ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 серпня 2019 року

м. Київ

Справа № 916/1743/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Вронська Г.О. - головуюча, Кролевець О.А., Студенець В.І.,

розглянувши у порядку письмового провадження касаційну скаргу третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору - ОСОБА_1

на ухвалу Господарського суду Одеської області

у складі судді Волков Р.В.

від 01.04.2019 та

на постанову Південно-західного апеляційного господарського суду

у складі колегії суддів: Принцевська Н.М., Разюк Г.П., Савицький Я.Ф.,

від 17.05.2019

за позовом Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі Одеської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Морський клуб ТЦФ"

про стягнення 338 479,66 грн.,

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

1. Державне підприємство "Адміністрація морських портів України" в особі Одеської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (далі - Позивач) звернулось до господарського суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Морський клуб ТЦФ" (далі - Відповідач) про стягнення 338479,66 грн. за договором оренди №ДФ-28 від 20.09.2005 (далі - Договір оренди), у тому числі 306357,60 грн. заборгованості, 29482,06 грн. пені, 2640,00 грн. 3% річних.

2. Позов мотивований посиланням на неналежне виконання Відповідачем своїх зобов`язань за Договором оренди щодо сплати орендних платежів за період з грудня 2017 року до червня 2018 року.

3. Учасник Відповідача ОСОБА_1 (далі - Заявник) подав позов третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, та заявив вимоги до Позивача про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину до заявленої Позивачем заборгованості Відповідача за Договором оренди.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції

4. Ухвалою Господарського суду Одеської області від 01.04.2019, яка залишена без змін постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 17.05.2019, позовна заява третьої особи повернута Заявнику.

5. Судові рішення мотивовані тим, що предмет позовних вимог Заявника не співпадає з предметом спору, який розглядається у справі.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та аргументи учасників справи

6. Заявник подав касаційну скаргу, в якій просить скасувати зазначені ухвалу суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції, направити справу до Господарського суду Одеської області для продовження розгляду.

7. Касаційна скарга мотивована посиланням на порушення судами частини 6 статті 180 і частини 2 статті 237 Господарського процесуального кодексу України. Заявник вважає, що суд першої інстанції вийшов за межі заявлених ним позовних вимог, оскільки Заявник не заявляв позовні вимоги, які б не співпадали з предметом спору в справі та не подавав заяв про зміну предмету та підстав позову.

8. Водночас Заявник вважає, що суд апеляційної інстанції спотворив мотивувальну частину оскаржуваної ухвали суду першої інстанції шляхом включення до неї невизначеного терміну "тотожності", протиправно застосував до позовних вимог Заявника не передбачену господарським процесуальним законом норму.

9. На думку Заявника, суди порушили вимоги статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року щодо доступу до правосуддя.

10. Крім того, Заявник зазначає про необхідність однакового застосування норм права у подібних правовідносинах, що викладені в раніше ухвалених судових рішеннях Верховного Суду у справах №910/20867/17, №914/2236/18, 910/15439/17.

11. Позивач подав відзив на касаційну скаргу, в якому просить у задоволенні скарги відмовити, а оскаржувані судові рішення залишити без змін.

12. Позивач вважає, ухвалу суду першої та постанову суду апеляційної інстанції обґрунтованими та законними, а з доводами касаційної скарги не погоджується повністю.

13. Відповідач у встановлений Судом термін відзив на касаційну скаргу не надав.

ДЖЕРЕЛА ПРАВА Й АКТИ ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ

14. Конвенція про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікована Законом України "Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції" (далі - Конвенція)

Стаття 6

1. Кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків або при висуненні проти неї будь-якого кримінального обвинувачення має право на справедливий і відкритий розгляд впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, створеним відповідно до закону. …

15. Господарський процесуальний кодекс України

Стаття 49. Треті особи, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору

1. Треті особи, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору, можуть вступити у справу до закінчення підготовчого провадження або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, подавши позов до однієї або декількох сторін.

2. Про прийняття позовної заяви та вступ третьої особи у справу суд постановляє ухвалу. …

5. До позовів третіх осіб, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору у справі, в якій відкрито провадження, застосовуються положення статті 180 цього Кодексу.

Стаття 180. Пред`явлення зустрічного позову

1. Відповідач має право пред`явити зустрічний позов у строк для подання відзиву.

2. Зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову.

3. Вимоги за зустрічним позовом ухвалою суду об`єднуються в одне провадження з первісним позовом.

4. Зустрічна позовна заява, яка подається з додержанням загальних правил пред`явлення позову, повинна відповідати вимогам статей 162, 164, 172, 173 цього Кодексу.

5. До зустрічної позовної заяви, поданої з порушенням вимог, встановлених частиною четвертою цієї статті, застосовуються положення статті 174 цього Кодексу.

6. Зустрічна позовна заява, подана з порушенням вимог частин першої та другої цієї статті, ухвалою суду повертається заявнику. …

16. Закон України "Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції"

1. Україна повністю визнає на своїй території дію … статті 46 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року щодо визнання обов`язковою і без укладення спеціальної угоди юрисдикцію Європейського суду з прав людини в усіх питаннях, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції.

17. Закон України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"

Стаття 1. Визначення термінів

1. У цьому Законі терміни вживаються в такому значенні:

Конвенція - Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України;

Суд - Європейський суд з прав людини;…

Стаття 17. Застосування судами Конвенції та практики Суду

1. Суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

18. Рішення Європейського суду з прав людини від 19.06.2001 у справі "Креуз проти Польщі"

53. "Право на суд" не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави. Гарантуючи сторонам право доступу до суду для визначення їхніх "цивільних прав та обов`язків", пункт 1 статті 6 залишає державі вільний вибір засобів, що використовуватимуться для досягнення цієї мети, але в той час, коли Договірні держави мають можливість відхилення від дотримання вимог Конвенції щодо цього, остаточне рішення з дотримання вимог Конвенції залишається за Судом…

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів першої та апеляційної інстанції

19. З аналізу наведених правових норм Суд вбачає, що право подати до однієї або декількох сторін позов третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, для його спільного розгляду з первісним позовом не є абсолютним. Зазначене право може бути реалізовано за умови дотримання загальних правил подання позовів, а також правил пред`явлення позовів третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, встановлених процесуальним законодавством. Тому повернення заявникові позовної заяви, поданої з порушенням вимог частин 1, 2 статті 180 Господарського процесуального кодексу України, не може вважатися обмеженням доступу до суду.

20. Суд виходить з того, що на відміну від зустрічного позову, який повинен бути лише взаємопов`язаним з первісним, позовна заява третьої особи відповідно до положень частини 1 статті 49 Господарського процесуального кодексу України має містити самостійні вимоги саме щодо предмету спору у справі. При цьому під предметом спору слід розуміти матеріально-правовий об`єкт, з приводу якого виник правовий конфлікт між позивачем і відповідачем.

21. З огляду на викладене Суд погоджується з висновком судів попередніх інстанцій, що вимога третьої особи, спрямована на будь-що поза предметом спору між позивачем та відповідачем, не може бути визнана вимогою третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору.

22. Водночас така позовна вимога може бути заявлена у самостійному позові, у зв`язку з чим аргументи Заявника про обмеження його права на суд є безпідставними.

23. Аналогічна правова позиція наведена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.03.2019 у справі №916/3245/17.

24. Згідно з обставинами, встановленими судами першої та апеляційної інстанцій, вимогою за первісним позовом є стягнення заборгованості за Договором оренди. Натомість Заявник у своїй позовній заяві заявив вимогу про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину до заявленої Позивачем заборгованості Відповідача за Договором оренди.

25. З викладеного Суд вбачає, що позовна заява Заявника безпосередньо не спрямована на предмет спору між Позивачем і Відповідачем - заборгованість за Договором оренди. Зв`язок між вимогами Заявника та вимогами Позивача є лише опосередкованим, адже позов Заявника містить вимогу, задоволення якої може унеможливити задоволення первісного позову.

26. Тобто позов Заявника фактично є зустрічним позовом, коли зустрічний позов у цій справі Відповідач не ініціював і процес розгляду судом спору щодо такого предмета не розпочинався.

27. Процесуальним правом самостійно ініціювати зустрічний позов чи змінити сторони існуючого судового провадження треті особи за приписами чинного Господарського процесуального кодексу України не наділені.

28. Отже, суд першої інстанції обґрунтовано повернув подану Заявником позовну заяву у зв`язку з тим, що вона не є позовом третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору, в розумінні частини 1 статті 49 Господарського процесуального кодексу України.

29. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2018 у справі №904/9129/17.

30. У зв`язку з наведеним Суд відхиляє доводи Заявника про те, що при пред`явленні третьою особою самостійних вимог щодо предмета спору її дії розцінюються як дії відповідача при реалізації його права на пред`явлення зустрічного позову, тому треті особи мають право пред`явити позовну заяву, до якої застосовуються правила, що регулюють пред`явлення зустрічного позову.

31. При цьому Суд не приймає до уваги посилання Заявника на постанову Верховного Суду від 20.05.2019 у справі №910/20867/17, адже правовідносини у даній справі є подібними до правовідносин у справі №904/9129/17. Тоді як у постанові у справі №910/20867/17 Верховний Суд визнав безпідставним та необґрунтованим посилання суду першої інстанції на правову позицію у зазначеній постанові Великої Палати Верховного Суду як аналогічну, оскільки у справі №904/9129/17 з позовними вимогами як третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору зверталася фізична особа з обґрунтуванням порушення його корпоративних прав у межах розгляду спору про стягнення заборгованості.

32. Також Суд не приймає до уваги посилання на правові позиції Верховного Суду, викладені в постановах від 22.04.2019 у справі №914/2236/18 і від 11.04.2018 у справі №910/15439/17, адже в них не йдеться про звернення з позовом третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

33. Отже, доводи Заявника про порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права не знайшли свого підтвердження, тому Суд не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги.

34. Ухвала суду першої інстанції та постанова апеляційної інстанції підлягають залишенню без змін.

Судові витрати

35. Понесені Заявником у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції судові витрати покладаються на Заявника, оскільки касаційна скарга залишається без задоволення.

Висновки про правильне застосування норм права

36. Позовна заява третьої особи відповідно до положень частини 1 статті 49 Господарського процесуального кодексу України має містити самостійні вимоги саме на предмет спору у справі. При цьому під предметом спору слід розуміти матеріально-правовий об`єкт, з приводу якого виник правовий конфлікт між позивачем і відповідачем. Отже, вимога третьої особи, спрямована на будь-що поза предметом спору між позивачем та відповідачем, не може бути визнана вимогою третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору. Водночас така позовна вимога може бути заявлена у самостійному позові.

Керуючись статтями 300, 301, 304, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

2. Ухвалу Господарського суду Одеської області від 01.04.2019 та постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 17.05.2019 у справі №916/1743/18 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуюча Г. Вронська

Судді О. Кролевець

В. Студенець