РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

21.07.2019Справа № 910/6211/19
Суддя Господарського суду міста Києва Підченко Ю.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом доТовариства з обмеженою відповідальністю "Правова організація "Захист" Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче комерційне підприємство "Дніпробудпроект"
про стягнення 50 000, 00 грн.
Суддя Підченко Ю.О.
Без повідомлення (виклику) учасників справи
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Правова організація "Захист" (надалі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовними вимогами до Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче комерційне підприємство "Дніпробудпроект" (надалі - відповідач) про стягнення грошових коштів в сумі 50 000, 00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем безпідставно не здійснено ні поставки, ні повернення коштів, незважаючи на неодноразові звернення і вимоги зі сторони позивача.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.05.2019 відкрито провадження у справі та вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

При цьому, ухвала суду була надіслана за адресами позивача та відповідача, які містяться у позовній заяві та у єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Заперечень щодо розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження від Сторін до суду не надходило та про розгляд справи судом Сторони були повідомлені належним чином.

Окрім того, суд зазначає, що процесуальні документи щодо розгляду спору у даній справі офіційно оприлюднені у Єдиному державному реєстрі судових рішень - www.reyestr.court.gov.ua, та знаходяться у вільному доступі.

Між тим, відповідно до ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України), у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Так, оскільки відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву, справа розглядається за наявними матеріалами у відповідності до приписів ч. 9 ст. 165 та ч. 2 ст. 178 ГПК України.

Також, розглядаючи дану справу, суд, з урахуванням ч. 2 ст. 11 ГПК України та ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" приймає до уваги припис ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою закріплене право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

10.01.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче комерційне підприємство "Дніпробудпроект" (за договором - Продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Правова організація "Захист" (за договором - Покупець) укладений договір поставки № 0000037 (надалі - Договір), за умовами якого (п. 1.1. Договору) Продавець зобов`язується поставити (передати) Покупцеві лакофарбову продукцію (надалі - Товар) для використання його у підприємницькій діяльності, а Покупець зобов`язується прийняти та оплатити Товар на умовах, в строки та порядку, що визначаються цим Договором і чинним законодавством України.

Згідно п. 1.2 Договору, кількість товару, його найменування, ціна за одиницю зазначається в рахунках-фактурах та/або видаткових накладних, які є невід`ємною частиною цього Договору.

Пунктом 2.1. Договору визначено, що ціна товару визначається за кожну партію окремо в рахунках-фактурах та/або видаткових накладних, що виставляються Покупцеві.

Розрахунки здійснюються шляхом безготівкового перерахування грошової суми, зазначеної в п. 2.1. Договору на поточний рахунок Продавця на протязі трьох календарних днів з моменту підписання Специфікації, якщо про інше не буде окремої домовленості Сторін (п. 2.2. Договору).

При цьому, за умовами п. п. 3.1, 3.2 Договору, приймання-передача Товару Продавцем здійснюється на підставі Довіреності Покупця з підписанням та передачею видаткових накладних. Передача товару здійснюється у відповідності з накладними та Довіреностями на отримання Товару у місці знаходження Продавця, яке вказано у цьому Договорі.

Так, за своєю правовою природою укладений між позивачем та відповідачем договір є договором поставки. Сторони досягли всіх суттєвих умов відносно вказаного виду договору, а тому відповідно до вимог ст. ст. 638, 712 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та ст. ст. 179, 180, 265 Господарського кодексу України (далі - ГК України) та є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов`язань, а саме майново-господарських зобов`язань згідно зі ст. ст. 173, 174, 175 ГК України (ст. ст. 11, 202, 509 ЦК України) і відповідно до ст. 629 ЦК України та є обов`язковим для виконання сторонами.

При цьому, позивачем надано суду копії сформованих відповідачем рахунків на оплату №0062 від 29.01.2019 на суму 698 500,00 грн., №0064 від 29.01.2019 на суму 13 890,08 грн. та №0066 від 30.01.2019 на суму 78 109,92 грн., а також копії платіжних доручень №802 від 06.02.2019 на суму 92 000,00 грн., №794 від 06.02.2019 на суму 50 000,00 грн., №796 від 06.02.2019 на суму 127 500,00 грн., №798 від 07.02.2019 на суму 200 000,00 грн. та №797 від 07.02.2019 на суму 321 000,00 грн. на підтвердження оплати вказаних рахунків відповідача.

Водночас, позивач вказує на те, що станом на день подачі позовної заяви відповідачем безпідставно не здійснено ні поставки, ні повернення коштів та не зважаючи на неодноразові звернення і вимоги зі Сторони позивача та при цьому, враховуючи правову природу спірних правовідносин, згідно з ч.2 ст. 693 ЦК України, позивач, як покупець, має право вимагати повернення суми попередньої оплати.

Так, статтею 655 ЦК України, визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Аналогічні приписи містяться в ст. 265 ГК України.

При цьому відповідно до ч.2 ст. 693 ЦК України визначено, що якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару, або повернення суми попередньої оплати.

Водночас, за приписом ч. 1 ст. 692 ЦК України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Як зазначалося вище, за умовами Договору, розрахунки за поставлений відповідачем Товар здійснюються протягом трьох календарних днів з моменту підписання Специфікації, якщо про інше не буде окремої домовленості. Водночас, доказів на підтвердження підписання такої Специфікації Сторонами суду не надано. Відтак, слід дійти висновку, що сплачені позивачем згідно виставлених відповідачем рахунків грошові кошти на загальну суму 790 050,00 грн. є за своєю правовою природою попередньою оплатою за Товар.

Разом із тим, умовами Договору Сторонами не визначено терміну,, у який відповідач зобов`язується поставити позивачеві Товар, а лише визначено порядок поставки товару - на підставі видаткових накладних та довіреностей. Натомість позивач вказує на те, що відповідно до усної домовленості між сторонами, поставка Товару повинна бути здійснена протягом кількох днів після внесення коштів.

Між тим, суд приймає до уваги, що в силу приписів ст. ст. 76, 77 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідних видаткових накладних, які з урахуванням умов Договору є належними та допустимими доказами на підтвердження факту поставки відповідачем на користь позивача Товару, суду не надано.

Так, статтями 525, 526 ЦК України, що кореспондуються за змістом з положеннями ст. 193 ГК України, передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

При цьому, приписами ст. 530 ЦК України, визначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Як вбачається із претензії вих. № 18/03- 19 від 18.03.2019, копія якої міститься в матеріалах справи, 18.03.2019 позивач звернувся до відповідача із вимогою про виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань з поставки Товару згідно оплачених позивачем рахунків на загальну суму 790 050, 00 грн.

Разом із тим, суд зауважує, що предметом позову у даній справі є вимога позивача про стягнення з відповідача частини сплаченої позивачем попередньої оплати в сумі 50 000, 00 грн. та при цьому, відповідної беззаперечної вимоги щодо повернення відповідачем суми сплаченої позивачем попередньої оплати ні в сумі 50 000, 00 грн. ні в сумі 790 050, 00 грн. претензія вих. № 18/03- 19 від 18.03.2019 не містить.

Тобто позивачем не заявлено до відповідача відповідної вимоги щодо повернення суми попередньої оплати у розумінні приписів ч. 2 ст. 693 ЦК України, а натомість заявлено вимогу щодо поставки відповідачем оплаченого позивачем Товару, відтак, слід дійти висновку щодо відсутності порушеного права позивача в частині повернення відповідачем попередньої оплати в сумі 50 000, 00 грн., за захистом якого позивач звернувся до суду із вказаним позовом.

При цьому, щодо надання оцінки наявності порушеного права позивача у даній справі, суд приймає до уваги, що при здійсненні судочинства, суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (надалі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини").

Так, відповідно до ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі "Пантелеєнко проти України" зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. При чому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права

Відтак, Держава Україна несе обов`язок перед зацікавленими особами забезпечити ефективний засіб захисту порушених прав, зокрема - через належний спосіб захисту та відновлення порушеного права. Причому обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

На це вказується, зокрема, і у пункті 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 02.11.2004 № 15-рп/2004 у справі №1-33/2004, де зазначено, що верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, яка здійснюється, зокрема і судом як основним засобом захисту прав, свобод та інтересів у державі.

Крім того, Конституційний Суд України у п. 9 мотивувальної частини рішення від 30.01.2003 № 3-рп/2003 у справі № 1-12/2003 наголошує на тому, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Відтак, правовою підставою для звернення до суду є захист порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, право на позов у особи виникає після порушення відповідачем її права, тобто захисту підлягає вже порушене право, а не те, яке може бути тільки порушено у майбутньому і щодо якого не відомо, буде воно порушено чи ні. При цьому, відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється під час розгляду справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові.

За таких обставин, оскільки позивачем не доведено того, що його права в частині повернення відповідачем попередньої оплати в сумі 50 000, 00 грн., за захистом яких позивач звернувся до суду із вказаним позовом - порушені з боку відповідача, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача грошових коштів в сумі 50 000, 00 грн є безпідставними, у зв`язку із чим у задоволенні позову слід відмовити.

Відповідно до положень статті 129 ГПК України, судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 73, 74, 76, 77, 86, 126, 129, 232, 233, 237, п. 2 ч. 5 ст. 238, ст. ст. 240, 241, 247, ч. 1 ст. 256, ст. 288 Господарського процесуального кодексу України та ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суд -

В И Р І Ш И В:

1. У задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Правова організація "Захист" відмовити в повному обсязі.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

У разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Дата складання та підписання повного тексту рішення: 26.07.2019 року.

Суддя Ю.О. Підченко