ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2019 року Справа № 924/60/19

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Розізнана І.В., суддя Грязнов В.В. , суддя Мельник О.В.

секретар судового засідання Дика А.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Комунального підприємства Нетішинської міської ради "Житлово-комунальне об`єднання" на рішення Господарського суду Хмельницької області від 16.04.2019 у справі №924/60/19 (суддя Музика М.В.)

за позовом Комунального підприємства Нетішинської міської ради "Житлово-комунальне об`єднання", м. Нетішин Хмельницької області

до Фізичної особи-підприємця Драчук Алли Богданівни, м. Нетішин Хмельницької області

про виселення із приміщення площею 52,70 кв.м., що знаходиться в гуртожитку №1 по вул. Набережна, 1, м.Нетішин , Хмельницька обл . у зв`язку з закінченням строку договору оренди

за участю представників сторін:

позивача - не з`явився;

відповідача - Бурець А.Я.;

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Хмельницької області від 16.04.2019 у справі №924/60/19 в задоволені позову Комунального підприємства Нетішинської міської ради "Житлово-комунальне об`єднання" до Фізичної особи-підприємця Драчук Алли Богданівни, м. Нетішин Хмельницької області про виселення із приміщення площею 52,70 кв.м., що знаходиться в гуртожитку №1 по вул. Набережна, 1, м.Нетішин, Хмельницька обл . у зв`язку з закінченням строку договору оренди - відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим судом першої інстанції рішенням, Комунальне підприємство Нетішинської міської ради "Житлово-комунальне об`єднання" звернулося до Північно-західного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою в якій просить суд, скасувати рішення Господарського суду Хмельницької області від 16.04.2019 у справі №924/60/19 та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задоволити в повному обсязі. Вважає, що рішення Господарського суду Хмельницької області від 16 квітня 2019 року є незаконним та необґрунтованим, таким, що постановлене з порушенням норм процесуального та матеріального права.

Скарга мотивована тим, що Господарським судом Хмельницької області не взято до уваги обставини припинення Договору оренди № 421 від 01.03.2005 у зв`язку з відмовою КП НМР «ЖКО» як Орендодавця від пролонгації цього договору, відповідно, господарський суд Хмельницької області дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення позову про виселення фізичної особи-підприємця Драчук А.Б. із займаного нежитлового приміщення.

Разом з тим, висновки Господарського суду Хмельницької області в рішенні від 16.04.2019 про те, що Договір оренди № 421 від 01.03.2005 року припиняє свою дію лише з моменту вручення повідомлення Орендарю про припинення договору оренди, є помилковими.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 20.05.2019 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Комунального підприємства Нетішинської міської ради "Житлово-комунальне об`єднання" на рішення Господарського суду Хмельницької області від 16.04.2019 у справі №924/60/19, розгляд апеляційної скарги призначено на 25 червня 2019 року о 10:30 год. Запропоновано відповідачу в строк до 06.06.2019 подати до суду відзив на апеляційну скаргу з доказами його (доданих до нього документів) надсилання позивачу.

Матеріалами справи стверджується, що ухвала Північно-західного апеляційного господарського суду від 20.05.2019 у справі №924/60/19 була отримана сторонами у справі, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень.

На виконання вимог суду, відповідач надіслав на адресу Північно-західного апеляційного господарського суду відзив на апеляційну скаргу (вх. №21639/19 від 11.06.2019), в якому заперечив доводи, викладені в апеляційній скарзі, просить апеляційну скаргу Комунального підприємства Нетішинської міської ради "Житлово-комунальне об`єднання" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Хмельницької області від 16.04.2019 у справі №924/60/19 залишити без змін.

24.06.2019 надійшло на електронну адресу Північно-західного апеляційного господарського суду від представника відповідача клопотання про відкладення судового засідання на іншу дату (вх.№ 23163/19) у зв`язку з тим, що представник відповідача Бурець А.Я. за сімейними обставинами не зможе прибути в судове засідання 25.06.2019.

Ухвалою Північно-Західного апеляційного господарського суду від 25.06.2019 розгляд справи відкладено на 16 липня 2019 року о 10:30 год.

В судове засідання 16.07.2019 з`явився представник відповідача.

Позивач не забезпечив явку уповноваженого представника в судове засідання 16.07.2019, хоча про день, час та місце судового розгляду повідомлявся у встановленому законом порядку.

За результатами судового засідання, з метою повного, всебічного та об`єктивного розгляду апеляційної скарги, усесторонньої перевірки законності і обґрунтованості рішення суду першої інстанції, керуючись принципами господарського судочинства, закріпленими у ст.ст. 13, 14 ГПК України, колегія суддів оголосила перерву в судовому засіданні до 24.07.2019 о 15:30 год. (ухвала Північно-Західного апеляційного господарського суду від 16.07.2019).

23.07.2019 на електронну адресу Північно-Західного апеляційного господарського суду надійшло від Комунального підприємства Нетішинської міської ради "Житлово-комунальне об`єднання" клопотання про розгляд справи за відсутності представника позивача (вх№26702/19 від 23.07.2019).

В судове засідання 24.07.2019 з`явився представник відповідача.

У судовому засіданні 24.07.2019 представник відповідача заперечив доводи, викладені в апеляційній скарзі, просить апеляційну скаргу Комунального підприємства Нетішинської міської ради "Житлово-комунальне об`єднання" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Хмельницької області від 16.04.2019 у справі №924/60/19 залишити без змін.

Позивач - не забезпечив явку уповноваженого представника в судове засідання 24.07.2019, про час та місце судового розгляду повідомлявся у встановленому законом порядку.

Відповідно до частини 1 статті 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Враховуючи те, що судом вчинено всі необхідні дії для належного повідомлення всіх учасників справи про день, час та місце розгляду справи, та те, що явка представників учасників судового процесу в судове засідання не визнана обов`язковою, колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу в даному судовому засіданні за наявними матеріалами.

Відповідно до ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Дослідивши матеріали справи та обставини на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву стосовно дотримання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, заслухавши пояснення представника відповідача, колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду дійшла наступного висновку.

Під час дослідження матеріалів справи апеляційним судом встановлено наступне.

01 березня 2005 року між КП Нетішинської міської ради "Житлово-комунальне об`єднання" (Орендодавець) та ФОП Драчук А.Б. (Орендар) укладено договір оренди №421 індивідуально визначеного нерухомого майна, що належить до комунальної власності територіальної громади міста Нетішин (далі - договір), відповідно до п. 1.1 якого Орендодавець передає, а Орендар приймає у строкове платне користування окреме індивідуально визначене нерухоме майно - нежитлове приміщення площею 54,18 кв.м. за адресою м. Нетішин, вул. Набережна,1 . Майно передається в оренду з метою використання під магазин "Дешеві речі".

У договорі сторони передбачили, що орендна плата відображається в розрахунку орендної плати, який є обов`язковою невід`ємною частиною цього договору. Орендна плата визначається на підставі Методики розрахунку орендної плати, затвердженої Нетішинською міською радою, і становить без ПДВ за базовий місяць розрахунку 323,07 грн. Орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за поточний місяць (п.п. 3.2, 3.3 договору).

Орендна плата сплачується Орендарем один раз в місяць не пізніше 12 числа наступного, за звітним місяцем, шляхом перерахування її на розрахунковий рахунок Орендодавця. Наднормативна сума орендної плати, що надійшла Орендодавцю, підлягає заліку на рахунок наступних платежів або поверненню Орендарю в п`ятиденний термін від дня отримання письмової заяви Орендаря з таким проханням. За користування об`єктом оренди Орендар вносить орендну плату незалежно від наслідків господарської діяльності (п.п. 3.4-3.6 договору).

Пунктом 12.1 договору визначено, що він укладений на 1 рік з дня підписання тексту договору. У разі відсутності заяви однієї зі сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору, він вважаться продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором (п. 12.4 договору).

У договорі сторони також передбачили, що внесення змін та доповнень до цього договору, а також його розірвання можуть здійснюватися лише за взаємною згодою сторін. Одностороння відмова від договору оренди не допускається. Пропозиції щодо змін та доповнень до договору розглядаються сторонами протягом одного місяця з дати їх подання на розгляд ініціюючою стороною. Реорганізація Орендодавця або перехід права власності на орендоване майно інших осіб, не є підставою для зміни умов чи розірвання договору оренди. Договір зберігає чинність для нового власника орендованого майна (його правонаступників), за винятком випадку приватизації орендованого майна Орендарем чи за участю Орендаря (п.п. 12.5 - 12.6 договору).

Згідно п. 12.7 договору договір оренди припиняється в разі: а) закінчення строку, на який його було укладено; б) приватизації об`єкта оренди Орендарем (за участю орендаря); в) банкрутства орендаря; г) загибелі об`єкта оренди; д) дострокового розірвання за погодженням сторін; є) прийняття господарським судом рішення про дострокове розірвання договору на вимогу однією із сторін в разі невиконання іншою стороною своїх зобов`язань та з інших підстав, передбачених законодавством України.

Договір підписано сторонами та скріплено печаткою позивача.

Тоді ж позивачем передано, а відповідачем прийнято орендоване за договором майно на підставі відповідного акту.

Додатковою угодою від 16.03.2007 сторони внесли зміни до договору №421 від 01.03.2005, виклавши пункти договору в наступній редакції, а саме: п.п.3.4. Орендна плата сплачується Орендарем один раз в місяць не пізніше 25 числа наступного, за звітним місяця, шляхом перерахування її на розрахунковий рахунок Орендодавця; п.п.3.7. Орендна плата, перерахована Орендарем несвоєчасно або не в повному обсязі підлягає індексації і стягується на користь Орендодавця, відповідно до чинного законодавства України з врахуванням пені в розмірі 0,2% від суми заборгованості, з урахуванням індексації, за кожний день прострочення, включаючи день оплати; п.п.5.2. г) після припинення дії договору оренди прийняти від Орендаря об`єкт оренди згідно акту приймання-передачі не пізніше п`ятнадцяти днів з дня втрати договором чинності; п.п.6.2. й) своєчасно, в повному обсязі і а порядку встановленому договором сплачувати орендну плату. В разі несплати платежів - на протязі 3-х місяців підряд звільнити орендоване приміщення в семиденний термін. Виселення Орендаря з приміщення не звільняє його від обов`язку сплати заборгованості; п.п.6.2. к) щомісяця, до 30 числа місяця, наступного за звітним, надавати Орендодавцеві інформацію про перерахування орендної плати (копії платіжних доручень із відміткою обслуговуючого банку); п.п.5.1. є) виселити Орендаря з орендованого приміщення власними силами в разі несплати платежів на протязі 3-х місяців підряд згідно даного договору.

Додатковою угодою від 22.04.2008 до договору оренди №421 від 01.03.2005 сторони внесли зміни в договір у зв`язку із зміною назви позивача та його реквізитів.

В подальшому, 01 липня 2013 року комунальне підприємство Нетішинської міської ради "Житлово-комунальне об`єднання" та ПП Драчук А.Б. уклали додаткову угоду №4 до договору №421 від 01.03.2005 року, у якій позивач та відповідач дійшли згоди викласти договір №421 від 01.03.2005 року в новій редакції. Зокрема, сторони домовились, що Орендодавець передає, а Орендар приймає в строкове платне користування окреме індивідуально визначене майно - нежитлове приміщення в гуртожитку, площею 52,70 кв.м., розміщене за адресою: м. Нетішин, вул. Набережна, 1 , на першому поверсі в гуртожитку, що знаходиться на балансі КП НМР "ЖКО".

Окрім того, у додатковій угоді №4 погоджено, що договір укладено строком на 1 рік, що діє з 01.03.2005 року до 01.03.2006 року включно. У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну цього договору після закінчення строку його чинності протягом одного місяця, договір вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які передбачені цим договором.

Між КП НМР "ЖКО" та ФОП Драчук А.Б. укладено також додаткові угоди №5 та №6 від 20.06.2014 року до договору №421 від 01.03.2005 року стосовно визначення вартості об`єкта оренди.

КП НМР "ЖКО" виставлялись ФОП Драчук А.Б. згідно договору №421 від 01.03.2005 року рахунки №133 від 04.02.2015 року на сплату орендної плати за лютий 2015 року; а також згідно наказу №01-04/73 від 26.03.3015 року рахунки №1556 від 31.03.2015 року на сплату неустойки за березень 2015 року; №2033 від 30.04.2015 року на сплату неустойки за квітень 2015 року; №2481 від 29.05.2015 року на сплату неустойки за травень 2015 року; №2956 від 30.06.2015 року на сплату неустойки за червень 2015 року; №3430 від 31.07.2015 року про сплату неустойки за липень 2015 року; №3895 від 31.08.2015 року про сплату неустойки за серпень 2015 року; №4364 від 30.09.2015 року про сплату неустойки за вересень 2015 року; №4743 від 30.10.2015 року про сплату неустойки за жовтень 2015 року; №5203 від 30.11.2015 року про сплату неустойки за листопад 2015 року; №5617 від 31.12.2015 року про сплату неустойки за грудень 2015 року; №826 від 28.02.2018 року про сплату неустойки за лютий 2018 року; №412 від 31.01.2018 року про сплату неустойки за січень 2018 року; №1191 від 31.03.2018 року за березень 2018 року; №1307 від 30.04.2018 року про сплату неустойки за квітень 2018 року; №2096 від 30.05.2018 року про сплату неустойки за травень 2018 року; №2096 від 30.06.2018 року про сплату неустойки за червень 2018 року; №2743 від 30.07.2018 року про сплату неустойки за липень 2018 року; №4003 від 31.10.2018 року про сплату неустойки за жовтень 2018 року№4090 від 30.11.2018 року про сплату неустойки за листопад 2018 року.

Позивач надіслав 15.08.2014 року відповідачу листа №01-09/1612 від 07.08.2014 року із повідомленням про те, що договір №421 від 01.03.2005 року не буде продовжуватись у зв`язку з необхідністю поліпшення житлових умов найбільш вразливих верств населення.

Окрім того, 21.04.2015 року аналогічне повідомлення надіслане ФОП Драчук А.Б. у листі №01-09/435 від 18.03.2015 року. У листах №01-09/1360 від 12.10.2016 року, №01-09/380 від 23.03.2017 року та №01-09/757 від 02.08.2017 року позивач вимагав у відповідача негайного звільнення орендованого за договором приміщення.

Працівниками позивача складено акти від 31.10.2016 року, від 24.03.2017 року, від 31.03.2017 року, від 08.08.2017 року, від 15.08.2017 року про те, що відповідач на з`явилась для передання позивачу орендованого за договором приміщення площею 52,70 в.м., за адресою: м. Нетішин, вул. Набережна, 1 .

З метою захисту своїх прав позивач звернувся до суду із позовом до Фізичної особи-підприємця Драчук Алли Богданівни про виселення із приміщення площею 52,70 кв.м., що знаходиться в гуртожитку №1 по вул. Набережна, 1, м.Нетішин, Хмельницька обл . у зв`язку з закінченням строку договору оренди.

Надаючи в процесі апеляційного перегляду оцінку обставинам справи в межах доводів апеляційної скарги та заперечень на неї, колегія суддів зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За приписами ст.16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені частиною 2 статті 16 ЦК України.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

В свою чергу, охоронюваний законом інтерес - це прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, який зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони для задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності та іншим загально-правовим засадам (Рішення Конституційного Суду України від 01 грудня 2004 року №1-10/2004).

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Згідно із ч.ч.1-2 ст.509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію: передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо, або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно із ст.174 ГК України однією з підстав виникнення господарського зобов`язання є укладання господарського договору та іншої угоди, що передбачені законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно із ч.1 ст.626, ч.1 ст.627 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч.1 ст.628, ч.1 ст.629 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Приписами ст. 759 ЦК України визначено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди).

Відповідно до ст.631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Договір набирає чинності з моменту його укладення. Сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

За змістом ч.1 ст.763 ЦК України договір найму укладається на строк, встановлений договором. Оскільки в оренду за вказаним вище договором передано комунальне майно, то правовідносини між сторонами, в даному випадку, регулюються також спеціальним Законом України "Про оренду державного та комунального майна" (далі - Закон).

Так, згідно з ч.1 ст.2 Закону орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним Орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності.

Пунктом 2 частини 1 статті 4 Закону передбачено, що об`єктами оренди є нерухоме майно (будівлі, споруди, нежитлові приміщення) та інше окреме індивідуально визначене майно підприємств.

В силу вимог ч. 1 ст. 10 Закону термін, на який укладається договір оренди, є істотною умовою договору оренди.

Матеріалами справи стверджується, що між сторонами 01.03.2005 укладено договір №421 оренди індивідуально визначеного нерухомого майна, що належить до комунальної власності, за яким Орендодавець передав, а Орендар прийняв у строкове (на 1 рік) платне користування нерухоме майно - нежитлове приміщення площею 54,18 кв.м. (в подальшому, 52,7 кв.м.) за адресою м. Нетішин, вул. Набережна,1 .

Згідно із частини 1 статті 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" (на момент укладення сторонами договору оренди) термін договору оренди визначається за погодженням сторін.

15.12.2009 Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо спрощення умов ведення бізнесу в Україні" внесено зміни до частини 1 статті 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", а саме: доповнено реченням такого змісту: "Термін договору оренди не може бути меншим, ніж п`ять років, якщо Орендар не пропонує менший термін".

Як вбачається з пункту 12.1. договору оренди №421 від 01.03.2005, цей договір укладено строком на 1 рік з дня підписання тексту договору.

Разом з тим, Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо спрощення умов ведення бізнесу в Україні" визначено, що термін договорів оренди державного та комунального майна для суб`єктів малого підприємництва, укладених до набрання чинності цим Законом, вважати продовженим до п`яти років з дня укладення, якщо Орендар не пропонує менший термін.

Враховуючи внесені зміни до частини 1 статті 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", колегія суддів приходить до висновку, що договір оренди №421 від 01.03.2005 укладений на 5 років з 01.03.2005 по 01.03.2010.

Судом встановлено, що укладений 01.03.2005 року між сторонами договір оренди (з врахуванням додаткової угоди №4 від 01.07.2013 року до договору оренди №421 від 01.03.2005 року) також містить норму про його пролонгацію на тих же умовах та на той же строк у випадку відсутності заперечень позивача протягом місяця після закінчення дії договору (п. 10.6. договору в редакції від 01.07.2013 року).

Частиною 4 статті 284 Господарського кодексу України встановлено, що строк договору оренди визначається за погодженням сторін. У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення строку дії договору він вважається продовженим на такий самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

У відповідності до частин 2, 3 статті 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором. Після закінчення терміну договору оренди Орендар, який належним чином виконував свої обов`язки за договором, має переважне право, за інших рівних умов, на укладення договору оренди на новий термін, крім випадків, якщо орендоване майно необхідне для потреб його власника. У разі якщо власник має намір використовувати зазначене майно для власних потреб, він повинен письмово попередити про це Орендаря не пізніше ніж за три місяці до закінчення терміну договору.

Правовий аналіз частини 1 статті 764 Цивільного кодексу України, частини 4 статті 284 Господарського кодексу України, частини 2 статті 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" дозволяє зробити висновок про те, що як норми цивільного законодавства, так норми господарського права, зокрема, й спеціальні норми, що регламентують здачу в оренду державного та комунального майна, однаково та в імперативному порядку визнають продовженим договір оренди на той же строк та на тих же умовах, якщо Орендодавець протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору оренди не заявить про припинення або зміну умов договору оренди.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 20 жовтня 2011 року у справі "Рисовський проти України" ЄСПЛ підкреслив особливу важливість принципу "належного урядування". Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (рішення ЄСПЛ у справах "Беєлер проти Італії", "Онер`їлдіз проти Туреччини", "Megadat.com S.r.l. проти Молдови", "Москаль проти Польщі").

Отже, реалізація наданих відповідачу Законом України "Про оренду державного та комунального майна" прав, зокрема права на пролонгацію договору, повинна гарантувати йому вільне володіння тими майновими правами, яких він уже набув в силу закону, що сприятиме юридичній визначеності у правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси сторін спору та відповідатиме принципам застосування статті 1 Протоколу 1 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства України та яка захищає майнові інтереси сторін до тієї ж міри, як право власності на речові права.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 29 січня 2019 року у справі № 910/321/18.

Разом з тим, норми ст. 17 Закону мають диспозитивний характер, оскільки не вказують на те, що відповідна вимога про припинення чи зміну договору оренди має називатися виключно заявою. Така заява може бути направлена однією із сторін у формі листа, телеграми, факсограми тощо. Істотне значення у даному випадку має зміст такої заяви, оскільки вона обов`язково повинна бути спрямована на припинення або зміну умов договору оренди, та факт її отримання іншою стороною. Такої ж правової позиції дотримується Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду в постанові від 12.06.2018 у справі №910/15387/17.

Оскільки термін дії договору оренди продовжено до 01 березня 2015 року, то заперечення щодо пролонгації договору повинні бути висловлені стороною договору протягом березня місяця, як це передбачено ст. 284 ГК України, ст. 764 ГК України, ст. 17 ЗУ "Про оренду державного та комунального майна", а також п. 10.6. укладеного між сторонами договору оренди.

З матеріалів справи колегією суддів вбачається, що 15.08.2014 року позивач надіслав відповідачу лист №01-09/1612 від 07.08.2014 року із повідомленням про те, що договір №421 від 01.03.2005 року не буде продовжуватись у зв`язку з необхідністю поліпшення житлових умов найбільш вразливих верств населення. Даний лист був направлений відповідачу на адресу: АДРЕСА_4 . Однак юридичною адресою відповідача з 06.07.2012 є адреса: АДРЕСА_5 , згідно витягу з Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с. 25-26, 130-134).

21.04.2015 року аналогічне повідомлення надіслане ФОП Драчук А.Б. у листі №01-09/435 від 18.03.2015 року, який направлений відповідачу на адресу АДРЕСА_5 (а.с. 27).

Однак, як вбачається із поштового штемпеля на описі вкладення у цінний лист, таке повідомлення було надіслане ФОП Драчук А.Б. лише 21.04.2015 року, тобто, з пропуском строку повідомлення про припинення дії договору оренди.

12.10.2016 позивач надіслав відповідачу листа №01-09/1360, в якому вимагав у відповідача негайного звільнення орендованого за договором приміщення, даний лист направлений відповідачу на адресу АДРЕСА_5 (а.с. 28).

Аналогічне повідомлення про звільнення орендованого за договором приміщення надіслане ФОП Драчук А.Б. у листах №01-09/380 від 23.03.2017 року та №01-09/757 від 02.08.2017 року, дані листи були направлені відповідачу на неналежну адресу: АДРЕСА_4 . Разом з тим, із наданого опису вкладення в цінний лист, із яким надсилалось відповідачу повідомлення №01-09/380 від 23.03.2017 року з вимогою звільнити та передати орендоване приміщення, не вбачається дати такого надіслання (а.с. 29-30).

Судом враховується, що матеріали справи не містять жодного доказу надіслання ФОП Драчук А.Б. на належну адресу повідомлень про припинення дії договору оренди у березні місяці 2015 року.

Підстави припинення договорів оренди визначені в частині другій статті 291 Господарського кодексу України, згідно з якою договір оренди припиняється, зокрема, у разі закінчення строку, на який його було укладено.

Приписами ч.1 ст.27 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" встановлено, що у разі розірвання договору оренди, закінчення строку його дії та відмови від його продовження або банкрутства Орендаря він зобов`язаний повернути Орендодавцеві об`єкт оренди на умовах, зазначених у договорі оренди.

Частиною 1 ст.785 Цивільного кодексу України передбачено, що у випадку припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Встановивши зазначені обставини, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що вищезгадані листи позивача не можуть бути належними та допустимими доказами, висловлення відповідачу заперечень щодо продовження дії договору в порядку статті 764 Цивільного кодексу України, статті 284 Господарського кодексу України та частини 2 статті 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", оскільки протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору заперечення відповідачу не направлялися. Тому, договір оренди №421 від 01.03.2005 року продовжив свою дію на наступні 5 років без укладення додаткових договорів тобто до 01.03.2020 року.

Згідно ч. 1 ст. 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 №475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 № 3477-IV (3477-15) "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року).

У відповідності з п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

За таких обставин, колегія суддів вважає посилання скаржника, викладені в апеляційній скарзі, безпідставними та документально необґрунтованими. Суд першої інстанції повно з`ясував обставини справи і дав їм правильну юридичну оцінку. Порушень чи неправильного застосування норм матеріального чи процесуального права при розгляді справи судом першої інстанції, судовою колегією не встановлено, тому мотиви, з яких подана апеляційна скарга, не можуть бути підставою для скасування прийнятого у справі судового рішення, а наведені в ній доводи не спростовують висновків суду.

На підставі ст.129 ГПК України судовий збір за розгляд апеляційної скарги покладається на апелянта.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 273, 275, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Комунального підприємства Нетішинської міської ради "Житлово-комунальне об`єднання" на рішення Господарського суду Хмельницької області від 16.04.2019 у справі №924/60/19 залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення до Верховного Суду, відповідно до ст. ст. 287-291 ГПК України.

3. Справу повернути до Господарського суду Хмельницької області.

Повний текст постанови складений "29" липня 2019 р.

Головуючий суддя Розізнана І.В.

Суддя Грязнов В.В.

Суддя Мельник О.В.