УХВАЛА

м. Київ

24.07.2019Справа № 923/128/19

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «Херсонбуд»

до 1) Міністерства юстиції України;

2) Департаменту державної реєстрації та нотаріату Міністерства юстиції України

За участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні позивача 1. Товариства з обмеженою відповідальністю «КПД-5С»

2. Державного реєстратора відділу економічного розвитку, торгівлі та інфраструктури Білозерської районної державної адміністрації (юридичні та фізичні особи) Калугіної Ірини Олегівни

3. Приватного нотаріуса Херсонського міського нотаріального округу Козоріза Р.В.

4. Приватного підприємства «Виробнича фірма «Паритет»

5. Приватного підприємства «Будівельна компанія «Престижбуд»

6. Приватного підприємства «Приватне інженерне підприємство «Тоніка»

7. Комерційно-виробничого приватного підприємства «Продсервіс»

про визнання протиправним та скасування наказу,

та за позовом Комерційно-виробничого приватного підприємства «Продсервіс»

до 1) Міністерства юстиції України;

2) Департаменту державної реєстрації та нотаріату Міністерства юстиції України

про визнання протиправним та скасування наказу.

Господарський суд міста Києва у складі судді Спичака О.М.

за участю секретаря судового засідання

Тарасюк І.М.

Представники учасників судового процесу:

від позивача: Кізима І.В.;

від відповідача-1: не з`явився;

від відповідача -2: не з`явився;

від третьої особи 1: не з`явився;

від третьої особи 2: не з`явився;

від третьої особи 3: не з`явився;

від третьої особи 4: Коваленко І.О.;

від третьої особи 5: не з`явився;

від третьої особи 6: не з`явився;

від третьої особи 7: не з`явився;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «Херсонбуд» звернулося до Господарського суду Херсонської області з позовною заявою від 22.02.2019 року до Міністерства юстиції України та Департаменту державної реєстрації та нотаріату Міністерства юстиції України про визнання протиправним та скасування наказу Міністерства юстиції України № 3026/5 від 26.09.2017 року «Про скасування рішень державних реєстраторів».

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що оскаржуваним наказом Мін`юсту порушені права та інтереси ТОВ «Будівельна компанія «Херсонбуд» на володіння та користування належним його майном, набутим на підставі договору іпотеки. Також позивачем зазначено, що наказ Мін`юсту є незаконним та підлягає скасуванню з огляду на відсутність в діях суб`єктів державної реєстрації, рішення та дії яких скасовано, порушень законодавства України, та у зв`язку з його прийняттям не у спосіб та не в порядку, встановленому Конституцією України та іншими нормативно-правовими актами.

Ухвалою Господарського суду Херсонської області від 25.02.2019 у справі № 923/128/19 позовні матеріали у справі № 923/128/19 Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «Херсонбуд» до Міністерства юстиції України та Департаменту державної реєстрації та нотаріату Міністерства юстиції України про визнання протиправним та скасування наказу Міністерства юстиції України № 8026/5 від 26.09.2017 року «Про скасування рішень державних реєстраторів» направлено за виключною підсудністю до Господарського суду міста Києва

18.03.2019 до Господарського суду міста Києва надійшли матеріали справи № 923/128/19.

Згідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.03.2019, справу № 923/128/19 передано на розгляд судді Спичаку О.М.

Ухвалою від 25.03.2019 залишено позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «Херсонбуд» без руху.

Ухвалою від 10.04.2019 відкрито провадження у справі; постановлено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження; призначено підготовче засіданні на 15.05.2019; залучено до участі у розгляді справи в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні позивача 1. Товариство з обмеженою відповідальністю «КПД-5С», 2. Державного реєстратора відділу економічного розвитку, торгівлі та інфраструктури Білозерської районної державної адміністрації (юридичні та фізичні особи) Калугіної Ірини Олегівни , 3. Приватного нотаріуса Херсонського міського нотаріального округу Козоріза Р.В., 4. Приватного підприємства «Виробнича фірма «Паритет», 5. Приватне підприємство «Будівельна компанія «Престижбуд», 6. Приватне підприємство «Приватне інженерне підприємство «Тоніка», 7. Комерційно-виробниче приватне підприємство «Продсервіс».

02.07.2019р. до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Комерційно-виробничого приватного підприємства «Продсервіс» до Міністерства юстиції України та Департаменту державної реєстрації та нотаріату Міністерства юстиції України про визнання протиправним та скасування наказу.

Ухвалою суду від 04.07.2019 прийнято позов Комерційно-виробничого приватного підприємства «Продсервіс» до Міністерства юстиції України та Департаменту державної реєстрації та нотаріату Міністерства юстиції України про визнання протиправним та скасування наказу до спільного розгляду з первісним позовом.

23.07.2019 на електронну адресу Господарського суду міста Києва Приватним підприємством «Будівельне підприємство «Престижбуд» було направлено заяву про відвід судді Спичака О.М. від розгляду справи № 923/128/19.

В обґрунтування вказаної заяви Приватне підприємство «Будівельне підприємство «Престижбуд» посилалося на те, що суддя Спичак О.М. безпідставно затягуючи розгляд даної справи, створив для КВПП «Продсервіс» штучні умови для подання ним самостійного позову, предмет якого є повністю ідентичним позовній вимозі, заявленій у первісному позові ТОВ «БК «Херсонбуд». Також третьою особою-5 зазначено про те, що висновок судді про можливість прийняття позову Комерційно-виробничого приватного підприємства «Продсервіс» прямо суперечить вимогам встановленим у частині 2 статі 180 Господарського процесуального кодексу України, оскільки останній не виключає повністю або частково задоволення первісного позову ТОВ «БК «Херсонбуд». Крім того, заявник посилається на несиметричне ставлення судді Спичака О.М. до контролю за виконання позивачем обов`язку щодо надсилання учасникам справи копій позовної заяви з доданими до неї документами листом з описом вкладення. Так ухвалою суду від 25.03.2019 було зобов`язано позивача надати належні докази направлення позовної заяви з додатками лише на адресу відповідачів, проте не встановлено такі ж вимоги щодо надсилання позовної заяви з додатками на адреси третіх осіб.

Означені обставини, на думку заявника, викликають сумнів в неупередженості судді при розгляді спору.

Тобто, з наведеного полягає, що фактично подана третьою особою-5 заява обґрунтована непогодженням учасника справи з процесуальними рішеннями судді.

Розглянувши у судовому засіданні 24.07.2019 подану третьою особою-5 заяву, суд дійшов висновку щодо необґрунтованості заявленого відводу та наявності підстав для передачі заяви на авторозподіл для вирішення питання про відвід у відповідності до ч.3 ст.39 Господарського процесуального кодексу України. При цьому, суд зазначає наступне.

За приписами ч.1 ст.35 Господарського процесуального кодексу України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо: 1) він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу; 2) він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання, або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі; 3) він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи; 4) було порушено порядок визначення судді для розгляду справи;5) є інші обставини, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді.

Проте, за висновками суду, обставини, що наведені Приватним підприємством «Будівельне підприємство «Престижбуд», не є належними та достатніми у розумінні ст.35 Господарського процесуального кодексу України для того щоб вважати, що суддя Спичак О.М. не може розглядати справу № 923/128/19 та підлягає відводу.

Суд звертає увагу Приватного підприємства «Будівельне підприємство «Престижбуд» на те, що згідно ч.4 ст.35 Господарського процесуального кодексу України незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

В контексті означеного суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що у ч.1 ст.6 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» вказано, що суди здійснюють правосуддя на основі Конституції і законів України та на засадах верховенства права.

Одночасно, ст.15 Кодексу суддівської етики також визначено, що неупереджений розгляд справ є основним обов`язком судді.

Згідно ч.1 ст.3 Господарського процесуального кодексу України судочинство в господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Частиною 3 ст.2 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що основними засадами (принципами) господарського судочинства є: 1) верховенство права; 2) рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; 3) гласність і відкритість судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; 4) змагальність сторін; 5) диспозитивність; 6) пропорційність; 7) обов`язковість судового рішення; 8) забезпечення права на апеляційний перегляд справи; 9) забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у визначених законом випадках; 10) розумність строків розгляду справи судом; 11) неприпустимість зловживання процесуальними правами; 12) відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Тобто, нормами чинного законодавства визначено засади та окремі механізми реалізації прав всіх учасників судового процесу, в тому числі, забезпечення права на апеляційне та касаційне оскарження судових рішень, що може бути реалізовано у передбаченому чинним господарським процесуальним законодавством порядку у разі непогодження з процесуальними рішеннями судді.

За висновками суду, посилання третьої особи-5 на прийняття суддею Спичаком О.М. до спільного розгляду з первісним позовом позову Комерційно-виробничого приватного підприємства «Продсервіс» до Міністерства юстиції України та Департаменту державної реєстрації та нотаріату Міністерства юстиції України про визнання протиправним та скасування наказу є безпідставними та ніяким чином не вказує на його упередженість.

Стосовно тверджень заявника про безпідставне затягування розгляду справи № 923/128/19, то судом зазначається наступне.

Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950р., Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції» Україна повністю визнає на своїй території дію приписів Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо визнання обов`язковою і без укладення спеціальної угоди юрисдикцію Суду в усіх питаннях, що стосуються її тлумачення і застосування.

Водночас ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий розгляд його справи.

Одночасно, застосовуючи відповідно до ч.1 ст.11 Господарського процесуального кодексу України, ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справи ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989р. Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі «Смірнова проти України»).

Отже, у даному випадку, за висновками суду, твердження третьої особи-5 про безпідставне затягування розгляду справи є необґрунтованими та такими, що ніяким чином не вказують на наявність підстав для відводу судді від розгляду спору.

Стосовно тверджень заявника про несиметричне ставлення судді Спичака О.М. до контролю за виконання позивачем обов`язку надсилання учасникам справи копій позовної заяви з доданими до неї документами, суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 12 Висновку № 1 (2001) Консультативної ради європейських суддів для Комітету міністрів Ради Європи про стандарти незалежності судових органів та незмінюваність суддів, передбачено, що незалежність судової влади означає повну неупередженість із боку суддів. При винесенні судових рішень щодо сторін у судовому розгляді судді повинні бути безсторонніми, вільними від будь-яких зв`язків, прихильності чи упередження, що впливає або може сприйматися як таке, що впливає, на здатність судді приймати незалежні рішення. У цьому випадку незалежність судової влади є втіленням загального принципу: «Ніхто не може бути суддею у власній справі». Значення цього принципу виходить далеко за конкретні інтереси певної сторони у будь-якій суперечці. Судова влада повинна користуватися довірою не тільки з боку сторін у конкретній справі, але й з боку суспільства в цілому. Суддя повинен не тільки бути реально вільним від будь-якого невідповідного упередження або впливу, але він або вона повинні бути вільними від цього й в очах розумного спостерігача. В іншому випадку довіра до незалежності судової влади буде підірвана.

Одночасно, ст.15 Кодексу суддівської етики також визначено, що неупереджений розгляд справ є основним обов`язком судді. Суддя має право заявити самовідвід у випадках, передбачених процесуальним законодавством, у разі наявності упередженості щодо одного з учасників процесу, а також у випадку, якщо судді з його власних джерел стали відомі докази чи факти, які можуть вплинути на результат розгляду справи. Положення зазначеної коментованої статті випливають з принципу об`єктивності, визначеному у Бангалорських принципах поведінки суддів, відповідно до якого об`єктивність судді є необхідною умовою для належного виконання ним своїх обов`язків. Вона проявляється не тільки у змісті винесеного рішення, а й в усіх процесуальних діях, що супроводжують його прийняття.

Відповідно до Бангалорських принципів поведінки суддів, які схвалено Резолюцією Економічної та Соціальної Ради ООН 27.07.2006р. №2006/23 від 19.05.2006р., незалежність судових органів є передумовою забезпечення правопорядку та основною гарантією справедливого вирішення справи в суді. Отже, суддя має відстоювати та втілювати в життя принцип незалежності судових органів в його індивідуальному та колективному аспектах.

Пунктом 1.1 Бангалорських принципів поведінки суддів передбачено, що суддя повинен здійснювати свою судову функцію незалежно, виходячи виключно з оцінки фактів, відповідно до свідомого розуміння права, незалежно від стороннього впливу, спонукання, тиску, загроз чи втручання, прямого чи опосередкованого, що здійснюється з будь-якої сторони та з будь-якою метою. Одночасно, вказаними Принципами унормовано, що об`єктивність судді є необхідною умовою для належного виконання ним своїх обов`язків. Вона проявляється не тільки у змісті винесеного рішення, а й в усіх процесуальних діях, що супроводжують його прийняття.

Згідно п.п.2.1, 2.2 Бангалорських принципів поведінки суддів при виконанні своїх обов`язків суддя вільний від будь-яких схильностей, упередженості чи забобонів. Поведінка судді в процесі засідання та за стінами суду має сприяти підтримці та зростанню довіри суспільства, представників юридичної професії та сторін у справі до об`єктивності суддів та судових органів.

Тобто, з наведеного у сукупності полягає, що неупереджений розгляд справи є однією з найголовніших засад здійснення господарського судочинства, а також основоположним правом особи, що передбачено ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

До того ж, нормами чинного законодавства визначено засади та окремі механізми реалізації прав всіх учасників судового процесу, в тому числі, забезпечення права на апеляційне та касаційне оскарження судових рішень, що може бути реалізовано у передбаченому чинним господарським процесуальним законодавством порядку у разі непогодження з процесуальними рішеннями судді.

Слід зауважити, що згідно з ч.ч.1-3 ст.13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Аналогічна норма міститься у ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України.

Принцип змагальності процесу означає, що кожній стороні повинна бути надана можливість ознайомитися з усіма доказами та зауваженнями, наданими іншою стороною, і відповісти на них (п. 63 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїс-Матеос проти Іспанії» від 23 червня 1993 р.).

Захищене статтею 6 Європейської конвенції з прав людини право на справедливий судовий розгляд також передбачає право на змагальність провадження. Кожна сторона провадження має бути поінформована про подання та аргументи іншої сторони та має отримувати нагоду коментувати чи спростовувати їх.

Дія принципу змагальності ґрунтується на переконанні: протилежність інтересів сторін найкраще забезпечить повноту матеріалів справи через активне виконання сторонами процесу тільки їм притаманних функцій. Принцип змагальності припускає поєднання активності сторін у забезпеченні виконання ними своїх процесуальних обов`язків із забезпеченням судом умов для здійснення наданих їм прав.

До того ж, суд зазначає, що однією з засад здійснення господарського судочинства у відповідності до ст.2 Господарського процесуального кодексу України є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом

Принцип рівності сторін у процесі - у розумінні «справедливого балансу» між сторонами - вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.33 Рішення віл 27.10.1993р. Європейського суду з прав людини у справі «Домбо Бегеер Б.В. проти Нідерландів»).

У п.26 рішення від 15.05.2008р. Європейського суду з прав людини у справі «Надточій проти України» суд нагадує, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище у порівнянні з опонентом.

Тобто, суд звертає увагу, що суб`єктний склад учасників судового процесу ніяким чином не впливає на правову позицію суду у певному спорі, не нівелює принципу рівності та змагальності сторін, та не вказує на наявність підстав для відводу судді, оскільки рішення приймається за наслідками оцінки саме доказів та обставин по кожній справі окремо та ніяким чином не залежить від складу учасників справи.

Також, судом зазначається, що ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.03.2019 суд не зобов`язував позивача надсилати на адреси третіх осіб копії позовної заяви з доданими до неї документами з огляду на те, що на момент винесення зазначеної ухвали суду останні ще не були учасниками судового процесу. Також судом зазначається, що позивачем до позовної заяви були додані докази направлення на адреси третіх осіб копії позовної заяви з додатками на 39 аркушах.

За таких обставин, виходячи з наведеного вище, суд дійшов висновку про необґрунтованість заявленого третьою особою-5 відводу, та необхідність передачі заяви Приватного підприємства «Будівельне підприємство «Престижбуд» про відвід судді Спичака О.М. для визначення судді в порядку, встановленому частиною першою статті 32 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись приписами ст.ст.32, 39, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України,

УХВАЛИВ:

1. Заяву Приватного акціонерного товариства «Будівельна компанія «Престижбуд» про відвід судді Спичака О.М. від розгляду справи № 923/128/19 передати для визначення судді в порядку, встановленому частиною першою статті 32 Господарського процесуального кодексу України.

2. Згідно ч.1 ст.235 Господарського процесуального кодексу України дана ухвала набирає законної сили негайно після її оголошення та оскарженню не підлягає.

Повний текст рішення складено та підписано 25.07.2019

Суддя Спичак О.М.