового зобов`язання за кожний день прострочення але не більше 10% грошового зобов`язання, якщо не зможе довести, що невиконання сталося не з його вини.

Частиною шостою статті 232 Господарського кодексу України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Статтею 253 Цивільного кодексу України передбачено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Виходячи зі змісту зазначених норм, початком для нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання буде день, наступний за днем, коли воно мало бути виконано. Нарахування санкцій триває протягом шести місяців, якщо інше не встановлено законом або договором.

У п. 1.12. Постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" від 17.12.2013 р. за № 14 господарським судам роз`яснено, що з огляду на вимоги частини першої статті 4-7 і статті 43 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК) господарський суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв`язку з порушенням грошового зобов`язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

Перевіривши правомірність та правильність нарахування прокурором пені, не виходячи при цьому за межі визначеного прокурором періоду часу, протягом якого мало місце невиконання такого зобов`язання, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення пені в сумі 327494,80 грн. підлягають задоволенню повністю.

З огляду на викладене, суд вважає, що позовні вимоги прокурора є обґрунтованими, законними, підтвердженими матеріалами справи і такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд керуючись ст. 129 ГПК України, відповідно до якої витрати по сплаті судового збору у даній справі в розмірі 54974,28 грн. покладаються на відповідача. Враховуючи, що платником судового збору у даному випадку є Військова прокуратура об`єднаних сил, судовий збір підлягає стягненню на користь платника.

На підставі викладеного, керуючись статтями 124, 129-1 Конституції України, статтями 4, 20, 73, 74, 86, 129, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ПРАТ ХАРКІВСЬКИЙ ЗАВОД ТРАНСПОРТНОГО УСТАТКУВАННЯ" (61035, м. Харків, вул. Каштанова, 14, ідентифікаційний код 32677185) на користь Державного підприємства "Харківське конструкторське бюро з машинобудування імені О.О. Морозова" (61001, м. Харків, вул. Плеханівська, 126, ідентифікаційний код 14310299) суму основного боргу за виконані роботи, надані послуги підетапів 1.1-1.4 в розмірі 3337457,50 грн. та 327494,80 грн. пені.

Після набрання рішенням законної сили видати наказ в установленому порядку.

3. Судові витрати у справі у вигляді судового збору у розмірі 54974,28 грн. покласти на відповідача: Товариство з обмеженою відповідальністю "ПРАТ ХАРКІВСЬКИЙ ЗАВОД ТРАНСПОРТНОГО УСТАТКУВАННЯ" (61035, м. Харків, вул. Каштанова, 14, ідентифікаційний код 32677185).

4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ПРАТ ХАРКІВСЬКИЙ ЗАВОД ТРАНСПОРТНОГО УСТАТКУВАННЯ" (61035, м. Харків, вул. Каштанова, 14, ідентифікаційний код 32677185) на користь Військової прокуратури об`єднаних сил (84333, Донецька область, місто Краматорськ, вул. Маяковського, будинок 21, ідентифікаційний код: 39969443) судовий збір у розмірі 54974,28 грн.

Після набрання рішенням законної сили видати наказ в установленому порядку.

Прокурор, що звернувся до суду із позовом: Військовий прокурор Харківського гарнізону (61050, м. Харків, вул. Клочківська, 228-ж).

1-ий позивач: Державний концерн "Укроборонпром" (04119, м. Київ, вул. Дегтярівська, 36, ідентифікаційний код 37854297).

2-ий позивач: Державне підприємство "Харківське конструкторське бюро з машинобудування імені О.О. Морозова" (61001, м. Харків, вул. Плеханівська, 126, ідентифікаційний код 14310299).

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю "ПРАТ ХАРКІВСЬКИЙ ЗАВОД ТРАНСПОРТНОГО УСТАТКУВАННЯ" (61035, м. Харків, вул. Каштанова, 14, ідентифікаційний код 32677185).

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення відповідно до ст.ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України та з урахуванням п.п. 17.5 п.17 Перехідних положень Кодексу.

Учасники справи можуть одержати інформацію по справі зі сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою http://court.gov.ua/.

Повне рішення складено "02" серпня 2019 р.

Суддя І.О. Чистякова