УХВАЛА

05 серпня 2019 року Справа № 913/419/19

Провадження №19/913/419/19

Суддя Косенко Т.В., розглянувши матеріали

за позовом Заступника керівника Старобільської місцевої прокуратури (вул.Монастриська, б.15, м.Старобільськ Луганської області) в інтересах держави в особі

позивача - Державної служби України з безпеки на транспорті (пр.Перемоги, б.14, м.Київ, 01135)

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Зліт» (вул.Торосяна, б.136, смт Біловодськ Луганської області, 92800)

про стягнення 4 242 грн 90 коп.,

в с т а н о в и в:

Заступник керівника Старобільської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Державної служби України з безпеки на транспорті звернувся до Господарського суду Луганської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Зліт» на користь Державного бюджету України плати за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, у сумі 4 242 грн 90 коп.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що посадовими особами Управління Укртрансбезпеки у Харківській області 22.06.2018 на пункті габаритно-вагового контролю на автодорозі М-03 «Київ-Харків-Довжанський» 471 км, проведено габаритно-ваговий контроль вантажного автомобіля марки RENAULT PREMIUM HR 400 з реєстраційним номером НОМЕР_1 з причепом марки TRAILOR S 383 EL 1С з реєстраційним номером НОМЕР_2 , право власності на які зареєстровано за ОСОБА_1 , та які надані в оренду за договором найму транспортних засобів Товариству з обмеженою відповідальністю «Зліт» від 19.05.2015 строком на 5 років.

У ході габаритно-вагового контролю встановлено, що фактичне навантаження на строєну вісь транспортного засобу з причепом становить 22,750 т, що на 750 кг перевищує допустиму вагу.

У зв`язку з викладеним відповідачу нараховано плату за проїзд великовагових та великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування з перевищенням нормативів вагових параметрів в розмірі 139,8 євро, що еквівалентно 4 242 грн 90 коп.

Заступником керівника Старобільської місцевої прокуратури підставою звернення з даним позовом в інтересах держави в особі Державної служби України з безпеки на транспорті визначено те, що позивач самоусунувся від виконання покладених на нього завдань щодо захисту інтересів держави в частині стягнення з відповідача збитків та відсутністю у Державної служби України з безпеки на транспорті коштів на сплату судового збору.

Відповідно до ч.1 ст.162 Господарського процесуального кодексу України у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування.

Згідно з п.5 ч.3 ст.162 Господарського процесуального кодексу України позовна заява повинна містити виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; правові підстави позову.

Також відповідно до ч.5 ст.162 Господарського процесуального кодексу України у разі пред`явлення позову особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, в заяві повинні бути зазначені підстави такого звернення. З даним приписом узгоджується вимога ч.4 ст.53 Господарського процесуального кодексу України, яка передбачає, що прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу. Частиною 5 ст.53 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що у разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача.

Процесуальні норми щодо представництва прокурором інтересів держави в суді також містяться у ст.23 Закону України «Про прокуратуру», яка передбачає, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

У першому випадку прокурор набуває право на представництво, якщо відповідний суб`єкт владних повноважень не здійснює захисту або здійснює неналежно.

«Не здійснення захисту» виявляється в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень - він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається.

«Здійснення захисту неналежним чином» виявляється в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, але яка є неналежною.

«Неналежність» захисту може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який серед іншого включає досудове з`ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача.

При цьому захищати інтереси держави повинні, насамперед, відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який, всупереч вимог закону, не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом і які є підставами для звернення прокурора до суду. Прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави.

При цьому, суд зауважує, що згідно з абз.4 п.1 постанови Кабінету Міністрів України від 10.09.2014 №442 «Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади», утворено Державну службу України з безпеки на транспорті, реорганізувавши шляхом злиття Державну інспекцію з безпеки на морському та річковому транспорті та Державну інспекцію з безпеки на наземному транспорті.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 №103 затверджено Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, п.1 якого вказано, що Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті та у сфері безпеки на морському та річковому транспорті (крім сфери безпеки мореплавства суден флоту рибного господарства).

Основними завданнями Укртрансбезпеки, зокрема, є реалізація державної політики з питань безпеки на автомобільному транспорті загального користування (далі - автомобільний транспорт), міському електричному, залізничному транспорті та у сфері безпеки на морському та річковому транспорті (п.4 Положення).

Згідно з пп.пп.15, 27 п.5 Положення Укртрансбезпека відповідно до покладених на неї завдань здійснює габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування, а також здійснює нарахування, вживає заходів щодо стягнення плати за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, під час здійснення габаритно-вагового контролю.

Укртрансбезпека здійснює свої повноваження безпосередньо, через утворені в установленому порядку територіальні органи (п.8 Положення №103).

Пунктом 26 Порядку здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №879 від 27.06.2007 «Про заходи щодо збереження автомобільних доріг загального користування» передбачено, що кошти, стягнені за проїзд автомобільними дорогами загального користування великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів, спрямовуються в установленому порядку до державного бюджету.

Постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 №320 внесено зміни до пп.27 п.5 Положення №103, якими після слова нарахування доповнено словами: «вживає заходів щодо стягнення», які набрали чинності 03.05.2018.

Відповідно до ст.28 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади» міністерства, інші центральні органи виконавчої влади та їх територіальні органи звертаються до суду, якщо це необхідно для здійснення їхніх повноважень у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.

Відповідно до інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Державна служба України з безпеки на транспорті є органом державної влади.

Отже, відповідно до пп.27 п.5 Положення №103, саме Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) здійснює нарахування, вживає заходів щодо стягнення плати за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, під час здійснення габаритно-вагового контролю.

Враховуючи п.1, пп.27 п.5 Положення №103, норми Закону України «Про автомобільний транспорт», інших підзаконних нормативно-правових актів про автомобільний транспорт, Державна служба України з безпеки на транспорті має можливість та підстави на стягнення плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автодорогами загального користування, що випливає з покладених на неї завдань щодо державного контролю за додержанням вимог законодавства про автомобільний транспорт.

Більше того, саме лише посилання в заяві на те, що уповноважений орган не здійснює або неналежним чином здійснює відповідні повноваження, для прийняття заяви для розгляду недостатньо. У такому разі прокурор повинен надати належні та допустимі докази відповідно до вимог процесуального закону (наприклад, внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань про вчинене кримінальне правопорушення на підставі статті 367 Кримінального кодексу України (службова недбалість); вирок суду щодо службових осіб; докази накладення дисциплінарних стягнень на державних службовця, які займають посаду державної служби в органі державної влади та здійснює встановлені для цієї посади повноваження, за невиконання чи неналежне виконання службових обов`язків тощо).

Заступником керівника Старобільської місцевої прокуратури у порушення викладених приписів законодавства до позовної заяви не надані належні та допустимі докази відповідно до вимог процесуального закону щодо нездійснення або неналежного здійснення повноважень Державною службою України з безпеки на транспорті у спірних правовідносинах.

Відповідно до ч.1 ст.174 Господарського процесуального кодексу України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 162, 164, 172 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Отже, вказані недоліки позовної заяви від 24.07.2019 №01/406-942вих19 заступника керівника Старобільської місцевої прокуратури є підставою для залишення її без руху.

Згідно з ч.2 ст.174 Господарського процесуального кодексу України в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити).

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про необхідність залишення позовної заяви від 24.07.2019 №01/406-942вих19 заступника керівника Старобільської місцевої прокуратури без руху з наданням заявникові 10 днів з дня вручення даної ухвали для усунення наведених недоліків.

Заявнику в указаний строк слід надати суду заяву про усунення недоліків, а саме надати докази нездійснення або неналежного здійснення повноважень Державною службою України з безпеки на транспорті у спірних правовідносинах.

Керуючись ст.ст.162, 164, 174, 232, 233, 234 Господарського процесуального кодексу України, суд

у х в а л и в:

1. Позовну заяву від 24.07.2019 №01/406-942вих19 заступника керівника Старобільської місцевої прокуратури залишити без руху.

2. Надати заступнику керівника Старобільської місцевої прокуратури 10 днів з дня вручення даної ухвали для усунення недоліків позовної заяви та подання до суду заяви про усунення недоліків.

3. Роз`яснити заступнику керівника Старобільської місцевої прокуратури, що якщо заявник позову усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, вона вважається поданою у день первинного її подання до господарського суду та приймається до розгляду (ч.3 ст.174 Господарського процесуального кодексу України); якщо заявник позову не усунув недоліків позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається особі, що звернулася із позовною заявою (ч.4 ст.174 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ч.2 ст.235 Господарського процесуального кодексу України ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суд доводить до відома учасників судового процесу, що вони можуть отримувати інформацію у справі, що розглядається за офіційною вебадресою сторінки на офіційному вебпорталі судової влади України - https://court.gov.ua/fair/

Суддя Т.В. Косенко