ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" липня 2019 р. Справа №914/2308/18

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії:

головуючого судді Кравчук Н.М.

суддів Желік М.Б.

Плотніцький Б.Д.

секретар судового засідання Кобзар О.В.

розглянувши апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю торгово-виробничої компанії Перша приватна броварня Для людей-як для себе! за вих. №396 від 02.05.2019 (вх. № ЗАГС 01-05/1647/19 від 06.05.2019)

на рішення Господарського суду Львівської області від 18.04.2019, (головуючий суддя Гуменюк З.П., судді Березяк Н.Є., Фартушок Т.Б. повний текст складено 19.04.2019)

у справі №914/2308/18

за позовом: товариства з обмеженою відповідальністю "ІТАК" (надалі ТзОВ ІТАК), м. Київ

до відповідача: товариства з обмеженою відповідальністю торгово-виробничої компанії Перша приватна броварня Для людей-як для себе! (надалі ТзОВ ТВК Перша приватна броварня Для людей-як для себе!), м. Львів Львівська область

про стягнення заборгованості в розмірі 5 037 735,00 грн

за участю учасників справи:

від позивача: Хомин Ю.В. адвокат (свідоцтво №1130 від 23.11.2005, договір про надання правової допомоги від 31.01.2019)

від відповідача: не з`явився

ВСТАНОВИВ:

13.12.2018 ТзОВ ІТАК звернулося до Господарського суду Львівської області з позовом до ТзОВ ТВК Перша приватна броварня Для людей - як для себе! про стягнення 5 497 735,00 грн заборгованості з яких:

- 3 510 871,90 грн основного боргу;

- по договору поставки № 22 від 01.03.2018 нарахованих штрафних санкцій: 45 940,31 грн - 3% річних, 520 251,41 грн - пені та 200 670,98 грн. - інфляційних нарахувань;

- по договору поставки №15 від 08.01.2014 нарахований штрафних санкцій: 120 297,89 грн - 3 % річних та 1 099 702,51 грн - інфляційних нарахувань за договором поставки № 15 від 08.01.2014 (у період поставок від 17.12.2015 до повного розрахунку за договором 19.09.2018) (а.с. 6-10 том І).

11.03.2019 позивач подав заяву про зменшення розміру позовних вимог, відповідно до якої просить суд стягнути з відповідача 5 037 735,00 грн заборгованості, з яких:

- 3 050 871,90 грн основного боргу за договором поставки №22 від 01.03.2018;

- нараховані штрафні санкції по договору поставки № 22 від 01.03.2018: 45 940,31 грн - 3% річних, 520 251,41 грн - пені та 200 670,98 грн - інфляційних нарахувань;

- нараховані штрафні санкції по договору поставки №15 від 08.01.2014: 120 297,89 грн. - 3 % річних та 1 099 702,51 грн - інфляційних нарахувань (а.с. 175-176 том ІІІ).

16.04.2019 позивачем подано пояснення про уточнення позовних вимог, згідно з якими позивач просить суд стягнути з відповідача:

-2 970 871,90 грн основного боргу (по договору поставки №15 від 08.01.2014 в розмірі 1 441 254,88 грн, по договору поставки №22 від 01.03.2018 в розмірі 1 529 617,02 грн);

-668 866,14 грн - інфляційних нарахувань (по договору поставки №15 від 08.01.2014 в розмірі 561 780,07 грн, по договору поставки №22 від 01.03.2018 в розмірі 107 086,07 грн);

-169 356,49 грн - 3% річних (по договору поставки №15 від 08.01.2014 в розмірі 139 911,11 грн, по договору поставки №22 від 01.03.2018 в розмірі 29 445,38 грн);

-347 053,39 грн - пені (по договору поставки №22 від 01.03.2018) (а.с. 228-229 том ІІІ).

Рішенням Господарського суду Львівської області від 18.04.2019 у справі № 914/2308/18 позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з ТзОВ ТВК Перша приватна броварня Для людей - як для себе! на користь ТзОВ ІТАК основного боргу в розмірі 2 970 871,90 грн, 635 257,61 грн - втрат від інфляції, 165 525,68 грн - 3% річних, 347 053,39 грн - пені та 61 780,63 грн в рахунок відшкодування сплаченого судового збору. В частині стягнення 480 000,00 грн основного боргу провадження у справі закрито. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення суми основного боргу, суд першої інстанції виходив з того, що така сума підтверджується матеріалами справи, в свою чергу відповідачем належними та допустимими доказами не спростована. Встановивши факт прострочення оплати продукції та, здійснивши перерахунок заявлених до стягнення 3% річних, інфляційних та пені, суд дійшов висновку про часткове їх задоволення.

Не погоджуючись з даним рішенням, ТзОВ ТВК Перша приватна броварня Для людей-як для себе! подало апеляційну скаргу, в якій вказує, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права, не враховано надані ним докази та аргументи, а відтак, винесено незаконне рішення, просить його скасувати, в частині стягнення 635 257,61 грн втрат від інфляції та 165 525,68 грн 3% річних, в цій частині прийняти нове рішення, яким в позові відмовити. Зокрема, скаржник посилається на те, що оскільки на момент звернення до суду, а також в заяві про зменшення позовних вимог позивачем не було заявлено вимоги про стягнення основного боргу по договору поставки № 15 від 08.01.2014, то, відповідно, на думку відповідача, судом безпідставно стягнуто 635 257,61 грн втрат від інфляції та 165 525,68 грн 3% річних. Крім того, апелянт звертає увагу на порушення місцевим господарським судом норм процесуального права, які полягали в неправомірному поверненні до стадії підготовчого провадження після його закінчення.

Скаржник явку уповноваженого представника в судове засідання не забезпечив, хоча належним чином був повідомлений про дату, час і місце розгляду справи.

Представник позивача в судовому засіданні проти доводів апеляційної скарги заперечив з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу (зареєстрований в канцелярії суду за вх№ 01-04/3823/19 від 14.06.2019) та у запереченнях (зареєстровані в канцелярії суду за вх№ 01-04/4528/19 від 15.07.2019), вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, відтак просить суд залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

18.06.2019 на адресу суду від відповідача надішли заперечення на відзив (зареєстровані в канцелярії суду за вх№ 01-04/3838/19).

Вивчивши апеляційну скаргу, здійснивши оцінку доказів, що містяться в матеріалах справи, заслухавши учасника справи, Західний апеляційний господарський суд встановив наступне.

08.01.2014 між ТзОВ ІТАК (постачальник) та ТзОВ ТВК Перша приватна броварня Для людей як для себе! (покупець) укладено договір поставки за №15 з додатками до нього, згідно з умовами якого постачальник на замовлення покупця зобов`язувався виготовляти флексографічним способом (з використанням фотополімерного кліше) та передавати у власність покупця друковану продукцію (надалі - продукція), а покупець зобов`язувався приймати і оплачувати продукцію на умовах даного договору (а.с. 16-23 том І).

01.03.2015 між ТзОВ ІТАК (постачальник) та ТзОВ ТВК Перша приватна броварня Для людей як для себе! (покупець) укладено договір поставки за №22 з додатками до нього, згідно з умовами якого постачальник на замовлення покупця зобов`язувався виготовляти флексографічним способом (з використанням фотополімерного кліше) та передавати у власність покупця друковану продукцію (надалі - продукція), а покупець зобов`язувався приймати і оплачувати продукцію на умовах даного договору (а.с. 4-24 том ІІ том І).

Асортимент, ціни та найменування продукції зазначаються у специфікаціях до договору, що оформляються додатками та є невід`ємною частиною договору (п.1.2 договорів).

Відповідно до п.1.5 договору № 22, вартість фотополімерного кліше, за згодою сторін може включатись в ціну продукції, а може бути виділена окремо та оплачена в строки, передбачені п.2.2 договору на підставі виставленого постачальником рахунку-фактури.

Згідно з п. 2.2 договорів з урахуванням додаткової угоди №2 до договору №15, оплата за окрему партію продукції здійснюється в національній валюті України на підставі рахунку-фактури та відповідної видаткової накладної наступним чином: 100% вартості продукції протягом 30 календарних днів після отримання продукції покупцем, шляхом перерахування коштів на рахунок постачальника за договором №15 від 08.01.2014 та 60 календарних днів за договором №22 від 01.03.2018.

Відповідно до п.4.2 договорів покупець направляє постачальнику замовлення на кожну партію продукції, де зазначається найменування, асортимент та кількість продукції. Замовлення викладається у письмовій формі та передається постачальнику факсовим шляхом або за допомогою електронної пошти - за вибором покупця. Постачальник підтверджує отримання замовлення протягом 2 (двох) робочих днів з моменту отримання.

Термін дії договору №15 від 08.01.2014 пролонгований сторонами до 28.02.2018 включно шляхом укладення додаткової угоди за № 5 від 29.12.2017, до повного виконання сторонами взятих на себе зобов`язань за договором.

Термін дії договору №22 від 01.03.2018 погоджено сторонами до 31.12.2019 включно, до повного виконання сторонами взятих на себе зобов`язань за договором.

Позивач стверджує, що свої зобов`язання щодо поставки товару за укладеними договорами виконував належним чином. Відповідач в свою чергу свої зобов`язання щодо оплати товару виконав неналежним чином, за отриманий товар розрахувався частково, в результаті чого виникла заборгованість.

Так факт поставки та отримання товару підтверджується:

- за договором №15 від 08.01.2014 - видатковими накладними довіреностями на них та актами здачі-приймання робіт за період з 17.09.2015 по 28.02.2018 (а.с. 114-323 том ІІ);

- за договором № 22 від 01.03.2018 - видатковими накладними та довіреностями на них за період з 07.03.2018 по 07.08.2018 (а.с. 70-113 том ІІ).

Сторонами упродовж господарської діяльності підписано наступні акти звірки взаєморозрахунків: акт звірки станом на 30.11.2015, 31.01.2016, 29.02.2016, 31.03.2016, 30.06.2017, 31.07.2017, 31.08.2017, акт звірки за 9 місяців 2017р., акт звірки за жовтень 2017р., 31.12.2017, акт звірки станом на 31.01.2018, акт звірки станом на І квартал 2018 р. (за договором №15 від 08.01.2014), акт звірки станом на 30.06.2018, за яким відповідач погодився, що його борг складає 4 157 958,10 грн (а.с. 30-43 том ІІ).

10.09.2018 ТзОВ ТВК Перша приватна броварня Для людей як для себе! скеровано на адресу позивача гарантійний лист із графіком погашення протермінованої заборгованості станом на 10.09.2018 у розмірі 3 707 958,00 грн (а.с. 324 том ІІ).

Згідно з умовами п.6.2 договорів за порушення покупцем п.2.2 договору останній сплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочення, до повного виконання зобов`язань, але в межах строків, передбачених чинним законодавством України.

Пунктом 6.3 договору № 22 сторонами встановлено, що у разі прострочення виконання грошового зобов`язання покупцем, він на вимогу постачальника зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та 3% річних від простроченої суми. Аналогічна правова норма передбачена сторонами також у договорі №15 від 08.01.2014.

В зв`язку з неналежним виконання відповідачем своїх зобов`язань позивачем було нараховано та заявлено до стягнення з відповідача 5 497 735,00 грн заборгованості, з яких: 3 510 871,90 грн основного боргу; по договору поставки № 22 від 01.03.2018 нарахованих штрафних санкцій: 45 940,31 грн - 3% річних, 520 251,41 грн - пені та 200 670,98 грн. - інфляційних нарахувань; по договору поставки №15 від 08.01.2014 нарахований штрафних санкцій: 120 297,89 грн - 3 % річних та 1 099 702,51 грн - інфляційних нарахувань за договором поставки № 15 від 08.01.2014 (у період поставок від 17.12.2015 до повного розрахунку за договором 19.09.2018).

Як вбачається з матеріалів справи, під час розгляду справи в суді першої інстанції відповідачем в рахунок погашення боргу було сплачено 480 000,00 грн, що підтверджується довідкою ПАТ Ощадбанк від 22.03.2019 за № 10-407 (а.с. 206-212 том ІІІ).

У зв`язку з наведеним, позивачем було подано заяви про зменшення та уточнення позовних вимог, згідно з якими позивач просить стягнути за поставлений товар по спірних договорах 2 970 871,90 грн - основного боргу, 169 356,49 грн -3% річних, 668 866,14 грн інфляційних нарахувань та 347 053,39 грн пені (а.с. 175-176, 228-229 том ІІІ).

При винесенні постанови колегія суддів керувалася наступним.

Статтею 11 ЦК України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків у даній справі є договори поставки №15 від 08.01.2014 та №22 від 01.03.2018.

Вказані правочини підпадають під правове регулювання норм ст. 712 ЦК України та статей 264-271 ГК України. В частині, що не суперечать договорам, до вказаних правочинів також застосовуються норми Цивільного кодексу України, які регулюють правила купівлі-продажу (статті 655-697 ЦК України).

Відповідно до ст. 265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

За договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму (ч.1 ст.712 ЦК України).

Згідно з ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За приписами ст.193 ГК України, ст.526 ЦК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Факт виконання позивачем своїх обов`язків за вказаними договорами підтверджуються наявними в матеріалах справи видатковими накладними за період 17.12.2015 - 07.03.2018.

Згідно з ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу (ч.1 ст. 693 ЦК України).

Як зазначалося вище, відповідач на виконання умов укладених з позивачем договорів поставки зобов`язався здійснювати оплату за обумовлений договором товар за договором №15 від 08.01.2014 протягом 30 календарних днів після отримання продукції, шляхом перерахування коштів на рахунок постачальника та 60 календарних днів за договором №22 від 01.03.2018.

Проте, свої зобов`язання щодо вчасної оплати, а також оплати продукції в повній мірі виконав неналежним чином, в результаті чого у відповідача виник борг.

Згідно з ст.599 ЦК України, ст.202 ГК України зобов`язання припиняється його виконанням, проведеним належним чином.

Колегія суддів звертає увагу на те, що зі змісту позовних вимог, заяви про зменшення позовних вимог, а також уточнень позовних вимог вбачається, що підставою позову є заборгованість, яка виникла в зв`язку із неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань щодо оплати продукції по двох договорах поставки №15 від 08.01.2014 та №22 від 01.03.2018.

Так, в процесі виконання вказаних договорів, між сторонами було підписано ряд актів звірки взаєморозрахунків, в яких було відображено заборгованість по двох спірних договорах. Зокрема, зафіксована в акті звірки взаємних розрахунків від 31.03.2018 заборгованість відповідача перед позивачем у сумі 4 096 227,36 грн, складається із заборгованості за поставками по договору № 15 від 08.01.2014 в сумі 3 391 254,88 грн та № 22 від 01.03.2018 в сумі 704 972,48 грн (а.с. 31 том ІІ).

Таким чином, твердження скаржника про те, що у відповідача відсутня заборгованість по договору № 15 від 08.01.2014 не знайшло свого підтвердження в матеріалах справи. Доказів повного розрахунку по вказаному договору відповідачем суду не надано.

Крім того, станом на 10.09.2018 сума заборгованості ТзОВ ТВК Перша приватна броварня Для людей як для себе! перед ТзОВ «ІТАК» становила 3 707 958,00 грн, що підтверджується гарантійним листом відповідача із графіком погашення б/н від 10.09.2018 (а.с. 234 том ІІ). Даний лист додатково підтверджує факт наявності заборгованості та визнання її відповідачем.

З матеріалів справи також вбачається, що зменшення суми основного боргу за договорами № 15 та № 22 на 520 000,00 грн (з 3 510 871,90 грн до 3 050 871,90 грн, а станом на 25.03.2019 до 2 970 871,90 грн) відбулось за рахунок оплат, здійснених відповідачем у тому числі й після відкриття провадження у справі.

Так, під час розгляду справи в суді першої інстанції відповідачем в рахунок погашення боргу було сплачено 480 000,00 грн, що підтверджується довідкою ПАТ Ощадбанк від 22.03.2019 за № 10-407 (а.с. 206-212 том ІІІ). В зв`язку з чим, провадження в цій частині позову правомірно закрито місцевим господарським судом на підставі п.2 ч. 1 ст. 231 ГПК України.

Таким чином, станом на 25.03.2019 загальна сума основного боргу підтверджується актами звірки взаємних розрахунків та видатковими накладними, що знаходяться в матеріалах справи та становить 2 970 871,90 грн. Згідно уточнених позовних вимог вказана сума складається із заборгованості відповідача по договору поставки №15 від 08.01.2014 у розмірі 1 441 254,88 грн та по договору поставки № 22 від 01.03.2018 в розмірі 1 529 617,02 грн (а.с. 228-229 том ІІІ).

В свою чергу відповідачем належних та допустимих доказів оплати вказаної суми суду не представлено.

Зважаючи на підтверджений доказами факт прострочення відповідачем оплати вартості поставленої продукції, порушене право позивача в заявленій сумі боргу (2 970 871,90 грн) підлягає захисту шляхом стягнення цієї суми в примусовому порядку.

Водночас, ст. 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно ст.ст.610, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до п.6.2 договорів за порушення покупцем п.2.2 договору останній сплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочення, до повного виконання зобов`язань, але в межах строків, передбачених чинним законодавством України.

Пунктом 6.3 договору № 22 сторонами встановлено, що у разі прострочення виконання грошового зобов`язання покупцем, він на вимогу постачальника зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та 3% річних від простроченої суми. Аналогічна правова норма передбачена сторонами також у договорі №15 від 08.01.2014.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань за спірними договорами, позивачем згідно поданого розрахунку, заявлено до стягнення 169 356,49 грн 3% річних, 668 866,14 грн - втрат від інфляції та 347 053,39 грн пені (а.с.228-239 том ІІІ).

Статтею 257 ЦК України передбачено загальну позовну давність тривалістю у три роки.

Згідно ст.253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Відповідно до ч.6 ст.232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена ч.2 ст.625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення їх сплати. Право на позов про стягнення таких виникає з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення та обмежується останніми трьома роками, які передували подачі позову.

Крім цього, суд звертає увагу позивача на те, що день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних нарахувань та пені.

Суд першої інстанції, здійснивши власний перерахунок заявлених до стягнення сум у відповідності до вимог законодавства, з урахуванням норм щодо перебігу строків, моменту виникнення прострочення виконання зобов`язання та заявленого позивачем періоду, виявив невірність їх розрахунку щодо визначення кількості прострочених днів з оплати, відтак дійшов висновку, що до стягнення підлягає 165 525,68 грн - 3% річних, 635 257,61 грн - втрат від інфляції та 347 053,39 грн. пені. В решті стягнення інфляційних втрат на суму 33 608,53 грн та 3 % річних на суму 3 830,81 грн відмовлено, як такі, що безпідставно нараховані.

Перевіривши розрахунок господарського суду, колегія суддів визнає його обґрунтованим, а відтак позовні вимоги в цій частині такими, що правомірно задоволені в розмірі 165 525,68 грн - 3% річних, 635 257,61 грн - втрат від інфляції та 347 053,39 грн. пені, а врешті правомірно відмовлено.

Оскільки, як зазначалося вище, відповідачем не представлено доказів повної оплати заборгованості по договору №15 від 08.01.2014, тому твердження скаржника про безпідставне нарахування йому 165 525,68 грн - 3% річних, 635 257,61 грн інфляційних втрат є необґрунтованими.

Щодо посилання відповідача на сплив строку позовної давності, то колегія суддів звертає увагу на те, що матеріали справи містять акти звірки взаємних розрахунків, підписані обома сторонами та скріплені печатками сторін, які свідчать про вчинення відповідачем дій щодо визнання ТзОВ ТВК Перша приватна броварня Для людей - як для себе! наявності заборгованості за спірними договорами поставки. Зазначені обставини свідчать про переривання строку позовної давності, оскільки його перебіг розпочався заново.

Щодо тверджень скаржника про те, що уточнення позовних вимог по своїй суті є заявленням позивачем нових позовних вимог, суд зазначає таке.

Відповідно до ст. 14 ГПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до ч.3 ст.46 ГПК України передбачено, що до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви.

Суд звертає увагу, що під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Відтак зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача.

Предметом позову в даній справі є стягнення грошових коштів, заявлених у зв`язку з невиконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань за договорами поставки. Підставою позову, згідно з позовною заявою, зазначалось невиконання умов договору №15 від 08.01.2014 та №2 від 01.03.2018.

Суд звертає увагу на те, що зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, нова вимога - це доповнення позовних вимог ще однією додатковою вимогою, якої не існувало.

Розглянувши заявлене пояснення, господарський суд зазначив, що таке уточнення позовних вимог не є новою позовною вимогою, оскільки вказана заборгованість була включена в предмет позову, проте була відображена як заборгованість за договором №22 від 01.03.2018 з причин помилкового зарахування здійснених відповідачем оплат в повне покриття заборгованості за договором №15 від 08.01.2014, в результаті чого позивачем було зазначено більший розмір заборгованість за договором №22 від 01.03.2018 та відсутність такого за договором №15 від 08.01.2014. За своєю правовою природою подане пояснення (уточнення позовних вимог) є заявою про зміну підстав позову. За межі заявлених позовних вимог позивач не вийшов, тому твердження відповідача про заявлення нової позовної вимоги є необґрунтованим.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою суду від 11.03.2019 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті, судове засідання з розгляду справи по суті призначено на 20.03.2019 (а.с. 178-179 том ІІІ).

20.03.2019 в судовому засідання оголошено перерву до 26.03.2019 (а.с. 197-199 том ІІІ).

26.03.2019 ухвалою суду було прийнято рішення про повернення до розгляду справи у підготовчому провадженні (а.с. 219-222 том ІІІ). Зі змісту вказаної ухвали вбачається, що суд з метою справедливого та неупередженого вирішення даного спору, з огляду на встановлення фактичних обставин, що мають значення для розгляду даної справи та необхідність дослідження поданих сторонами доказів, враховуючи характер спору, а також норми ч.1 ст.33 ГПК України, суд вирішив повернутися до розгляду справи у підготовчому провадженні та про призначення колегіального розгляду справи.

Відповідно до ч.5, ч.6, ст. 216 ГПК України, якщо розгляд справи було відкладено, суд продовжує провадження у справі зі стадії, на якій розгляд справи було відкладено. Якщо в судовому засіданні було оголошено перерву, провадження у справі після її закінчення продовжується зі стадії, на якій було оголошено перерву.

Проаналізувавши протоколи судових засідання від 11.03.2019, 20.03.2019, 26.03.2019 та вказані вище ухвали суду, колегія суддів зазначає, що судом першої інстанції не було розпочато судове засідання по суті.

Таким чином, судом першої інстанції не було порушення процесуальні норми права щодо прийняття до розгляду заяв про зменшення позовних вимог та пояснень щодо уточнення позовних вимог, оскільки такі були подані ще під час підготовчого засідання.

Таким чином, матеріали справи свідчать про те, що, приймаючи рішення про часткове задоволення позову, місцевий господарський суд всебічно, повно і об`єктивно дослідив матеріали справи в їх сукупності, дав вірну юридичну оцінку обставинам справи та прийняв рішення, яке відповідає вимогам закону та обставинам справи.

Твердження скаржника про порушення і неправильне застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, не знайшло свого підтвердження, в зв`язку з чим підстави для зміни чи скасування законного та обґрунтованого судового рішення відсутні.

Приписами ст. 13 ГПК України визначено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Дана норма кореспондується зі ст. 46 ГПК України, в якій закріплено, що сторони користуються рівними процесуальними правами.

Згідно зі ст. ст. 73,74,77 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Частиною 1 ст. 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безсторонньому дослідженні наявних у справі доказів.

Однак, апелянтом всупереч вищенаведеним нормам права, не подано доказів, які б спростували факти, викладені в позовній заяві, а доводи, наведені в апеляційній скарзі, не спростовують правомірність висновків, викладених в оскаржуваному рішенні суду першої інстанції.

В свою чергу позивачем належним чином підтверджено свої доводи.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що рішення місцевого господарського суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Оскільки, апеляційна скарга до задоволення не підлягає, то відповідно понесені судові витрати на сплату судового збору за подання апеляційної скарги залишається за скаржником.

Керуючись, ст.ст. 269, 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Західний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ :

1. Рішення Господарського суду Львівської області від 18.04.2019 у справі № 914/2308/18 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

2. Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги залишити за скаржником.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку в строки, передбаченні ст.288 ГПК України.

4. Справу повернути до Господарського суду Львівської області.

Веб-адреса Єдиного державного реєстру судових рішень, розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет: http://reyestr.court.gov.ua/.

Головуючий суддя Н.М. Кравчук

судді М.Б. Желік

Б.Д. Плотніцький