ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
УХВАЛА

"29" липня 2019 р. Справа № 922/3839/13

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Байбака О.І.

при секретарі судового засідання: Косенко К.Д.

розглянувши заяву Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "ПриватБанк" (вх. № 17514 від 19.07.2019) про видачу дубліката наказу та поновлення строку на подання виконавчого документу у справі

за позовом Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "ПриватБанк", м. Київ
до Фізичної особи-підприємця Орлова Сергія Вікторовича, смт. Печеніги, Харківська обл.
про стягнення 67966,84 грн.
за участю представників сторін:

стягувача - не з`явився;

боржника - не з`явився.

ВСТАНОВИВ:

В провадженні господарського суду Харківської області перебувала справа № 922/3839/13 за позовом Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "ПриватБанк" до Фізичної особи-підприємця Орлова Сергія Вікторовича про стягнення 67966,84 грн.

Рішенням господарського суду Харківської області від 10.10.2013 у справі № 922/3839/13, позовні вимоги задоволено повністю та стягнуто з Фізичної особи-підприємця Орлова Сергія Вікторовича (далі за текстом - боржник) на користь Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "ПриватБанк" (далі за текстом - стягувач) заборгованість за договором № б/н від 21.03.2011 р. в розмірі 67966,84 грн. (28000,00 грн. заборгованість за кредитом; 24517,01 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 10661,83 грн. пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором; 4788,00 грн. заборгованість по комісії за користування кредитом) та 1720,50 грн. витрат по сплаті судового збору.

На виконання рішення господарського суду Харківської області від 10.10.2013 у справі № 922/3839/13 видано відповідний наказ від 25.10.2013 № 922/3839/13.

Стягувач звернувся до господарського суду Харківської області з заявою (вх. № 17514 від 19.07.2019) в якій просить суд:

1) поновити строк пред`явлення виконавчого документу № 922/3839/13 від 25.10.2013, виданого господарським судом Харківської області;

2) видати дублікат виконавчого документу № 922/3839/13 від 25.10.2013, виданого господарським судом Харківської області.

Заяву мотивовано з посиланням на те, що виконавчий документ було втрачено органами ДВС при пересиланні, а його пошуки не призвели до позитивного результату.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи від 19.07.2019 визначено наступний склад суду: головуючий суддя - Байбак О.І.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 22.07.2019 зазначену заяву призначено до розгляду у судовому засіданні на 29.07.2019.

Сторони у судове засідання 29.07.2019 своїх уповноважених представників не направили, про причини неприбуття не повідомили, хоча судом вжито всіх передбачених законом заходів з метою повідомлення про час та місце розгляду заяви, а останні в розумінні ст. 120 ГПК України вважаються належним чином повідомленими про час та місце розгляду заяви.

Відповідно до ч. 2 ст. 329 ГПК України заява про поновлення пропущеного строку подається до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, і розглядається в судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Їхня неявка не є перешкодою для вирішення питання про поновлення пропущеного строку. Суд розглядає таку заяву в десятиденний строк.

Розглянувши заяву стягувача (вх. № 17514 від 19.07.2019), суд зазначає наступне:

Підпунктом 19.4. Розділу ХІ "Перехідні положення" ГПК України передбачено, що до дня початку функціонування Єдиного державного реєстру виконавчих документів у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання. Про видачу дубліката виконавчого документа постановляється ухвала у десятиденний строк із дня надходження заяви. За видачу стягувачу дубліката виконавчого документа справляється судовий збір у розмірі 0,03 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Ухвала про видачу чи відмову у видачі дубліката виконавчого документа може бути оскаржена в апеляційному та касаційному порядку.

Суд зазначає, що ГПК України не надає права відмовити в задоволенні заяви про видачу дубліката наказу з мотивів її необґрунтованості та не зобов`язує стягувача наводити причини втрати наказу. За встановлення факту невиконання судового рішення видача дубліката наказу не порушує прав боржника та не покладає на нього додаткових зобов`язань, оскільки дублікат наказу має повністю відтворювати втрачений наказ, у тому числі містити й дату його видачі. Натомість відсутність наказу у стягувача унеможливлює виконання рішення суду та порушує його права.

Водночас обов`язковою умовою видачі дубліката наказу є звернення до суду із такою заявою в межах встановленого законом строку для пред`явлення його до виконання або його поновлення за рішенням суду.

Згідно положень статті 22 Закону України "Про виконавче провадження" (в редакції, чинній на день видачі наказу - 25.10.2013) виконавчі документи можуть бути пред`явлені до виконання протягом одного року.

Наказ господарського суду Харківської області від 25.10.2013 на примусове виконання рішення у справі № 922/3839/13 був дійсний для пред`явлення до виконання до 26.10.2014.

На підставі вказаних положень та наданих документів, суд встановив, що заявник звернувся до суду із заявою про видачу дублікату наказу з пропуском строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Клопотання стягувача про поновлення строку для пред`явлення виконавчого документу № 922/3839/13 від 25.10.2013 до виконання не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

В обґрунтування причин пропуску строку пред`явлення виконавчого документу до виконання, заявник зазначає про те, що при підготовці останнього для направлення до органів ДВС виконавчий лист було втрачено. Пошуки не призвели до позитивного результату.

В якості доказу заявник надає лист Міжрайонного відділу Державної виконавчої служби по Печенізькому, Чугуївському районах та місту Чугуєву Головного територіального управління юстиції у Харківській області № 14.15-36/3311 від 18.02.2019, в якому зазначено, що 05.03.2014 виконавче провадження № 42376656 по виконанню наказу господарського суду Харківської області № 922/3839/13 було відкрито та перебувало на примусовому виконанні у ліквідованому Печенізькому районному відділі ДВС Головного територіального управління юстиції у Харківській області. Постановою державного виконавця від 03.09.2014 виконавче провадження завершено, виконавчий документ разом з копією постанови повернуто стягувачу на підставі п. 5 ч. 1 ст. 47 Закону України "Про виконавче провадження". Згідно з витягом з Єдиного реєстру боржників станом на 18.02.2019 виконавчих проваджень за наказом господарського суду Харківської області № 922/3839/13 від 25.10.2013 на виконанні в органах ДВС відсутні.

Водночас, суд критично ставиться до наведених стягувачем доводів.

Статтею 124 Конституції України передбачено, що правосуддя в Україні здійснюється виключно судами. Судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

При цьому, частиною 6 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» в нині діючій редакції передбачено, що стягувач, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення такого строку до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Водночас, ч. 1 ст. 329 ГПК України передбачено, що у разі пропуску строку для пред`явлення наказу, судового наказу до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено.

Таким чином, обов`язковою умовою для відновлення судом строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання є доведеність стягувачем належними та допустимими доказами причин поважності пропуску такого строку.

Поважними визнаються лише ті обставини, які є об`єктивно непереборними і пов`язані з дійсними істотними труднощами для вчинення процесуальних дій. При цьому, ГПК України не пов`язує право суду відновити пропущений строк з певним колом обставин, що спричинили пропуск строку. Отже, в кожному випадку суд з врахуванням конкретних обставин пропуску строку оцінює доводи, що наведені в обґрунтування заяви про відновлення строку для пред`явлення наказу до виконання, та робить мотивований висновок щодо поважності чи не поважності причин пропуску строку. Причини поважності пропуску строку для пред`явлення наказу до виконання оцінюються судом, виходячи з обґрунтування поважності цих причин, наданих доказів за правилами ст. ст. 74, 77, 78 86 ГПК України.

Відповідно до ст. 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст. 77, 78 ЦПК України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Частиною 1 ст. 74 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За змістом ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження є завершальною стадією судового провадження.

За приписами ч. 5 ст. 11 ГПК України при розгляді справ суд застосовує Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

В рішенні від 07.07.1989 у справі "Юніон Аліментаріа проти Іспанії" Європейський суд з прав людини зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Крім того, як наголошує в своїх рішеннях Європейський суд, позивач як сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки (рішення Європейського суду прав людини у справі "Каракуця проти України").

Правова природа встановлення строку звернення виконавчого документа до виконання дозволяє констатувати, що його запровадження обумовлено передусім необхідністю дотримання принципу правової визначеності, що є невід`ємною складовою верховенства права.

При цьому, правова визначеність є універсальним правовим інститутом, дія якого поширюється на такі важливі сфери правовідносин між державою та особою, як реалізація і забезпечення прав і свобод людини і громадянина, встановлення юридичної відповідальності, підстав та порядку притягнення до такої відповідальності, неприпустимість дій і бездіяльності органів влади, спрямованих на необґрунтоване обмеження прав і свобод людини.

В рішення у справі «ВАТ «Нафтова компанія Юкос» проти Росії» Європейський Суд з прав людини зазначив що строки давності, які характерні для національних правових систем Держав-учасниць, відповідають декільком цілям, в числі яких забезпечення правової визначеності та остаточності.

Таким чином, встановлення строків пред`явлення виконавчого документа до виконання у системному зв`язку з принципом правової визначеності слугує меті забезпечення передбачуваності для відповідача та інших осіб того, що зі спливом встановленого проміжку часу прийняте рішення або здійснена позивачем дія (бездіяльність) не матиме поворотної дії у часі та не потребуватиме скасування, а правові наслідки прийнятого ним рішення або вчиненої дії (бездіяльності) не будуть відмінені у зв`язку з таким скасуванням. Тобто встановлені строки пред`явлення виконавчого документа до виконання сприяють уникненню ситуації правової невизначеності щодо відповідача.

Відповідно до ч. 2 ст. 22 Конституції України при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Таким чином, боржник вправі очікувати на позитивні для нього наслідки у зв`язку з простроченням кредитора, а останній має прикласти максимуму зусиль для реалізації свого права стягнення в межах визначених законом строків у відповідності до приписів законодавства.

Разом з тим, з матеріалів даної справи вбачається, що наказ господарського суду від 25.10.2013 № 922/3839/13 із терміном пред`явлення до виконання до 26.10.2014, стягувачем було передано на примусове виконання до нині ліквідованого Печенізького районного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Харківській області. Постановою державного виконавця від 05.03.2014 відкрито виконавче провадження. Однак, постановою державного виконавця від 03.09.2014 виконавче провадження завершено, виконавчий документ разом з копією постанови повернуто стягувачу на підставі п. 5 ч. 1 ст. 47 Закону України "Про виконавче провадження".

Діючою на той час редакцією ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються зокрема пред`явленням виконавчого документа до виконання. Після переривання строку пред`явлення виконавчого документа до виконання перебіг строку поновлюється. Час, що минув до переривання строку, до нового строку не зараховується. У разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення виконавчого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення.

Таким чином, при винесенні державним виконавцем постанови від 03.09.2014 про завершення виконавчого провадження, стягувач мав право на повторне звернення з наказом про примусове виконання рішення в строк, обчислений з урахуванням вимог ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження».

Проте, як свідчать матеріали справи, стягувач протягом майже 5 років не звертався до державної виконавчої служби з підстав повторного пред`явлення наказу з терміном дії 1 рік до виконання. Належних та допустимих доказів втрати наказу господарського суду Харківської області № 922/3839/13 від 25.10.2013 суду також не надано.

Посилання стягувача на необізнаність з винесеною державним виконавцем постановою від 03.09.2014 про завершення виконавчого провадження суд вважає безпідставними, оскільки по-перше, матеріалами справи не підтверджено факт неотримання стягувачем копії відповідної постанови державного виконавця, і по-друге, ст. 12 Закону України Про виконавче провадження в редакції чинній на момент проведення виконавчих дій з виконання наказу по даній справі передбачено права стягувача, як сторони виконавчого провадження, на ознайомлення з його матеріалами та право на оскарження дій державного виконавця в разі незгоди з ними, однак, відповідних дій стягувач протягом більше ніж 4 років не вчиняв.

Матеріали справи містять запит стягувача до ДВС від 07.02.2019 року, направлений зі сплином більше ніж 4 років з моменту винесення постанови та строку пред`явлення наказу господарського суду Харківської області № 922/3839/13 від 25.10.2013 до виконання. Доказів поважності причин такої бездіяльності протягом тривалого часу стягувачем суду не надано.

Зазначене свідчить про недоведеність стягувачем причин поважності пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання, та зумовлює прийняття судом ухвали про відмову в задоволенні клопотання про його поновлення.

Разом з тим, оскільки видача дубліката виконавчого документа у відповідності до 19.4. Розділу ХІ "Перехідні положення" ГПК України пов`язується із умовою, що стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання, а строк пред`явлення наказу господарського суду Харківської області № 922/3839/13 від 25.10.2013 до виконання вже сплинув, і стягувачем не доведено причин поважності пропуску такого строку, зазначене є підставою для відмови у видачі дублікату зазначеного наказу.

Керуючись статтями 232-235, підпунктом 19.4. Розділу ХІ "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "ПриватБанк", м. Київ (вх. № 17514 від 19.07.2019) про видачу дубліката наказу та поновлення строку на подання виконавчого документу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, та може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги в порядку визначеному ст. ст. 254-259 ГПК України.

Суддя О.І. Байбак