ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" липня 2019 р. Справа№ 911/399/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Смірнової Л.Г.

суддів: Руденко М.А.

Пономаренка Є.Ю.

без повідомлення учасників справи,

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Київобленерго»

на рішення Господарського суду Київської області від 11.04.2019

у справі №911/399/19 (суддя Лилак Т.Д.)

за позовом Приватного акціонерного товариства «Київобленерго»

до Приватного підприємства «Юлком-Сервіс»

про стягнення 164669,06 грн

1. Зміст позовних вимог та заперечень

1.1. Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення стягнення 164669,06 грн.

1.2. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 27.11.2015 між сторонами був укладений договір поставки, згідно якого відповідач поставляє, а позивач купує на умовах цього договору поставки матеріалів для систем протипожежного захисту в приміщеннях. Позивач на виконання умов рахунку на оплату №152 від 20.11.2015 та рахунку на оплату №161 від 04.12.2015 здійснив передплату в розмірі 164669,06 гривень, що підтверджується платіжними дорученнями: 9 від 27.11.2015 на суму 136909,16 гривень (призначення платежу: передплата За ТМЦ, рах. №152 від 20.11.2015); № від 09.12.2015 на суму 27759,90 гривень (призначення платежу: передплата за ТМЦ, рах. №161 від 04.12.2015). Однак, поставка передплаченого товару згідно виставлених рахунків-фактур №152 від 20.11.2015 та №161 від 04.12.2015 відповідачем здійснено не була. Позивач листом від 06.12.2018 №11/200/8925 повідомив відповідача про розірвання договору поставки від 27.11.2015 № з 17.12.2018 та вимагав повернути суму попередньої оплати товару 164669,06 гривень. Відповідач звернення позивача про повернення суми передплати за непоставлений товар залишив без реагування, що стало підставою звернення позивача із даним позовом до суду.

1.3. Відповідач відзиву на позовну заяву у визначений місцевим судом строк не надав. Проте, 21.02.2019 через канцелярію суду представник відповідача подав заяву про закриття провадження по справу, у задоволенні якої місцевим судом відмовлено.

2. Фактичні обставини, встановлені місцевим та апеляційним судами

2.1. 27.11.2015 між позивачем, як покупцем, та відповідачем, як постачальником, укладено договір поставки № (далі - договір).

Відповідно до п.1.1 договору постачальник поставляє, а покупець купує на умовах цього договору поставки матеріали для системи протипожежного захисту в приміщеннях, що є в наявності у постачальника (далі-товар) партіями, в кількості та номенклатурі відповідно до окремих належним чином оформлених попередніх запитів покупця, що оформлюється за зразком, який наведений у додатку 1, що є невід`ємною частиною цього договору.

Згідно з п.2.1 договору загальна сума договору складається з вартості товару, що поставлений постачальником покупцю згідно з накладними, і не має перевищувати 830000,00 грн, крім того, ПДВ-16600,00 грн, всього - 996000,00 грн.

Відповідно до п.2.3 договору покупець оплачує поставлену постачальником партію товару протягом десяти банківських днів з дати поставки, що підтверджується видатковою накладною підписаною уповноваженими представниками сторін, згідно виставленого рахунку-фактури на основі підтвердженого покупцем попереднього запиту. Постачальник зобов`язаний виставити рахунок - фактуру протягом одного робочого дня з дати отримання підтвердженого попереднього запиту. Покупець залишає за собою право здійснити оплату раніше вказаного терміну згідно виставленого постачальником рахунку.

Згідно п.4.7., 4.12. договору перехід права власності на товар здійснюється в момент передачі-прийняття товару та за умови надання оригіналів відповідних документів: видаткова накладна в 2 прим., податкова накладна в електронній формі, рахунок - фактури в 1 прим. Датою поставки товару є дата, що зазначена в видатковій накладній.

Відповідно до п.6.1. договору передача (приймання-здача) товару здійснюється в пункті поставки за кількістю та якістю, при цьому підтвердження прийому передачі товару є підпис уповноваженого представника покупця в видатковій накладній на отримання матеріальних цінностей.

Цей договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє протягом одного року з моменту набрання ним чинності (п. 8.1. договору).

2.2. Місцевим судом зазначено, що відповідач виставив позивачу рахунки на оплату №152 від 20.11.2015 на суму 136909,16 гривень, №161 від 04.12.2015 на суму 27759,90 гривень.

На підставі рахунку-фактури №152 від 20.11.2015 та рахунку-фактури №161 від 04.12.2015 позивачем попередньо сплачено на поточний рахунок відповідача суму коштів в розмірі 164669,06 гривень.

2.3. Позивач зазначає, що поставка предоплаченого товару згідно виставлених рахунків-фактур №152 від 20.11.2015, №161 від 04.12.2015 відповідачем здійснена не була.

2.4. Позивач листом від 06.12.2018 №11/200/8925 повідомив відповідача про розірвання договору поставки від 27.11.2015 № з 17.12.2018 та вимагав повернути суму попередньої оплати товару 164669,06 гривень. Вказана вимога залишена відповідачем без відповіді.

Відповідач звернення позивача про повернення суми передплати за непоставлений товар залишив без реагування, що стало підставою звернення позивача із даним позовом до суду.

3. Короткий зміст рішення місцевого суду

3.1. Рішенням Господарського суду Київської області від 11.04.2019 у справі №911/399/19 у задоволенні позову відмовлено.

3.2. Рішення обґрунтоване тим, що між сторонами укладено договір поставки у спрощений спосіб (формі) шляхом направлення на адресу покупця рахунків-фактур №152 від 20.11.2015 та №161 від 04.12.2015, оскільки виставлені рахунки не відносяться до договору поставки № від 27.11.2015 та містять посилання на зовсім інші договори - 152, основний.

Так, відповідно до умов договору, які викладені у рахунках №152, 161, товар відпускається за фактом надходження коштів на п/р постачальника (відповідача), самовивозом, за наявності довіреності та паспорта.

Враховуючи наведене, місцевий суд вказав, що хоча договором відповідно до ст.693 Цивільного кодексу України було встановлено попередню оплату товару та умови його отримання позивачем (самовивозом, за наявності довіреності та паспорта), проте строків поставки товару сторонами погоджено не було.

При цьому, відповідно до ст.530 Цивільного кодексу України, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Проте, місцевим судом зазначено, що належних доказів (вимоги поставити товар з доказами її направлення або вручення відповідачу), що позивач вимагав у відповідача поставити передплачений по вищеописаному рахунку товар, або звертався до відповідача у встановленому договором порядку - про отримання самовивозом, за наявності довіреності та паспорта, але відповідачем було відмовлено у передач товару, суду надано не було.

За вказаних обставин, місцевий суд дійшов висновку, що оскільки за ст.693 Цивільного кодексу України позивач поставити товар не вимагав, і відповідач йому не відмовляв, то у відповідача не виникло обов`язку повернути суму попередньої оплати, тому з боку відповідача відсутнє порушення грошового зобов`язання з повернення суми попередньої оплати.

4. Вимоги апеляційної скарги та короткий зміст наведених у ній доводів

4.1. Не погодившись з прийнятим рішенням, позивач звернувся до Північного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

4.2. Апеляційна скарга мотивована тим, що місцевий суд, на думку позивача, дійшов помилкового висновку, що виставлені рахунки-фактури №152, 161 не відносяться до договору поставки № від 27.11.2015, а тому між сторонами укладено договір поставки у спрощений спосіб.

Позивач зазначає, що на виконання п.4.7.1 договору відповідачем надано податкові накладні №13 від 27.11.2015 та №4 від 09.12.2015 на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс). В податкових накладних зазначено номенклатуру товару, який повинен був поставитися позивачу (номенклатура яких відповідає тим, що зазначені в виставлених відповідачем рахунках-фактурах №152 від 20.11.2015 та 161 від 04.12.2015).

Позивач вказує, що отримані відповідачем грошові кошти згідно виставлених останнім рахунків-фактур №152 від 20.11.2015 та 161 від 04.12.2015 здійснено на виконання умов договору поставки № від 27.11.2015, що за твердженням повивача, відповідачем не заперечується.

Також позивач зазначає, що місцевим судом в оскаржуваному рішенні зазначено, що виставлені рахунки-фактури містять посилання на зовсім інші договори - 152, основний, проте відсутність первинних документів, за твердженням позивача, ще не означає їх дефектність, відсутність деталізації в первинних документах не є підставою вважати, що позивач та відповідач уклали договір поставки у спрощений спосіб шляхом направлення рахунків на оплату.

5. Заперечення на апеляційну скаргу

5.1. Відповідач у поданому відзиві проти задоволення апеляційної скарги заперечив та просив закрити провадження у справі на підставі п.3 ч.1 ст.231 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідач зазначив, що місцевим судом вірно встановлено, що рахунки на оплату №152 та №161 виставлялись за договором №152 та основним договором.

При цьому, за твердженням відповідача, справа №911/1503/18 про стягнення заборгованості за договором поставки від 27.11.2015 № та за цих самих підстав вже розглядалась Господарським судом Київської області та прийнято рішення про відмову у задоволенні позову ПАТ «Київобленерго» до ПП «Юлком-Сервіс» про повернення сплачених коштів та стягнення штрафу у розмірі 308 298 грн за вказаним вище договором поставки.

6. Надходження апеляційної скарги та її розгляд апеляційним судом

6.1. 10.05.2019 позивач звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою на рішення місцевого суду від 11.04.2019 у справі №911/399/19.

6.2. Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 24.05.2019 відкрито апеляційне провадження у даній справі та призначено до розгляду апеляційну скаргу позивача на рішення Господарського суду Київської області від 11.04.2019 у справі №911/399/19 у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

7. Застосоване законодавство

7.1. Відповідно до ст.11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

7.2. Згідно з ч. 1, 2 ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Договір поставки укладається на розсуд сторін або відповідно до державного замовлення.

7.3. Відповідно до з ч.1 ст.181 Господарського кодексу України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

7.4. Згідно з ч.1 ст.202, ч.1, 2 ст.205 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

7.5. Відповідно до ч.1 ст.207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

7.6. Згідно з ч.1 ст.639 Цивільного кодексу України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

7.7. У відповідності до ст.525, 526 Цивільного кодексу України, з якими кореспондується ст. 193 Господарського кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

7.8. Згідно зі ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

7.9. Відповідно до ч.1 ст.267 Господарського кодексу України договір поставки може бути укладений на один рік, на строк більше одного року (довгостроковий договір) або на інший строк, визначений угодою сторін. Якщо в договорі строк його дії не визначений, він вважається укладеним на один рік.

7.10. Згідно з ч.2 ст.693 Цивільного кодексу України, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

7.11. Відповідно до ч.2 ст.530 Цивільного кодексу України, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

8. Позиція апеляційного суду

8.1. Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що апеляційна скарга позивача не підлягає задоволенню з наступних підстав.

8.2. Так, в обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що ним на виконання умов договору поставки від 27.11.2015 було сплачено, а відповідачем отримано предоплату в сумі 164669,06 грн, згідно виставлених відповідачем рахунків-фактури №152 від 20.11.2015 та №161 від 04.12.2015.

Однак, як вірно зазначено місцевим судом, виставлені рахунки-фактури містять посилання на зовсім інші договори - 152, основний.

8.3. Апеляційний суд погоджується з висновком місцевого суду, що між сторонами укладено договір поставки у спрощений спосіб (формі) шляхом направлення на адресу покупця рахунків-фактур №152 від 20.11.2015 та №161 від 04.12.2015, оскільки виставлені рахунки не відносяться до договору поставки № від 27.11.2015.

Порядок поставки і строки визначені в рахунках на оплату №152 від 20.11.2015, №161 від 04.12.2015, зверху зазначено наступне: «Увага! Оплата цього рахунку означає погодження з умовами поставки товарів. Повідомлення про оплату є обов`язковим, в іншому випадку не гарантується наявність товарів на складі. Товар відпускається за фактом надходження коштів на п/р постачальника, само вивозом, за наявності довіреності та паспорта».

Матеріалами справи підтверджено, що позивач (покупець) в свою чергу, здійснив передплату за обумовлений товар, що підтверджується платіжними дорученнями:

- 9 від 27.11.2015 на суму 136909,16 гривень (призначення платежу: передплата За ТМЦ, рах. №152 від 20.11.2015);

- № від 09.12.2015 на суму 27759,90 гривень (призначення платежу: передплата за ТМЦ, рах. №161 від 04.12.2015).

8.4. Як вірно зазначено місцевим судом, сторони, в порядку ст.181, 265, 267 Господарського кодексу України та ст.205, 207, 639 Цивільного кодексу України, досягли згоди щодо укладення договору поставки у спрощений спосіб шляхом направлення рахунків на оплату (з умовами договору) та позивачем безпосередньо здійснена оплата вказаних рахунків. Тобто, сторонами вчинено конклюдентні дії, що підтверджують їх волю на укладення договору поставки.

Відповідно до умов договору, які викладені у рахунках №152, 161, товар відпускається за фактом надходження коштів на п/р постачальника (відповідача), самовивозом, за наявності довіреності та паспорта.

Тобто, хоча договором відповідно до ст.693 Цивільного кодексу України було встановлено попередню оплату товару та умови його отримання позивачем (самовивозом, за наявності довіреності та паспорта), проте строків поставки товару сторонами погоджено не було.

Так, за приписами ст.693 Цивільного кодексу України, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Строк постави товару сторонами у договорі встановлено не було.

При цьому, враховуючи положення ст.530 Цивільного кодексу України, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до умов договору (рахунок №152, 161), товар відпускається за фактом надходження коштів на п/р постачальника, самовивозом, за наявності довіренності та паспорту.

Проте, належних доказів (вимоги поставити товар з доказами її направлення або вручення відповідачу), що позивач вимагав у відповідача поставити передплачений по вищеописаному рахунку товар, або звертався до відповідача у встановленому договором порядку - про отримання самовивозом, за наявності довіреності та паспорта, але відповідачем було відмовлено у передач товару, суду надано не було.

Враховуючи наведене, місцевий суд дійшов вірного висновку, що строки поставки товару між сторонами встановлені не були, позивач у відповідача поставити товар не вимагав, договір поставки не є припиненим у зв`язку з визнанням недійсним, розірванням або закінченням строку його дії (матеріали справи не містять доказів протилежного), тому у відповідача обґрунтовано були відсутні підстави виконувати вимогу позивача про повернення коштів, так як за приписами ст. 693 Цивільного кодексу України вимогу про повернення коштів позивач має пред`являти у разі невиконання вимоги поставити товар, однак вимоги поставити товар позивач відповідачу не пред`являв.

8.5. Апеляційний суд відхиляє доводи позивача, що на виконання п.4.7.1 договору відповідачем надано податкові накладні №13 від 27.11.2015 та №4 від 09.12.2015 на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс), в яких зазначено номенклатуру товару, який повинен був поставитися позивачу (номенклатура яких відповідає тим, що зазначені в виставлених відповідачем рахунках-фактурах №152 від 20.11.2015 та 161 від 04.12.2015), оскільки вказане стосується податкового обліку, а не моменту виникнення зобов`язання по поставці.

8.6. Аргументи позивача, що місцевим судом в оскаржуваному рішенні зазначено, що виставлені рахунки-фактури містять посилання на зовсім інші договори - 152, основний, проте відсутність первинних документів, за твердженням позивача, ще не означає їх дефектність, відсутність деталізації в первинних документах не є підставою вважати, що позивач та відповідач уклали договір поставки у спрощений спосіб шляхом направлення рахунків на оплату, є помилковими та не впливають на правильність висновків місцевого суду про відмову в задоволенні позовних вимог та відсутності порушення відповідачем грошового зобов`язання з повернення суми попередньої оплати.

8.7. Щодо заявленого відповідачем в апеляційній скарзі клопотання про закриття провадження у справі на підставі п.3 ч.1 ст.231 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний суд зазначає наступне.

Так, за твердженням відповідача, справа №911/1503/18 про стягнення заборгованості за договором поставки від 27.11.2015 № та за цих самих підстав вже розглядалась Господарським судом Київської області та було прийнято рішення про відмову у задоволенні позову ПАТ «Київобленерго» до ПП «Юлком-Сервіс» про повернення сплачених коштів та стягнення штрафу у розмірі 308 298 грн за вказаним вище договором поставки.

Апеляційний суд відмовляє в задоволенні зазначеного вище клопотання, оскільки у справі №911/1503/18 було заявлено позовні вимоги про повернення сплачених коштів та сплату штрафу у зв`язку з невиконанням ПП «Юлком-Сервіс» зобов`язання за договором поставки на підставі ст.526, 530 Цивільного кодексу України, а у справі №911/399/19 - позовні вимоги про повернення суми передплати 164669,06 грн за непоставлений товар на підставі ст.693 Цивільного кодексу України, тому предмет та підставі позову у вказаних справах різні.

9. Висновки апеляційного суду

9.1. За вказаних обставин, оскільки згідно зі ст.693 Цивільного кодексу України позивач поставити товар не вимагав, і відповідач йому не відмовляв, то у відповідача не виникло обов`язку повернути суму попередньої оплати, тому з боку відповідача відсутнє порушення грошового зобов`язання з повернення суми попередньої оплати, у зв`язку місцевим судом обґрунтовано відмовлено у задоволенні позову.

9.2. На підставі вищевикладеного, апеляційний суд приходить до висновку про відсутність підстав для зміни чи скасування рішення місцевого суду згідно зі ст.277 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.232-241, 275-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Київобленерго» на рішення Господарського суду Київської області від 11.04.2019 у справі №911/399/19 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Київської області від 11.04.2019 у справі №911/399/19 залишити без змін.

3. Судові витрати за розгляд апеляційної скарги покладаються на Приватне акціонерне товариство «Київобленерго».

4. Матеріали справи №911/399/19 повернути до Господарського суду Київської області.

5. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена відповідно до ст.287-291 Господарського процесуального кодексу України з урахуванням приписів п.2 ч.3 ст.287 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя Л.Г. Смірнова

Судді М.А. Руденко

Є.Ю. Пономаренко