РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

23.07.2019Справа № 910/7990/19
Господарський суд міста Києва у складі судді Турчина С.О., за участю секретаря судового засідання Шкорупеєва А.Д., розглянувши матеріали господарської справи

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ГЕТЬМАН І КО"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "КОМПАНІЯ ЕЛЕКОН-МОНТАЖ"

про стягнення 18 346,23 грн.

Представники сторін:

від позивача: Рижий М.М. (довіреність № 2/1 від 30.05.19)

від відповідача: не з`явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ГЕТЬМАН І КО" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "КОМПАНІЯ ЕЛЕКОН-МОНТАЖ" про стягнення 18 346,23 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором № 3 від 03.02.2016 в частині виконання оплачених позивачем робіт, у зв`язку з чим позивач просить стягнути з відповідача невикористану суму попередньої оплати у розмірі 13 431,48 грн., а також 3 991,84 грн. інфляційних втрат та 922,91 грн. 3% річних за користування чужими грошовими коштами.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.06.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №910/7990/19/19, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін, судове засідання призначено на 23.07.2019.

У судове засідання 23.07.2019 з`явився представник позивача, позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання 23.07.2019 не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

Відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Відповідач у строк, встановлений частиною 1 статті 251 Господарського процесуального кодексу України, не подав до суду відзиву на позов, тобто не скористався наданим йому процесуальними правами, передбаченим статтею 178 Господарського процесуального кодексу України.

Про розгляд даної справи відповідач був повідомлений ухвалою суду від 24.06.2019, повернутою на адресу суду поштовим відділенням зв`язку.

Згідно із ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є: 1) день вручення судового рішення під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Зі змісту пункту 5 частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України, день невдалої спроби вручення поштового відправлення за адресою місцезнаходження відповідача, вважається днем вручення відповідачам ухвали.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що відповідач був належним чином повідомлений про розгляд справи.

Враховуючи вище наведене, суд дійшов висновку, що справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до частини другої статті 178 Господарського процесуального кодексу України.

У судовому засіданні 23.07.2019 відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши надані документи та матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

03.02.2016 між Товариством з обмеженою відповідальністю "ГЕТЬМАН І КО" (далі - замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "КОМПАНІЯ ЕЛЕКОН-МОНТАЖ" (далі - виконавець) укладено договір № 3 (далі - договір), відповідно до п. 1.1. якого замовник доручає, а виконавець зобов`язується своїми силами і засобами виконати відповідно до умов цього договору роботи з реконструкції ввідно-розподільчого пристрою на об`єкті: Ресторан «Первак» по вул. Рогнідинській, 2 в м . Києві.

Відповідно до п. 2.3 договору виконавець зобов`язується виконати всі роботи, передбачені договором, в термін: 180 календарних днів з дати підписання договору та за умови вільного доступу до об`єкта.

Згідно з п. 3.1 договору, вартість робіт, зазначених в п. 1.1 цього договору, визначається договірною ціною та кошторисом в сумі 103 396,50 грн.

Пунктом 4.2 договору встановлено, що замовник перераховує виконавцю аванс у розмірі 80 000,00 грн. на придбання електрообладнання та електротехнічних матеріалів.

Оплату фактично виконаних виконавцем робіт замовник здійснює на підставі Акту приймання виконаних будівельних робіт (ф. № КБ-2в) та довідки про вартість виконаних будівельних робіт (ф. КБ-3) протягом 5 банківських днів з дня підписання сторонами Акту приймання виконаних робіт (п. 4.2 договору).

Положеннями п. 5.1.1 договору встановлений обов`язок виконавця виконати роботи, передбачені в п. 1.1 даного договору, своєчасно, якісно та відповідно до чинних технічних норм.

Відповідно до п. 6.1 договору, виконавець розпочинає виконання робіт після отримання авансу та передачі фронту робіт.

Пунктом 14.1 договору встановлено, що договір набирає чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін і діє до 2016 року, але в будь якому разі до виконання сторонами прийнятих на себе зобов`язань відповідно до умов цього договору.

24.06.2016 на виконання умов договору, позивачем здійснено перерахування попередньої оплати у розмірі 82 717,20 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 6287 від 24.06.2016 з призначенням платежу: «оплата за реконструкцію щитової зг. дог 3 від 03.02.2016».

Відповідачем частково виконані зобов`язання за договором, зокрема виконані роботи на загальну суму 69 285,72 грн., що підтверджується Актом № 7 приймання виконаних будівельних робіт за грудень 2016 року від 30.12.2016 та довідкою про вартість виконаних будівельних робіт.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач вказує, що відповідачем в порушення визначених договором строків не виконано обумовлених договором робіт, у зв`язку із чим, позивач звернувся 06.12.2017 звернувся до відповідача із претензією, у якій просив повернуті грошові кошти, сплачені за виконання робіт, які не були виконані відповідачем, у розмірі 13 431,48 грн.

Оскільки відповідачем вимога позивач залишена без відповіді та задоволення, позивач звернувся з даним позовом до суду, та з посиланням на приписи ст.ст.193 ГК України, 525, 526, 610, 625 ЦК України просить стягнути з відповідача 13 431,48 грн. заборгованості, також 3 991,84 грн. інфляційних втрат та 922,91 грн. 3% річних.

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінюючи надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Укладений між сторонами договір № 3 від 03.02.2016 за своєю правовою природою є договором підряду.

Частиною 1 статті 837 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов`язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково (ч. 1 ст. 854 ЦК України).

Судом встановлено, що на виконання своїх зобов`язань за договором позивачем було перераховано відповідачеві 82 717,20 грн. попередньої оплати за договором, що підтверджується платіжним дорученням №6287 від 24.06.2016.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов`язковим для виконання сторонами.

Умовами п. 2.3 договору сторони погодили, що виконавець зобов`язується виконати всі роботи, передбачені договором, в термін: 180 календарних днів з дати підписання договору та за умови вільного доступу до об`єкта.

Відповідач, в порушення взятих на себе зобов`язань, лише частково виконав оплачені позивачем роботи за договором на суму 69 285,72 грн., що підтверджується Актом № 7 приймання виконаних будівельних робіт за грудень 2016 року від 30.12.2016 та довідкою про вартість виконаних будівельних робіт.

Таким чином, вартість оплачених позивачем та невиконаних відповідачем робіт становить 13 431,48 грн. (82 717,20 грн. - 69 285,72 грн. =13 431,48 грн.).

В той же час, суд зазначає, що частина 2 статті 849 ЦК України встановлює, що якщо підрядник своєчасно не розпочав роботу або виконує її настільки повільно, що закінчення її у строк стає явно неможливим, замовник має право відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків.

Відповідно до ч. 3 ст. 849 ЦК України, якщо під час виконання роботи стане очевидним, що вона не буде виконана належним чином, замовник має право призначити підрядникові строк для усунення недоліків, а в разі невиконання підрядником цієї вимоги - відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків або доручити виправлення роботи іншій особі за рахунок підрядника.

Згідно зі ст. 5 Господарського процесуального кодексу України, здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного права чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Юридичний аналіз статей 837, частин 2, 4 статті 849 ЦК України дозволяє зробити висновок про те, що договір підряду є одним з цивільно-правових договорів, який має власне правове регулювання умов його укладення та визначає особливості захисту сторонами такого договору своїх прав та інтересів у процесі його виконання. Зокрема, замовник має право відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків, якщо підрядник своєчасно не розпочав роботу або виконує її настільки повільно, що закінчення її у строк стає явно неможливим або замовник має право у будь-який час до закінчення роботи відмовитися від договору підряду, виплативши підрядникові плату за виконану частину роботи та відшкодувавши йому збитки, завдані розірванням договору.

Отже, за наявності такого чіткого законодавчого регулювання, до договору підряду не можуть застосовуватися положення інших договорів, зокрема, договору купівлі продажу на предмет можливостей повернення передоплати за договором купівлі-продажу згідно із статтею 693 ЦК України, якщо умовами укладеного договору сторони не передбачили іншого.

Таким чином, якщо спеціальними нормами законодавства передбачено певні способи захисту прав та інтересів сторін договору підряду, однак одна із сторін обрала предметом спору таку вимогу, яка не відповідає способам захисту прав та інтересів сторін за договором підряду, визначеним законодавством та не передбаченим умовами укладеного договору підряду, суд не вправі за власною ініціативою вжити інших способів захисту, оскільки це матиме наслідком втручання суду в предмет та підстави позову, їх зміну за рішенням суду, а не сторони договору.

Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд у постанові від 20.06.2019 у справі № 922/2982/18.

В даному випадку предметом спору є визначена позивачем вимога про стягнення 13 431,48 грн., як заборгованості за договором підряду, яка за своєю правовою природою є попередньою оплатою за виконання робіт.

Підставою позову позивачем визначено неналежне (з порушенням строків згідно договору) виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором № 3, а правовою складовою підстав позову є посилання позивача на порушення статей 525, 526, 530, 610 ЦК України, статті 193 ГК України.

Як встановлено судом вище, укладений між сторони договір за своєю правовою природою є договором підряду, і сторони погодили усі істотні умови такого договору, зокрема, предмет (замовник доручає, а виконавець зобов`язується своїми силами і засобами виконати відповідно до умов цього договору роботи з реконструкції ввідно-розподільчого пристрою на об`єкті: Ресторан «Первак» по вул. Рогнідинській, 2 в м. Києві), ціну (103 396,50 грн.), строк виконання робіт (80 календарних днів з дати підписання договору та за умови вільного доступу до об`єкта) та строк дії договору (моменту його підписання уповноваженими представниками сторін і діє до 2016 року, але в будь якому разі до виконання сторонами прийнятих на себе зобов`язань відповідно до умов цього договору).

Положеннями ЦК України про підряд не передбачено право замовника вимагати повернення авансового платежу, що фактично є попередньою оплатою, у разі невиконання або несвоєчасного виконання підрядником робіт.

Таким чином, суд зазначає, що у даному випадку, обраний позивачем спосіб захисту його майнових прав та інтересів (стягнення невикористаної попередньої оплати) не відповідає способам захисту, передбаченим законодавцем за договором підряду, а умовами договору підряду також не передбачено можливості повернення авансу, якщо підрядником порушено строки виконання робіт.

У спірних правовідносинах законодавцем чітко визначено правові наслідки порушення сторонами зобов`язань за договором підряду відповідно до статті 849 ЦК України, а інших способів захисту прав замовника договором підряду не передбачено.

Суд зазначає, що матеріали справи не містять жодних доказів відмови позивача від спірного договору підряду.

При цьому необхідно враховувати, що при відсутності в договорі умови про те, що закінчення строку його дії тягне припинення зобов`язань сторін за цим договором, договір вважається чинним до визначеного в ньому моменту закінчення виконання сторонами зобов`язань. При відсутності такої вказівки - момент закінчення зобов`язань визначається суттю самого зобов`язання.

Вказана позиція викладена у постанові Верховного Суду від 27.06.2018 у справі № 925/182/17.

Сторонами у договорі чітко встановлено, що в будь-якому разі договір діє до виконання сторонами прийнятих на себе зобов`язань відповідно до умов цього договору.

З урахування встановлених судом обставин, оскільки законодавством про підряд не передбачено право замовника вимагати повернення попередньої оплати, враховуючи обраний позивачем спосіб захисту та нормативно-правове обґрунтування вимог, оскільки позивач не відмовився від договору підряду, а договір продовжує свою дію в частині виконання сторонами своїх зобов`язань, у суду відсутні правові підстави для стягнення з відповідача 13 431,48 грн. як невикористаної попередньої оплати за договором підряду.

З урахуванням викладеного, суд відмовляє у задоволенні позову в частині стягнення з відповідача 13 431,48 грн., оскільки вказана сума не є заборгованістю відповідача.

Крім того, позивачем, на підставі ст. 625 ЦК України, заявлені вимоги про стягнення з відповідача 3 991,84 грн. інфляційних втрат та 922,91 грн. 3% річних.

Згідно з ч.1 ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Оскільки в процесі судового розгляду не було встановлено факту прострочення виконання відповідачем саме грошових зобов`язань перед позивачем, а вимоги про стягнення 3% річних та інфляційних втрат є похідними від вимоги про стягнення 13 431,48 грн., у якій позивачу відмовлено, то вимоги про стягнення 3% річних та інфляційних втрат також задоволенню не підлягають.

Приписами ст. ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із ст. ст. 78, 79 Господарського процесуального кодексу України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи наведене, з`ясувавши повно і всебічно обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, надавши оцінку всім аргументам учасників справи, суд дійшов висновку про необґрунтованість позову.

Підсумовуючи наведене, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "ГЕТЬМАН І КО".

Судовий збір за розгляд справи відповідно до ст. 129 ГПК України покладається на позивача.

Керуючись ст. ст. 73-74, 76-79, 86, 129, 233, 237-238, 242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення

Повний текст рішення складено та підписано: 30.07.2019.

Суддя С.О. Турчин