РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

10.07.2019 Справа № 910/4208/19

Господарський суд міста Києва у складі судді Удалової О.Г. за участю секретаря судового засідання Дьогтяр О.О., розглянув матеріали господарської справи

за позовомакціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Львівська залізниця»
дотовариства з обмеженою відповідальністю «Спецтермомонтаж-Енерго»
простягнення 686 580,96 грн.

Представники учасників справи:

від позивача Пантюшева Н.М., довіреність № Ц/6-63/295-18 від 29.12.2018;

від відповідача Костенко І.А., адвокат за ордером КС № 525521 від 26.04.2019;

Онупрієнко А.В., директор за наказом № 11-к від 25.11.2016.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Акціонерне товариство «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Львівська залізниця» (надалі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Спецтермомонтаж-Енерго» (надалі - відповідач) про стягнення 686 580,96 грн., з яких 378 499,76 грн. - пеня та 308 081,20 грн. - штраф.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказує на те, що відповідач, у порушення положень законодавства України та умов укладеного між сторонами Договору № Л/Е-18973/НЮ від 12.10.2018, прострочив виконання робіт за вказаним договором.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.04.2019 позовну заяву акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Львівська залізниця» залишено без руху та встановлено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви.

15.04.2019 до загального відділу діловодства суду від позивача надійшли документи на усунення недоліків позовної заяви, розглянувши які суд встановив, що недоліки позовної заяви, які зумовили залишення її без руху, позивачем усунено.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 17.04.2019 відкрито провадження у справі № 910/4208/19 за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 14.05.2019.

10.05.2019 до загального відділу діловодства суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому сторона позовні вимоги відхилила та просить відмовити в їх задоволенні з тих підстав, що відповідач не зміг вчасно, до 31.12.2018 включно, виконати взяті на себе зобов`язання з проведення робіт внаслідок прострочення виконання позивачем обов`язків за договором, при цьому зазначивши, що обладнання для проведення робіт на об`єкті відповідачем позивачу було передано в терміни, встановлені Договором. Крім цього, відповідач, заперечуючи проти нарахування штрафних санкцій, зазначив про неправомірність їх нарахування у період, в який Договір припинив свою дію.

Також 10.05.2019 до загального відділу діловодства суду від позивача надійшла відповідь на відзив на позовну заяву.

13.05.2019 відповідачем через загальний відділ суду подано клопотання про приєднання доказів до матеріалів справи.

У підготовчому засіданні 14.05.2019 судом, відповідно до ч. 2 ст. 216 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено перерву до 04.06.2019.

21.05.2019 до загального відділу діловодства суду надійшли заперечення відповідача на відповідь на відзив на позовну заяву.

27.05.2019 та 03.06.2019 до загального відділу діловодства суду від позивача надійшли додаткові письмові пояснення по справі.

У підготовчому засіданні 04.06.2019 представником відповідача було подано клопотання про приєднання доказів до матеріалів справи.

У підготовчому засіданні 04.06.2019, виходячи з того, що судом здійснено усі необхідні та достатні дії для забезпечення правильного і своєчасного розгляду справи по суті, суд, відповідно до ч. 4 ст. 233 Господарського процесуального кодексу України, постановив закрити підготовче провадження та призначити розгляд справи по суті на 02.07.2019.

У судовому засіданні 02.07.2019 судом, відповідності до ч. 2 ст. 216 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено перерву до 10.07.2019.

У судовому засіданні 10.07.2019 представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, з підстав викладених в позовній заяві, відповіді на відзив на позовну заяву та поданих письмових поясненнях.

У той же час, представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечив та просив відмовити в їх задоволенні з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву та запереченнях на відповідь на відзив на позовну заяву.

Відповідно до ст. 219 Господарського процесуального кодексу України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

У судовому засіданні 10.07.2019, відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

На виконання вимог статті 222 Господарського процесуального кодексу України в судовому засіданні здійснювалася фіксація судового процесу технічним засобами.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

12.10.2018 між публічним акціонерним товариством «Українська залізниця» регіональна філія «Львівська залізниця» (замовник) та товариством з обмеженою відповідальністю «Спецтермомонтаж-Енерго» (підрядник) укладено Договір № Л/Е-18973/НЮ, відповідно до п. 1.1 якого замовник доручає, а підрядник зобов`язується на власний ризик виконати у встановлений строк роботи по об`єкту «Технічне переоснащення тягових підстанцій Любінь Великий» (Заміна вимикачів, роз`єднувачів 110 кВ, ТС-110)», а замовник зобов`язаний після затвердження акту здачі-приймання робіт, прийняти надані роботи і оплатити підряднику їх вартість відповідно до умов цього договору.

Зміст та обсяги робіт за договором визначаються договірною ціною по об`єкту «Технічне переоснащення тягових підстанцій Любінь Великий» (Заміна вимикачів, роз`єднувачів 110 кВ, ТС-110)», складеною відповідно до вимог ДСТУ (Додаток № 1) (п. 1.2 Договору).

Відповідно до п. 1.4 Договору місце виконання робіт по об`єкту: Львівська область , Городоцький р -н, смт. Великий Любінь, вул. Залізнична, 22.

Пунктом 3.1 Договору визначено, що загальна вартість договору визначається договірною ціною (Додаток 1), що є невід`ємною частиною договору та становить 4 401 160,00 грн., у т.ч. ПДВ ПДВ 733 526,67 грн.

Згідно з п. 4.1 Договору строк виконання робіт по об`єкту становить 80 днів і визначається календарним планом виконання робіт (Додаток № 2), передбачених договором, який є невід`ємною частиною договору. Датою завершення виконання робіт вважається дата їх прийняття замовником (п. 4.2 Договору).

Виконані роботи приймаються замовником поетапно на підставі належним чином складених та оформлених підрядником типових форм КБ-2в та КБ-3, які підписуються уповноваженими представниками замовника та підрядника (від замовника - начальник підрозділу «Служба електропостачання», начальник підрозділу «Самбірська дистанція електропостачання», від підрядника - директор Товариства з обмеженою відповідальністю «Спецтермомонтаж-Енерго») (п. 6.2 Договору).

Згідно p п. 8.1 Договору підрядник самостійно забезпечує роботи матеріальними ресурсами, відповідає за їх якість і відповідність вимогам, встановленим нормативними документами та проектною документацією.

Підпунктом 10.1.1 Договору визначено обов`язок виконати визначені договором роботи у встановлений термін відповідно до вимог проектно-коштористної документації.

Відповідно до п. 16.1 Договору, останній набирає чинності з моменту його підписання двома сторонами та діє до 31.12.2018, а в частині розрахунків - до повного виконання зобов`язань сторонами.

У додатку № 1 до Договору сторони узгодили договірну ціну по об`єкту «Технічне переоснащення тягових підстанцій Любінь Великий» (Заміна вимикачів, роз`єднувачів 110 кВ, ТС-110)», яка визначена згідно з ДСТУ Б Д.1.1-1:2013 та складається з вартості будівельних робіт у розмірі 241 243,61 грн., в т.ч. ПДВ, та вартості устаткування у розмірі 4 159 916,39 грн., в т.ч. ПДВ.

У додатку № 2 до Договору сторони визначили календарний план, а саме: «Технічне переоснащення тягових підстанцій Любінь Великий» (Заміна вимикачів, роз`єднувачів 110 кВ, ТС-110)» з терміном виконання 31.12.2018 на суму 4 401 160,00 грн.

У березні 2019 року відповідач звернувся до позивача з листом № 07/03-19 від 04.03.2019, в якому повідомив, що станом на 01.03.2019 роботи по об`єкту «Технічне переоснащення тягових підстанцій Любінь Великий» (Заміна вимикачів, роз`єднувачів 110 кВ, ТС-110)» повністю завершені, у зв`язку з чим запропонував протягом трьох робочих днів підписати долучені до листа, зокрема, акт форми КБ-2в та довідку форми КБ-3. Зазначений лист отримано позивачем 05.03.2019, що підтверджується вхідним штемпелем на листі.

Позивач у відповіді на відзив на позовну заяву з посиланням на п. 6.4 Договору вказує, що ним акт форми КБ-2в було підписано 29.03.2019.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказує на те, що відповідач, у порушення положень законодавства України та умов укладеного між сторонами Договору № Л/Е-18973/НЮ від 12.10.2018, прострочив виконання робіт за вказаним договором.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, враховуючи наступне.

Згідно зі ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України, однією з підстав виникнення зобов`язань, є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

За договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу (ч. 1 ст. 837 Цивільного кодексу України).

Статтею 629 Цивільного кодексу України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно зі ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Стаття 599 Цивільного кодексу України вказує на те, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Аналогічні вимоги встановлені ст. 193 Господарського кодексу України.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною 1 ст. 612 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Як встановлено судом, відповідач, згідно з умовами Договору № Л/Е-18973/НЮ від 12.10.2018, зобов`язувався завершити виконання робіт до 31.12.2018. Однак, як вбачається з матеріалів справи, акт приймання виконаних будівельних робіт форми КБ-2в було підписано 29.03.2019.

За таких обставин, суд дійшов висновку про прострочення виконання зобов`язання боржником, оскільки, відповідно до ч. 7 ст. 193 Господарського кодексу України, одностороння відмова від виконання договору не допускається.

Відповідно до ч. 2 ст. 615 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання.

Учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором (ч. 1 ст. 216 Гоподарського кодексу України).

Згідно з ч. 2 ст. 217 Господарського кодексу України у сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.

В силу п. 3 ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно з п. 11.2 Договору, за порушення термінів виконання робіт, визначених договором, підрядник сплачує пеню в розмірі 0,1% від вартості своєчасно не виконаних робіт за договором за кожний день прострочення, а за прострочення понад 30 днів додатково стягується штраф у розмірі 7% від вказаної вартості.

У зв`язку з простроченням відповідачем виконання робіт, позивачем нараховано та заявлено до стягнення пеню в сумі в сумі 378 499,76 грн. та штраф за прострочення понад 30 днів у сумі 308 081,20 грн.

Як встановлено судом, позивачем розраховано пеню та штраф за прострочення понад 30 днів, виходячи з ціни, яка встановлена у п. 3.1 Договору та становить 4 401 160,00 грн.

При цьому з додатку «Договірна ціна» до укладеного сторонами Договору вбачається, що ціна договору, зазначена в п. 3.1 Договору, складається з вартості будівельних робіт у розмірі 241 243,61 грн. та вартості устаткування в розмірі 4 159 916,39 грн. (всього 4 401 160,00 грн.).

29.03.2019 сторонами було підписано довідку про вартість виконаних будівельних робіт та витрати за березень 2019 року на суму 179 382,53 грн., тобто фактична вартість робіт за Договором № Л/Е-18973/НЮ від 12.10.2018 склала 179 382,53 грн. Сторонами вказана вартість робіт не оспорювалася, претензій одна одній в частині вартості та оплати робіт сторони не висловлювали. У судових засіданнях представники сторін підтвердили, що роботи за договором виконано в повному обсязі та їх вартість склала саме 179 382,53 грн.

Враховуючи положення п. 11.2 Договору, згідно з якими розмір штрафних санкцій за порушення договірного зобов`язання обраховується саме від вартості своєчасно невиконаних робіт, суд дійшов висновку, що правомірним буде нарахування штрафу та пені від суми 179 382,53 грн. (суми, на яку виконано, прийнято та погоджено виконання робіт сторонами договору).

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Судом здійснено перерахунок суми пені та штрафу з урахуванням фактичної вартості робіт (від суми несвоєчасно виконаного зобов`язання), яка визначена у довідці про вартість виконаних будівельних робіт, та встановлено, що розмір пені, яка підлягає стягненню з відповідача, становить 15 606,28 грн., а розмір штрафу - 12 556,78 грн.

При цьому, суд відхиляє твердження відповідача щодо неправомірності нарахування штрафних санкцій у період, коли Договір припинив свою дію, оскільки така обставина не звільняє відповідача від покладеної на нього умовами Договору відповідальності за порушення договірних зобов`язань, що були допущені відповідачем під час дії договору.

Зокрема, в додатку № 2 до Договору сторони погодили календарний план проведення робіт на обєкті «Технічне переоснащення тягових підстанцій Любінь Великий» (Заміна вимикачів, роз`єднувачів 110 кВ, ТС-110)», згідно з яким кінцевим терміном виконання робіт є 31.12.2018, а оскільки акт приймання виконаних будівельних робіт форми КБ-2в у погоджений стороними строк підписано не було, то відповідач з 01.01.2019 є таким, що прострочив взяті на себе зобов`язаня, з огляду на що нарахування позивачем пені з 01.01.2019 та штрафу є правомірним.

Крім цього, суд також відхиляє заперечення відповідача про те, що порушення строку виконання робіт було допущене ним внаслідок невчинення позивачем дій, спрямованих на припинення постачання електричної енергії до об`єкта, де повинні були проводитись обумовлені укладеним сторонами Договором роботи, з огляду на те, що відповідач не надав належних та допустимих доказів того, що звертався до позивача з відповідними заявками про припинення постачання електричної енергії.

При цьому, оцінюючи доводи учасників справи під час розгляду справи, суд, як джерелом права, керується також практикою Європейського суду з прав людини. Так, Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У справі «Трофимчук проти України» Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Згідно зі ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на не вчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину не вчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Згідно зі ст. 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Частиною 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідності до ст. 78 Господарського процесуального кодексу України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно зі ст. 79 Господарського процесуального кодексу України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на вищезазначене, беручи до уваги встановлені обставини, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Львівська залізниця», з покладенням судового збору в цій частині на відповідача в порядку ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 129, 233, 237-240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Львівська залізниця» задовольнити частково.

2. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Спецтермомонтаж-Енерго» (02660, м. Київ, вул. Євгена Сверстюка, 23 кімната 723; ідентифікаційний код 38622372) на користь акціонерного товариства «Українська залізниця» (03680, м. Київ, вул. Тверська, 5; ідентифікаційний код 40075815) в особі регіональної філії «Львівська залізниця» (79007, м. Львів, вул. Гоголя, 1; ідентифікаційний код 40081195) пеню в розмірі 15 606 (п`ятнадцять тисяч шістсот шість) грн. 28 коп., штраф у розмірі 12 556 (дванадцять тисяч п`ятсот п`ятдесят шість) грн. 78 коп. та судовий збір у розмірі 422 (чотириста двадцять дві) грн. 45 коп.

3. В іншій частині в задоволенні позовних вимог відмовити.

4. Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Рішення, відповідно до ст. 256 Господарського процесуального кодексу України та п.п. 17.5 п. 17 Розділу XI «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України, може бути оскаржено до Київського апеляційного господарського суду шляхом подання апеляційної скарги через Господарський суд міста Києва протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 29.07.2019.

Суддя О.Г. Удалова