ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
====================================================================
УХВАЛА

24 липня 2019 року Справа № 915/1766/19

м. Миколаїв

Господарський суд Миколаївської області у складі судді Смородінової О.Г.,

розглянувши матеріали

заяви: Управління комунальної власності Херсонської міської ради (73000, Херсонська обл., м. Херсон, проспект Ушакова, 37; ідентифікаційний код 37465469)

про видачу судового наказу

про: стягнення з Фізичної особи-підприємця Явніченко Олександри Костянтинівни ( АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) заборгованості за договором оренди комунального майна міської територіальної громади № 1899 від 17.11.2016 у розмірі 384,17 грн, з яких: 241,67 грн - основний борг за період з червня 2017 року по листопад 2017 року; 142,50 грн - пеня за період з 25.06.2017 по 17.07.2019

В С Т А Н О В И В:

19.07.2019 управління комунальної власності Херсонської міської ради звернулось до Господарського суду Миколаївської області з заявою б/н від 18.07.2019 (вх. № 12113/19) про видачу судового наказу про стягнення з фізичної особи-підприємця Явніченко Олександри Костянтинівни суми заборгованості у розмірі основного боргу - 241,67 грн та пені - 142,50 грн, нараховану за Договором оренди комунального майна міської територіальної громади № 1899 від 17.11.2016, а також судового збору у сумі 192,10 грн.

Дослідивши матеріали заяви та додані до неї документи, суд дійшов висновку про відмову у видачі судового наказу в частині стягнення 142,50 грн пені у зв`язку з таким:

Згідно приписів ч. 1, 2 ст. 12 ГПК України, господарське судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: наказного провадження та позовного провадження (загального або спрощеного).

Наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо. Судовий наказ може бути видано за вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 152 ГПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо з моменту виникнення права вимоги пройшов строк, який перевищує позовну давність, встановлену законом для такої вимоги, або пройшов строк, встановлений законом для пред`явлення позову в суд за такою вимогою.

Таким чином, на заборгованість в розмірі 241,67 грн за період з 25.06.2017 по 17.07.2019 заявником нараховано 142,50 грн пені.

Однак, враховуючи встановлений законом спеціальний строк позовної давності в один рік, суд вбачає підстави для відмови в стягненні в порядку наказного провадження штрафних санкцій, нарахуванні яких здійснені поза строком позовної давності.

Відповідно до ст. 256 Цивільного кодексу України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог: 1) про стягнення неустойки (штрафу, пені); 2) про спростування недостовірної інформації, поміщеної у засобах масової інформації (ч.ч. 1, 2 ст. 258 ЦК України).

Таким чином, щодо вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік (п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України).

Відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Умовами укладеного сторонами Договору не передбачено збільшення періоду нарахування штрафних санкцій та збільшення позовної давності за цими вимогами.

Враховуючи викладене, з наданого заявником розрахунку вбачається, що зобов`язання на суму 241,67 грн мало бути виконано до 25.11.2017 з вказаної дати у кредитора виникло право на нарахування штрафних санкцій у вигляді пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за весь час прострочення платежу.

Таким чином, з урахуванням положень ч. 6 ст. 232 ГК України, заявник міг нараховувати пеню до 25.05.2018.

Відповідно до п. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Таким чином, оскільки нарахування пені відбувається за кожен день прострочення, позовна давність по стягненню нарахованої пені закінчується через один рік після нарахування за кожен день окремо, тобто - 25.05.2019. Тому до заявлених вимог по стягненню пені на дату звернення із заявою до суду (18.07.2019) сплив річний строк позовної давності, що у відповідності до ч. 1 ст. 152 ГПК України є підставою для відмови у видачі судового наказу в цій частині.

Приписами ч. 2 ст. 152 ГПК України визначено, що про відмову у видачі судового наказу суддя постановляє ухвалу не пізніше десяти днів з дня надходження до суду заяви про видачу судового наказу.

Частиною 2 ст.153 ГПК України передбачено, що відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 3-6 частини першої статті 152 цього Кодексу, унеможливлює повторне звернення з такою самою заявою. Заявник у цьому випадку має право звернутися з тими самими вимогами у позовному порядку.

Керуючись п.п. 5 ч. 1 ст. 152, ст. ст. 232-235 Господарського процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В:

Відмовити управлінню комунальної власності Херсонської міської ради у задоволенні заяви про видачі судового наказу в частині стягнення з фізичної особи-підприємця Явніченко Олександри Костянтинівни пені за Договором оренди комунального майна міської територіальної громади № 1899 від 17.11.2016 в розмірі 142,50 грн.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена у порядку, визначеному статтями 255, 256 і підпунктом 17.5 пункту 17 Розділу ХІ «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України.

Суддя О.Г. Смородінова