РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.07.2019Справа № 917/59/19
Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Трофименко Т.Ю., при секретарі судового засідання Ваховській К.А., розглянув у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговельна компанія "ЮЛіС" (36007, м. Полтава, вул. М.Бірюзова, 47-Б)

до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ВУСО" (03150, м. Київ, вул. Казимира Малевича, 31)

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Акціонерне товариство Комерційний банк "ПриватБанк" (01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1д)

про визнання випадку страховим та стягнення 611 212,87 грн.,

Представники учасників справи:

від позивача: Щербина В.Є.,

від відповідача: Винокуров О.В.,

від третьої особи: не з`явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ

Товариство з обмеженою відповідальністю "Торговельна компанія "ЮЛіС" звернулось до Господарського суду Полтавської області з позовом до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ВУСО" з позовом про визнання випадку (пожежу, що сталася у складі ТОВ "ТК "ЮЛіС" 14.06.2018) страховим та стягнення з відповідача 611 212,87 грн, з яких 577 105,17 грн - страхове відшкодування, 29 316,94 грн - інфляційні, 4 790,76 грн - 3% річних.

Позовні вимоги мотивовані необґрунтованою відмовою відповідача у виплаті страхового відшкодування позивачу за Договором добровільного страхування майна, що є предметом іпотеки (застави) № DNH0UI-246 від 25.05.2018.

Ухвалою Господарського суду Полтавської області від 24.01.2019 за вказаним позовом відкрито провадження у справі № 917/59/19, підготовче засідання призначено на 26.02.2019.

Ухвалою Господарського суду Полтавської області від 26.02.2019 продовжено строк підготовчого провадження, відкладено розгляд справи на 26.03.2019, залучено до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Акціонерне товариство Комерційний банк "ПриватБанк".

13.03.2019 через відділ діловодства суду від відповідача надійшов відзив на позов.

20.03.2019 через відділ діловодства суду від позивача надійшла відповідь на відзив.

Ухвалою Господарського суду Полтавської області від 26.03.2019 справу № 917/59/19 направлено за підсудністю до Господарського суду міста Києва.

За наслідками автоматизованого розподілу судової справи Господарського суду міста Києва справу № 917/59/19 передано до розгляду судді Трофименко Т.Ю.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.04.2019 прийнято справу № 917/59/19 до свого провадження, підготовче засідання у справі № 917/59/19 призначено на 20.05.2019.

11.05.2019 через відділ діловодства суду від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив.

В підготовче засідання 20.05.2019 з`явилися представник відповідача. Представники позивача та третьої особи в підготовче засідання не з`явилися.

В підготовчому засіданні 20.05.2019 Суд, не виходячи до нарадчої кімнати, постановив відкласти підготовче засідання на 03.06.2019.

29.05.2019 через відділ діловодства суду від відповідача надійшли додаткові пояснення по справі.

В підготовче засідання 03.06.2019 з`явилися представники сторін. Представник третьої особи в підготовче засідання не з`явився.

У підготовчому засіданні Судом вчинено всі дії, визначені частиною другою статті 182 Господарського процесуального кодексу України, необхідні для забезпечення правильного і своєчасного розгляду справи по суті.

Зважаючи на викладене, за результатами підготовчого засідання 03.06.2019 Судом постановлено ухвалу, занесену до протоколу судового засідання, про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 24.06.2019.

13.06.2019 через відділ діловодства суду від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

В судове засідання 24.06.2019 з`явилися представник позивача. Представники відповідача та третьої особи в підготовче засідання не з`явилися.

24.06.2019 Суд, не виходячи до нарадчої кімнати, постановив задовольнити клопотання відповідача про відкладення розгляду справи та відкласти розгляд справи на 03.07.2019.

В судове засідання 03.07.2019 з`явилися представники сторін. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився.

03.07.2019 Суд, не виходячи до нарадчої кімнати, постановив оголосити перерву в судовому засіданні до 22.07.2019.

18.07.2019 через відділ діловодства суду від відповідача надійшли додаткові пояснення по справі.

В судове засідання 22.07.2019 з`явилися представники сторін. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про час та місце якого був повідомлений належним чином.

Згідно з ч. 1 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

Зважаючи на те, що третю особу було належним чином повідомлено про дату, час та місце судового засідання, а її неявка не перешкоджає всебічному, повному та об`єктивному розгляду всіх обставин справи, враховуючи обмеженість процесуального строку, Суд вважає за можливе розглянути справу по суті в цьому судовому засіданні за відсутності вказаної особи.

В судовому засіданні 22.07.2019 представник позивача підтримав позов та просив його задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача заперечив проти задоволення позовних вимог, просив відмовити у їх задоволенні.

Відповідно до статті 233 Господарського процесуального кодексу України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

В судовому засіданні 22.07.2019 оголошено вступну та резолютивну частини рішення на підставі статті 240 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ

25.05.2018 між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ВУСО» (страховик), Товариством з обмеженою відповідальністю "Торговельна компанія "ЮЛіС" (страхувальник) та Публічним акціонерним товариством Комерційний банк "ПриватБанк" (вигодонабувач) укладено Договір (поліс) добровільного страхування майна № DNH0UI-246 (надалі також - Договір страхування), що є предметом іпотеки, предметом якого є майнові інтереси, що не суперечать закону, пов`язані з володінням, користуванням і розпорядженням майном, що є предметом іпотеки (застави) (надалі - застраховане майно).

Відповідно умов до розділу 5 Договору страхування: 5.1. Вид застрахованого майна - товари в обороті (папір для копіювальних машин, портфелі, рюкзаки, зошити, калькулятори); 5.2. Страхова сума - 2 326 302,61 грн; 5.3. Заставна вартість на дату укладення договору - 2 326 302,61 грн.; 5.4. Страховий тариф - 0,24%; 5.5. Стрхова премія - 5 583,13 грн; 5.6. Місце дії Договору (адреса місцезнаходження застрахованого майна) - м. Полтава, вул. Маршала Бірюзова, 47Б , нежитлові приміщення в будинку В-ІІ.

Згідно з п. 8 Договору страхування, цей договір укладено на виконання Договору застави № PLVKLOK48550/DZ від 25.05.2018, укладеного між ПАТ КБ «Приватбанк» та Страхувальником, з метою забезпечення зобов`язань за кредитним договором № № PLVKLOK48550 від 25.05.2018.

Як встановлено у п. 9.2 Договору страхування, розмір безумовної франшизи складає 3% від страхової суми.

Строк дії Договору страхування дорівнює 12-ти місяцям з 26.05.2018 по 25.05.2019. (п. 10.1 Договору страхування)

Періоди страхування - з 26.06.2018 по 25.05.2019. (п. 11.1 Договору страхування)

14.06.2018 о 17 год 40 хв у складському приміщенні на 2-му поверсі будівлі № 9 по вул. Бірюзова, 47 Б, виникла пожежа, за наслідками чого було частково знищено застраховане майно позивача за указаним Договором страхування.

14.06.2018 комісією у складі головного інспектора ВНЗС Полтавського МРУ ГУ ДСНС у Полтавській області Пругло В.О., старшого інспектора ДБЛ АРЗ СП ГУ ДСНС України у Полтавській області Дубового В.П, директора ТОВ «Центр-Інвест» Щербини Ю.Є. , слідчого СВ ВП № 1 ПВП ГУ НП України в Полтавській області Шульги Є.О., громадянина ОСОБА_2 складено Акт про пожежу.

19.06.2019 Товариство з обмеженою відповідальністю "Торговельна компанія "ЮЛіС" звернулося до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ВУСО" із заявою на виплату страхового відшкодування, в якій повідомлено про загибель застрахованого за Договором № DNH0UI-246 від 25.05.2018 майна, а саме, рюкзаків, портфелів, зошитів, що відбулося 14.06.2018 внаслідок пожежі за адресою: м . Полтава, вул. Маршала Бірюзова, 47Б.

22.06.2018 на замовлення відповідача СОД Гамідаровою Ю.П. складено Акт огляду та обстеження будівлі, будинку, споруди та встановлення стану майна.

09.07.2018 позивач звернувся до відповідача з листом № 0765 від 09.07.2018, у якому просив проінформувати про стан розгляду справи про виплату страхового відшкодування.

У відповідь на вказане звернення відповідач листом № 5802 від 20.02.2018 повідомив позивача, що страховий акт не складався, так як рішення про визнання події 14.06.2018p., страховою або нестраховою ПрАТ СК «ВУСО» не прийнято у зв`язку з відсутністю висновків пожаро-технічної експертизи, а також відсутня експертиза з визначення розміру матеріального-збитку, яка не може бути проведена до рішення по справі. Таким чином, ПрАТ СК «ВУСО» не має можливості скласти страховий у зв`язку з відсутністю документів згідно п.4.1.4 та 4.1.5 Публічного договору-оферти щодо добровільного страхування майна.

У листі від 03.09.2018 № 6985/887082 Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "ВУСО" з приводу розгляду заяви позивача від 19.06.2018 на виплату страхового відшкодування за збитки, що виникли внаслідок події, що відбулася 14.06.2018, повідомило про відмову у виплаті страхового відшкодування.

26.06.2019 позивач направив відповідачу претензію № 0862 від 25.09.2018 про виплату страхового відшкодування у розмірі 577 105,17 грн, що підтверджується фіскальним чеком та описом вкладення у цінний лист, яка залишилась без відповіді та виконання.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги, позивач зазначає, що Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "ВУСО" безпідставно та необґрунтовано відмовилось від виконання своїх грошових зобов`язань зі сплати страхового відшкодування за Договором добровільного страхування майна № DNH0UI-246 від 25.05.2018, укладеного сторонами, після настання обумовленого ним страхового випадку. У зв`язку з цим, позивач просить суд визнати випадок (пожежу, що сталася у складі ТОВ «ТК «ЮЛіС») страховим та стягнути з відповідача на користь позивача суму страхового відшкодування у розмірі 577 105,17 грн, а також інфляційні у розмірі 29 316,94 грн та 3% річних у розмірі 4 790,76 грн. у зв`язку з простроченням такої виплати.

Заперечуючи проти задоволення повних вимог, відповідач зазначає, що страховий випадок не настав внаслідок порушення позивачем Правил пожежної безпеки і виплата страхового відшкодування не повинна здійснюватись, тому відмова відповідача у цій виплаті у даному випадку є правомірною.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Суд зазначає таке.

Статтями 11, 509 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є підставою виникнення цивільних прав і обов`язків (зобов`язань), які мають виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, договору.

Згідно з приписами статей 526 Цивільного кодексу України та 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, що передбачено ст. 525 Цивільного кодексу України. Згідно з ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною 1 ст. 626 Цивільного кодексу України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 979 Цивільного кодексу України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно з ч. 1 статті 16 Закону України "Про страхування" договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

За приписами ст. 988 Цивільного кодексу України страховик зобов`язаний:

1) ознайомити страхувальника з умовами та правилами страхування;

2) протягом двох робочих днів, як тільки стане відомо про настання страхового випадку, вжити заходів щодо оформлення всіх необхідних документів для своєчасного здійснення страхової виплати страхувальникові;

3) у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.

Страхова виплата за договором особистого страхування здійснюється незалежно від сум, що виплачуються за державним соціальним страхуванням, соціальним забезпеченням, а також відшкодування шкоди.

Страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.

Страхова виплата за договором майнового страхування здійснюється страховиком у межах страхової суми, яка встановлюється у межах вартості майна на момент укладення договору;

4) відшкодувати витрати, понесені страхувальником у разі настання страхового випадку з метою запобігання або зменшення збитків, якщо це встановлено договором;

5) за заявою страхувальника у разі здійснення ним заходів, що зменшили страховий ризик, або у разі збільшення вартості майна внести відповідні зміни до договору страхування;

6) не розголошувати відомостей про страхувальника та його майнове становище, крім випадків, встановлених законом.

Договором страхування можуть бути встановлені також інші обов`язки страховика.

Згідно з ч. 2 ст. 8 та ч. 2 ст. 9 Закону України «Про страхування» страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі. Страхова виплата - грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку.

Відповідно до розділу 2 Умов добровільного страхування майна, які є Додатком № 1 до Публічного договору-оферти щодо добровільного страхування майна, (надалі також - Умови), страховим випадком визнається пошкодження або знищення Майна в результаті:

2.1.1. Безпосереднього впливу огню (пожежі, спалаху, удару блискавки, замикання електричних ланцюгів в приладах і/або проводці, вибуху нафтопродуктів, обладнання), здатного самостійно розповсюджуватися поза місцями, спеціально призначеними для його затримки;

2.1.2. Вибуху - стрімко протікаючого процесу вивільнення великої кількості енергії в обмеженому об`ємі за короткий проміжок часу, який супроводжується вивільненням великої кількості тепла і утворенням газів;

2.1.3. Стихійних лих (землетрусу, урагану, смерчу, вихору, селю, повені, обвалу, зсуву, просідання ґрунту);

2.1.4. Аварії - розповсюдження води або інших рідин у зв`язку із пошкодженням трубопроводів (водопостачання, каналізації, опалювання, паливопроводів і ін.), проникнення води і іншої рідини з інших приміщень;

2.1.5. Протиправних дій третіх осіб - крадіжки з проникненням в застраховане приміщення або в приміщення, в якому,знаходиться застраховане майно; грабежу або розбою у межах території страхування; умисного знищення або пошкодження застрахованого майна;

2.1.6. Падіння на застраховане майно пілотованих об`єктів, що, літають, або їх уламків.

Як вбачається з матеріалів справи, 14.06.2018 о 17 год 40 хв у складському приміщенні на 2-му поверсі будівлі № 9 по вул. Бірюзова, 47Б , виникла пожежа, за наслідками чого було частково знищено майно позивача (канцелярські торгово-матеріальні цінності, п`ять вікон, внутрішню електричну мережу, внутрішнє оздоблення стін та стелі), що підтверджується Актом про пожежу від 14.06.2018, складеним комісією у складі головного інспектора ВНЗС Полтавського МРУ ГУ ДСНС у Полтавській області Пругло В.О., старшого інспектора ДБЛ АРЗ СП ГУ ДСНС України у Полтавській області Дубового В.П, директора ТОВ «Центр-Інвест» Щербини Ю.Є. , слідчого СВ ВП № 1 ПВП ГУ НП України в Полтавській області Шульги Є.О., громадянина ОСОБА_2 .

Відповідно до ч. 1 ст. 990 Цивільного кодексу України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката).

Згідно з ч. 16 ст. 9 Закону України "Про страхування" страхове відшкодування - це страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку.

Відповідно до ч. 1 ст. 25 Закону України "Про страхування" страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката).

На виконання умов Договору страхування 19.06.2019 Товариство з обмеженою відповідальністю "Торговельна компанія "ЮЛіС" звернулося до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ВУСО" із заявою на виплату страхового відшкодування, в якій повідомлено про загибель застрахованого за Договором № DNH0UI-246 від 25.05.2018 майна, а саме, рюкзаків, портфелів, зошитів, що відбулося 14.06.2018 внаслідок пожежі за адресою: м. Полтава, вул. Маршала Бірюзова, 47Б.

Відповідно до п.п. 5.1, 5.2 Умов, страховик впродовж десяти робочих днів, починаючи з моменту отримання письмової Заяви на виплату страхового відшкодування і інших документів відповідно до Розділу 4 Договору, складає Страховий Акт. Зазначений термін може збільшуватися відповідно до п. 5.11.

Якщо випадок визнаний страховим, страхове відшкодування виплачується впродовж 5-ти робочих днів з дня складання Страхового Акту.

Згідно з п. 5.10 Умов, Страховик має право відстрочити складання Страхового Акту і виплату страхового відшкодування, якщо:

5.10.1. У нього є мотивовані сумніви щодо правомірності вимог на отримання страхового відшкодування - до отримання роз`яснень компетентних органів, але не більше, ніж на три місяці з дня отримання заяви на виплату страхового відшкодування;

5.10.2. Розмір збитку впродовж встановленого в п.5.2. строку визначити неможливо - до моменту визначення розміру збитку, але не більше, ніж три місяці з дня отримання заяви на виплату страхового відшкодування;

5.10.3. Порушено кримінальну справу за фактом настання страхового випадку і ведеться розслідування обставин, які привели до настання страхового випадку, - до закінчення розслідування або судового розгляду.

09.07.2018 позивач звернувся до відповідача з листом № 0765 від 09.07.2018, у якому просив проінформувати про стан розгляду справи про виплату страхового відшкодування.

У відповідь на вказане звернення відповідач листом № 5802 від 20.02.2018 повідомив позивача, що страховий акт не складався, так як рішення про визнання події 14.06.2018p., страховою або нестраховою ПрАТ СК «ВУСО» не прийнято у зв`язку з відсутністю висновків пожаро-технічної експертизи, а також відсутня експертиза з визначення розміру матеріального-збитку, яка не може бути проведена до рішення по справі. Таким чином, ПрАТ СК «ВУСО» не має можливості скласти страховий у зв`язку з відсутністю документів згідно п.4.1.4 та 4.1.5 Публічного договору-оферти щодо добровільного страхування майна.

Частина 4 ст. 25 Закону України «Про страхування» визначає, що у разі необхідності страховик може робити запити про відомості, пов`язані із страховим випадком, до правоохоронних органів, банків, медичних закладів та інших підприємств, установ і організацій, що володіють інформацією про обставини страхового випадку, а також може самостійно з`ясовувати причини та обставини страхового випадку. Підприємства, установи та організації зобов`язані надсилати відповіді страховикам на запити про відомості, пов`язані із страховим випадком, у тому числі й дані, що є комерційною таємницею.

Як встановлено у п. 7.3 Умов, Страховик має право, з-поміж іншого, оглянути пошкоджене майно, провести власне розслідування для з`ясування причин і розміру збитку; відмовити у виплаті страхового відшкодування.

За приписами ст. 26 Закону України «Про страхування», підставою для відмови страховика у здійсненні страхових виплат або страхового відшкодування є:

1) навмисні дії страхувальника або особи, на користь якої укладено договір страхування, спрямовані на настання страхового випадку. Зазначена норма не поширюється на дії, пов`язані з виконанням ними громадянського чи службового обов`язку, в стані необхідної оборони (без перевищення її меж) або захисту майна, життя, здоров`я, честі, гідності та ділової репутації. Кваліфікація дій страхувальника або особи, на користь якої укладено договір страхування, встановлюється відповідно до чинного законодавства України;

2) вчинення страхувальником - фізичною особою або іншою особою, на користь якої укладено договір страхування, умисного злочину, що призвів до страхового випадку;

3) подання страхувальником свідомо неправдивих відомостей про предмет договору страхування або про факт настання страхового випадку;

4) отримання страхувальником повного відшкодування збитків за майновим страхуванням від особи, винної у їх заподіянні;

5) несвоєчасне повідомлення страхувальником про настання страхового випадку без поважних на це причин або створення страховикові перешкод у визначенні обставин, характеру та розміру збитків;

6) інші випадки, передбачені законом.

Умовами договору страхування можуть бути передбачені інші підстави для відмови у здійсненні страхових виплат, якщо це не суперечить закону.

Так, у п. 6.3 Умов визначено, що не визнаються страховими випадками події, які відбулися внаслідок:

6.3.1. Ядерного вибуху, радіації або радіоактивного зараження;

6.3.2. Військових дій, а також маневрів або інших військових заходів;

6.3.3. Громадянської війни, терористичних актів, народних хвилювань всілякого роду або страйків;

6.3.4. Вилучення, конфіскації, реквізиції, арешту або знищення Майна по розпорядженню державних органів;

6.3.5. Умисних дій страхувальника (вигодонабувача), його представників або працівників, направлених на настання страхового випадку, невиконання, порушення діючих норм і розпоряджень органів відомчого і державного пожежного нагляду, неприйняття заходів по попередженню можливої загибелі або пошкодження майна;

6.3.6. Дії страхувальника (вигодонабувача), їх робочих або представників в представників в стані алкогольного сп`яніння, під впливом наркотичних або токсичних речовин;

6.3.7. Здійснення страхувальником (вигодонабувачем), його представниками або робочими навмисного злочину;

6.3.8. Дефектів або недоліків майна, які були відомі Страхувальникові до настання страхового випадку, але про які не було повідомлено страховикові;

6.3.9. Самозаймання, бродіння, гниття, усихання або інші природні процеси, які відбуваються в Майні;

6.3.10. Розкрадання майна під час настання страхового випадку, не застрахованого по ризику втрати майна в результаті протиправних дій третіх осіб.

У листі від 03.09.2018 № 6985/887082 Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "ВУСО" з приводу розгляду заяви позивача від 19.06.2018 на виплату страхового відшкодування за збитки, що виникли внаслідок події, що відбулася 14.06.2018, вказано наступне: «Користуючись п.7.3.3 Оферти до Договору (полісу) добровільного страхування майна, що е предметом іпотеки (застави) № DNHOUI-246 від 25.65.2018 року. Страховик отримав від «Компетентних органів» висновок експерта. Так, за результатами проведення пожежо-технічного дослідження, встановлено, що причиною настання події, а саме виникнення пожежі, є теплові прояви електричного струму в дволамповому світильнику освітлювальної електромережі складу, що не відповідає вимогам нормативно-правових актів з питань пожежної безпеки України. Крім того, встановлено, що за результатами проведення головним управлінням Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Полтавській області планової перевірки приміщення, у якій відбулась подія» були встановлені порушення щодо додержання (виконання) вимог законодавства у сфері цивільного захисту техногенної та пожежної безпеки (Припис № 33 про усунення, порушень вимог законодавства у сфері цивільного захисту, техногенної та пожежної безпеки від 24.05.2018 року). Так, на підставі вищевикладеного та користуючись п. 6.3.5. Оферта до Договору (полісу) добровільного страхування майна, що є предметом іпотеки (застави) № DNHOUI-246 від 25.05.2018 року, не визначаються страховими випадками події, які відбулись внаслідок («.. .Умисних дій Страхувальника (Вигодонабувача), його представників, направлених на настання страхового випадку, невиконання, порушення діючих норм і розпоряджень органів відомчого і державного пожежного нагляду, неприйняття заходів по попередженню можливої загибелі або пошкодження Майна...»). Таким чином, враховуючи вищевикладене, подію, яка відбулась 14.06.2018 року о 17:55, визначено не страховою та ПрАТ «СК «ВУСО» змушене повідомити про відмову у виплаті страхового відшкодування.».

Зазначену відмову у виплаті страхового відшкодування за Договором страхування позивач вважає необґрунтованою, оскільки порушень встановлених законодавством норм та правил з боку Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговельна компанія "ЮЛіС" не було, що і стало причиною виникнення спору між сторонами у справі.

Так, з наведеного вбачається, що підставою для відмови у визнанні згаданої пожежі страховим випадком та відповідно у виплаті страхового відшкодування стало невиконання, порушення діючих норм і розпоряджень органів відомчого і державного пожежного нагляду (п. 6.3.5 Умов).

В обґрунтування пояснень порушення позивачем розпоряджень органів відомчого і державного пожежного нагляду відповідач посилається на Припис про усунення порушень вимог законодавства у сфері цивільного захисту, техногенної та пожежної безпеки № 33, виданий Полтавським міськрайонним управлінням Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Полтавській області директору Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговельна компанія "ЮЛіС" Щербині В.Є. , за наслідками проведення планової перевірки приміщень ТОВ «ТК "ЮЛіС", розташованих в м. Полтава, вул. М. Бірюзова, 47-б.

Так, з метою усунення виявлених під час перевірки порушень щодо додержання (виконання) вимог законодавства у сфері цивільного захисту, техногенної та пожежної безпеки відповідно до статті Кодексу цивільного захисту України, пунктів Положення про Державну службу України з надзвичайних ситуацій, затвердженого Указом Президента, зазначеним Приписом № 33 вимагається вжити таких заходів: 1) оснастити автоматичними системами пожежогасіння групові електрощити (п. 1.16 Розділ IV ППБУ); пройти навчання за програмою пожежно-технічного мінімуму посадовим особам (п. 16 Розділ II ППБУ); провести технічне обслуговування первинних засобів пожежогасіння (п. 3.17 Розділ V ППБУ); дообладнати приміщення автоматичною пожежною сигналізацією (п. 1.2 Розділ V ППБУ); провести замір опору ізоляції силової та освітлювальної електромережі (п. 1.20 Розділ IV ППБУ); провести технічне обслуговування автоматичної пожежної сигналізації (п. 1.1 Розділ V ППБУ), у строк до 30.08.2016. Цей припис для виконання отримав заступник директора 23.05.2016.

Згідно з ч. 8 ст. 7 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», припис - обов`язкова для виконання у визначені строки письмова вимога посадової особи органу державного нагляду (контролю) суб`єкту господарювання щодо усунення порушень вимог законодавства. Припис не передбачає застосування санкцій щодо суб`єкта господарювання. Припис видається та підписується посадовою особою органу державного нагляду (контролю), яка здійснювала перевірку.

Відповідно до Порядку проведення планових (позапланових) перевірок щодо додержання суб`єктом господарювання вимог законодавства у сфері цивільного захисту, техногенної та пожежної безпеки, затвердженого Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 02.11.2015 № 1337 (в редакції, чинній на момент здійснення перевірки та винесення припису), припис - обов`язкова для виконання суб`єктом господарювання письмова вимога уповноваженої посадової особи ДСНС України або її територіального органу щодо усунення у визначені строки порушень вимог законодавства у сфері цивільного захисту, техногенної та пожежної безпеки, яка складається на підставі акта перевірки.

Згідно з п. 27 вказаного Порядку, контроль за виконанням приписів, наданих за результатами перевірки, здійснюється органом, який його видав.

Однак, Суд зазначає, що в матеріалах відсутні належні докази того, що вказані порушення були дійсно усунуті позивачем, зокрема, документів, які підтверджують вчинення вказаних у приписі заходів, або ж відомостей від органу, який видав Припис № 33, про усунення порушень за результатами здійснення контролю за виконанням припису.

Так само відсутні докази звернення позивача до вказаного органу для перевірки виконання позивачем вимог припису № 33 щодо усунення порушень вимог законодавства, виданого за результатом проведення попередньої позапланової перевірки.

При цьому, поданий позивачем лист № 947 від 15.08.2016 про виконання пунктів приписи та докази його направлення Полтавському міськрайонному управлінню Державній служби України з надзвичайних ситуацій у Полтавській області Суд достатніми доказами виконання вказаного припису не вважає.

Більше того, в матеріалах справи міститься лист Полтавського міськрайонного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Полтавській області № 19-1128/14 від 20.05.2019, у якому повідомлено, що заходів реагування (повідомлення, звіти, план усунення недоліків тощо) керівництвом TOB «ТК «ЮЛІС» згідно припису № 33 від 24.05.2016 про усунення порушень вимог законодавства у сфері цивільного захисту, техногенної та пожежної безпеки, винесеного Полтавським міськрайонним управлінням ГУ ДСНС України у Полтавській області не надходило.

Щодо посилання позивача не те, що відповідно до Акта № 33, складеного за результатами планової (позапланової) перевірки порушень щодо додержання суб`єктом господарювання вимог законодавства у сфері цивільного захисту, техногенної та пожежної безпеки у період з 10.05.2016 по 23.05.2016, вказано, що перевірено магазин, розташований: м. Полтава, вул. М. Бірюзова, 47-б , а не приміщення складу, де сталася пожежа, Суд зазначає таке.

Відповідно до умов Договору оренди № 2 від 01.01.2016, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Центр-Інвест» (Орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Торговельна компанія «ЮЛіС» (Орендар), Орендодавець передає Орендареві, а Орендар приймає у строкове платне користування нежитлове приміщення, що належить Орендодавцю.

Об`єктом оренди, згідно з п. 1.2 вказаного Договору, є: нежитлові приміщення в будинку В-II за адресою: у м Полтава, вул. Маршала Бірюзова, 47 Б , в якому: адміністративні приміщення - 121,5 кв.м.; складські приміщення - 695,0 кв.м. Загальна площа приміщень, що орендуються в будинку В - II, складає 816,50 кв.м.

Суд зазначає, що в матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували, що магазин, який перевірявся по Акту № 33, не входить до складу вказаних орендованих приміщень або ж застраховане майно у ньому не знаходилося. При цьому, Суд враховує, що згідно з умовами Договору страхування адресою місцезнаходження застрахованого майна є м. Полтава, вул. Маршала Бірюзова, 47Б , нежитлові приміщення в будинку В-ІІ.

Разом з цим, Суд відхиляє посилання позивача на зареєстровану 25.05.2016 Декларацію № 54 відповідності матеріально-технічної бази вимогам законодавства з питань пожежної безпеки як на доказ відповідності приміщень вимогам законодавства з питань пожежної безпеки, оскільки доказів перевірки достовірності викладеної у ній інформації у матеріалах справи немає, а відповідно до Порядку подання і реєстрації декларації відповідності матеріально-технічної бази суб`єкта господарювання вимогам законодавства з питань пожежної безпеки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 05.06.2013 № 440, (в редакції, чинній на момент подання декларації), посадова особа ДСНС або її територіальний орган лише перевіряють відповідність поданої декларації встановленій згідно з додатком формі та у разі відповідності встановленим до неї вимогам здійснюють її реєстрацію.

Поряд з викладеним, Суд зазначає, що у Акті про пожежу від 14.06.2018, складеному комісією у складі головного інспектора ВНЗС Полтавського МРУ ГУ ДСНС у Полтавській області Пругло В.О., старшого інспектора ДБЛ АРЗ СП ГУ ДСНС України у Полтавській області Дубового В.П, директора ТОВ «Центр-Інвест» Щербини Ю.Є. , слідчого СВ ВП № 1 ПВП ГУ НП України в Полтавській області Шульги Є.О., громадянина ОСОБА_2 , ймовірною причиною зазначеної пожежі вказано коротке замикання електромережі.

У Довідці від 18.06.2018 про причини пожежі, яка виникла 14.06.2018 о 17 год 40 хв в складському приміщенні ТОВ «Юліс» за адресою: м. Полтава, вул. М. Бірюзова, 47Б, старшим інженером ДВЛ АРЗ СП ГУ ДСНС України в Полтавській області зроблено висновок про те, що найбільш ймовірною причиною виникнення пожежі стало коротке замикання електромережі.

При цьому, з наведеного очевидно, що причина виникнення пожежі визначена ймовірна, а не точна і не остаточна.

Натомість, у Висновку за результатами проведення пожежно-технічного дослідження № 08/18 від 16.08.2018, здійсненого судовим експертом Ращинським Ігорем Федоровичем за заявою Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ВУСО", встановлено, що пожежа в складі спричинила матеріальні збитки, пошкоджені будівельні конструкції складу, електромережа, стелажі, канцелярські товари, які зберігаються в складі. Причина пожежі, встановлена в ході проведених досліджень, свідчить недотримання правил пожежної безпеки, які необхідно виконувати відповідно до діючих в Україні нормативно-правових актів з питань пожежної безпеки.

Так, за наслідками вказаного дослідження експертом викладено такі висновки:

1. Осередок пожежі, яка виникла 14.06.2018 у складі ТОВ «Торгова компанія «Юліс» за адресою: м. Полтава, вул. М. Бірюзова, 47, корп. Б, знаходився у правому ближньому куту складу на верхній полиці стелажу, у центральній її частині.

2. Від осередку пожежі вогонь поширився на поряд розташовані полиці стелажу та частково на інший товар, який зберігається в складі.

3. Причиною виникнення пожежі 14.06.2018 у складі ТОВ «Торгова компанія «Юліс» за адресою: м. Полтава, вул. М. Бірюзова, 47, корп. Б, є теплові прояви електричного струму в дволамповому люмінесцентному світильнику освітлювальної електромережі складу.

Стан складу канцтоварів ТОВ «Торгова компанія «Юліс» за адресою: м. Полтава, вул. М. Бірюзова, 47, корп. Б, де 14.06.2018 сталася пожежа, не відповідав вимогам нормативно-правових актів з питань пожежної безпеки на час виникнення пожежі, а саме: п. п. 1.2, 1.3, 1.18 (розділ W) «Правил пожежної безпеки в Україні», затверджених наказом МВС України 30.12.2014 № 1417, п. 5.9.2 «Правил будови електроустановок. Електрообладнання спеціальних установок», затверджених наказом Міністерства праці та соціальної політики України 21.06.2001 №272.

За приписами ст. 98 Господарського процесуального кодексу України, висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством.

Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань.

Предметом висновку експерта не можуть бути питання права.

Висновок експерта може бути наданий на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи.

Висновок експерта викладається у письмовій формі і приєднується до справи.

Відповідно до ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

За наведених підстав, оскільки поданий позивачем Висновок за результатами проведення пожежно-технічного дослідження № 08/18 від 16.08.2018 не викликає сумнівів у його правдивості та обґрунтованості, складений уповноваженою особою, а позивач не спростував встановлених експертом обставин належним чином, Суд приймає до уваги вказаний експертний висновок як належний та допустимий доказ відповідно до статей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України на підтвердження дійсної причини виникнення пожежі.

За наведених обставин Суд доходить висновку про обґрунтованість відмови відповідача у виплаті позивачу страхового відшкодування за Договором страхування.

Крім того, посилання позивача у позові на несвоєчасне направлення своїх представників відповідачем для оформлення необхідних документів для виплати страхового відшкодування не доводять безпідставності відмови у здійсненні такої виплати.

Разом з тим Суд зазначає, що частиною 2 статті 16 Цивільного кодексу України визначено способи захисту цивільних прав та інтересів, до числа яких належать: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Зазначений перелік способів захисту цивільних прав чи інтересів не є вичерпним. Відповідно до абзацу 2 пункту 10 частини 2 статті 16 Цивільного кодексу України суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

За призначенням способи захисту можуть вважатися визначеним законом механізмом матеріально-правових засобів здійснення охорони цивільних прав та інтересів, що приводиться в дію за рішенням суду у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

З урахуванням наведених законодавчих норм завданням суду при здійсненні правосуддя є забезпечення, зокрема, захисту прав і законних інтересів юридичних осіб, інтересів суспільства і держави, отже, встановивши наявність в особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і відповідно ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачеві у захисті.

Надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, слід зважати і на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції. У пункті 145 рішення від 15.11.1996 у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що ця норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони втілені в правовій системі тієї чи іншої країни. Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави-учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, Європейський суд з прав людини наголосив, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, передбачених національним правом.

Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, наявності якого вимагає ця стаття, повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, зокрема у тому сенсі, щоб його застосування не було ускладнено діями або недоглядом органів влади відповідної держави (пункт 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 05.04. 2005 (заява № 38722/02).

Таким чином, законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з урахуванням положень статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції.

Порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту й у спосіб, не передбачений законом, зокрема статтею 16 Цивільного кодексу України, статтею 20 Господарського кодексу України, який проте є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням.

Отже, суд вправі застосовувати способи захисту цивільних прав, які випливають із характеру правопорушень, визначених спеціальними нормами права, а також повинен ураховувати критерії ефективності таких засобів захисту та вимоги частин 2-5 статті 13 Цивільного кодексу України щодо недопущення зловживання свободою при здійсненні цивільних прав особою.

Оцінюючи належність обраного позивачем способу захисту та обґрунтовуючи відповідний висновок, судам слід виходити із його ефективності, і це означає, що вимога на захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечити реальне поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

При цьому слід ураховувати і те, що у резолютивній частині судового рішення остаточно закріплюється висновок суду щодо вимог позивача і судове рішення має бути виконано в процесі виконавчого провадження у справі, адже, як уже зазначалося, ефективний засіб зрештою повинен забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 07.05.2018 у справі № 927/522/17.

Враховуючи викладене, Суд зазначає, що обраний позивачем спосіб захисту порушеного права в частині визнання випадку пожежі страховим не відповідає встановленим законодавством способам захисту та не призводить у спірних правовідносинах до реального захисту та відновлення порушених прав позивача у такий спосіб.

Так, вимога щодо визнання випадку страховим є по суті встановленням факту, проте встановлення або спростування певного факту не може бути самостійним предметом розгляду в господарському суді, оскільки до повноважень останнього не належить встановлення фактів, що мають юридичне значення. Натомість, встановлення наявності/відсутності у події (у даному випадку пожежі) ознак страхової здійснюється при розгляді господарським судом спору щодо стягнення страхового відшкодування, який і пред`явлений до суду позивачем поряд з заявленою вимогою про визнання події страховою.

Підсумовуючи викладене вище, Суд доходить висновку, що позовні вимоги про визнання випадку страховим та стягнення страхового відшкодування задоволенню не підлягають.

При зверненні до суду позивач також просив стягнути з відповідача на його користь 3% річних та інфляційні за прострочення виплати страхового відшкодування.

Оскільки в процесі судового розгляду не було встановлено підстав для задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості за Договором страхування, а вимоги про стягнення 3% річних та інфляційних є похідними від вимоги про стягнення основного боргу, у якій позивачу відмовлено, то відповідно вимоги позивача про стягнення вказаних нарахувань також задоволенню не підлягають.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, Суд дійшов висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають у повному обсязі.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236 - 242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ

У задоволенні позову відмовити повністю.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення до Північного апеляційного господарського суду через Господарський суд міста Києва до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складання та підписання повного тексту рішення: 01.08.2019

Суддя Т.Ю. Трофименко