ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.08.2019 року м. Дніпро Справа № 908/670/19

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Кощеєва І.М. ( доповідач ),

суддів: Кузнецової І.Л., Широбокової Л.П.

секретар судового засідання Пінчук Є.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

товариства з обмеженою відповідальністю Український Рітейл

на рішення Господарського суду Запорізької області від 06.06.2019 р.

( суддя Носівець В.В., м. Запоріжжя, повний текст рішення складено 13.06.2019 р.)

у справі

за позовом приватного підприємства

Виробничо-торгова компанія Лукас

( Полтавська область, м. Кременчук )

до відповідача товариства з обмеженою відповідальністю

Український Рітейл

( м. Запоріжжя )

про стягнення 2 607 520 грн. 51 коп.,

ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємство Виробничо-торгова компанія Лукас звернулося до господарського суду з позовом про стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю Український Рітейл 2 607 520 грн. 51 коп., які складаються з 2 503 499,83 грн. основного боргу, 28 137,70 грн. 3% річних та 75 882,98 грн. інфляційних втрат ( з урахуванням прийнятих судом заяв Позивача про зменшення та збільшення розміру позовних вимог ).

В обґрунтування заявлених позовних вимог Позивач послався на неналежне виконання Відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором поставки № 4/2016 від 01.12.2015 р., що призвело до утворення у останнього заборгованості за отриманий за договором товар.

Відповідач проти позову заперечив та зазначив, що з заявленою сумою заборгованості не погоджується, оскільки 17.04.2019 р. проведено оплату в розмірі 1 800 000,00 грн. Щодо посилання Позивача в обґрунтування заявлених вимог на акти звірки за листопад та грудень 2018 року, Відповідач звернув увагу, що акти звірки складались у 2018 році, а в подальшому 15.02.2019 р. здійснено оплату в сумі 500 000,00 грн. та проведено взаємозаліки на загальну суму 52 367,95 грн., 19.02.2019 р. Відповідачем частково повернуто товар на суму 32 580,00 грн. За наведених обставин, відповідач вважає позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Рішенням Господарського суду Запорізької області від 06.06.2019 р. позов задоволено частково - стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю Український Рітейл на користь приватного підприємства Виробничо-торгова компанія Лукас - 2 503 499 грн. 83 коп. основного боргу, 28 137 грн. 70 коп. 3% річних, 51 249 грн. 70 коп. інфляційних втрат та 38 743 грн. 31 коп. судового збору. В іншій частині позову відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції, товариство з обмеженою відповідальністю Український Рітейл звернулося з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду та прийняти нове рішення, яким в частині стягнення заборгованості відмовити в повному обсязі.

В обгрунтування апеляційної скарги Скаржник посилається на те, що рішення Господарського суду Запорізької області у справі № 908/670/19 від 06.06.2019 р. є незаконним, необгрунтованим та таким, що підлягає скасуванню оскільки судом під час вирішення справи було неповно з`ясовано та не доведено обставини, що мають значення, які суд визнав встановленими, також судом були порушенні норми процесуального законодавства, що призвело до неправильного вирішення справи № 908/670/19.

При цьому Скаржник зазначає, що відповідно до підписного сторонами акти звірки взаєморозрахунків за лютий 2019 року, Відповідачем було здійснено повернення на суму 32 580,00 грн., однак дана обставина не була врахована судом. З огляду на вказане, Відповідач в частині встановлення факту наявності заборгованості за Договором за отриманий товар на загальну суму 2 503 499,83 грн. з ПДВ не погоджується.

Скаржник наголошує на тому, що судом першої інстанції не було доведено усіх обставин справи та досліджено усіх належних доказів на їх підтвердження.

Окрім цього, Відповідач також вважає, що господарським судом було порушено засади рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Від приватного підприємства Виробничо-торгова компанія Лукас надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому підприємство не погоджується з доводами апеляційної скарги, вважає її безпідставною і необґрунтованою.

Зокрема, підприємство посилається на те, що під час оформлення видаткової накладної № 1849 від 18.02.2019 р. було допущено технічну помилку в ціні товару, внаслідок чого сторонами було складено та підписано розрахунок коригування кількісних і вартісних показників № 416 від 19.02.2019 р. до видаткової накладної № 1849 від 18.02.2019 р., що відображено у акті звіряння за лютий місяць, який було підписано сторонами. Фактичного повернення товару Відповідачем Позивачу не було.

Також, Позивач зазначає, що підписуючи акт звіряння за березень 2019 року, Відповідач визнав станом на 31.03.2019 р. заборгованість перед Позивачем у розмірі 4 303 499,86 грн., а підписуючи акт звіряння за квітень 2019 року, після оплати Позивачу частини заборгованості у розмірі 1 800 000,00 грн. ( відповідна заява Позивача про зменшення розміру позовних вимог, наявна в матеріалах справи ).

Автоматизованою системою документообігу Центрального апеляційного господарського суду для розгляду даної справи було визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Кощеєв І.М. (доповідач), судді - Кузнецова І.Л., Широбокова Л.П.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 18.07.2019 р. відновлено строк подання апеляційної скарги, відкрито апеляційне провадження у справі та призначено апеляційну скаргу до розгляду в судове засідання на 01.08.2019 р. Зупинено дію рішення Господарського суду Запорізької області від 06.06.2019 р. у справі № 908/670/19, на підставі ч. 5 ст. 262 ГПК України, у зв`язку з поновленням строку на подання апеляційної скарги.

Відповідач не скористався своїм правом участі в судовому засіданні та не забезпечив явку уповноваженого представника, хоча про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином.

Беручи до уваги, що неявка вказаного учасника провадження у справі, належним чином повідомленого про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, матеріали справи є достатніми для розгляду апеляційної скарги, апеляційний господарський суд дійшов висновку про розгляд справи за відсутності представника Відповідача.

У судовому засіданні 01.08.2019 р. була оголошена вступна та резолютивна частини постанови Центрального апеляційного господарського суду.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника Позивача, дослідивши наведені в апеляційній скарзі доводи та заперечення проти неї, перевіривши матеріали справи, колегія суддів Центрального апеляційного господарського суду вважає, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, а рішення господарського суду залишити без змін виходячи з наступного.

Як встановлено господарським судом та підтверджується матеріалами справи, 01.12.2015 р. між Приватним підприємством Виробничо-торгова компанія Лукас ( Постачальник ) та товариством з обмеженою відповідальністю "Український Рітейл" ( Покупець ) укладено Договір поставки № 4/2016 ( з протоколом розбіжностей ), відповідно до п. 1.1 якого Постачальник зобов`язується поставляти, а Покупець приймати та оплачувати товар, на умовах даного договору.

Згідно з п. 1.2 Договору найменування, асортимент і ціна товару, що поставляється, зазначаються у додатку № 1 Специфікація, що є невід`ємною частиною даного договору.

Відповідно до п. 2.1 Договору товар поставляється Постачальником окремими партіями згідно із замовленнями на поставку. Постачальник зобов`язується приймати від Покупця замовлення на поставку товару та здійснювати поставку товару за адресами, у кількості та на дату, що зазначені в замовленні, своїми транспортними засобами та за власний рахунок. У випадку підписання сторонами графіку поставок, строки поставки визначаються згідно узгодженого графіка.

Сторони погодили у п. 2.2 Договору, що замовлення передаються Покупцем нарочно, факсимільним зв`язком або електронним зв`язком, а у випадку відсутності таких телефонограмою.

П. 2.8 Договору встановлено, що зобов`язання з поставки вважаються виконаними з моменту передачі товару та повного пакету належним чином оформлених товаросупровідних документів покупцю згідно умов даного договору та діючого законодавства України. Замовлення вважається виконаним, а постачальник вважається таким, що виконав свої зобов`язання з поставки, якщо він здійснив поставку товарів: у погоджені з Покупцем день та час; в асортименті та кількості, згідно замовлення; за цінами, затвердженими сторонами у специфікації; з повним пакетом правильно заповненої супровідної документації; у повній відповідності до діючого законодавства України та умов договору.

За визначенням п. 3.7 Договору, разом із товаром Постачальник зобов`язаний надати наступні супровідні документи: замовлення на поставку з відміткою постачальника ( підписом та печаткою ) про отримання замовлення; товарно-транспортну накладну; видаткову накладну; посвідчення якості товару; інші документи на товар, надання яких передбачено законодавством України; довіреність на представника постачальника або перевізника, що надає право передання товару, фіксації факту невідповідності товару та/або супровідних документів умовам договори законодавству, отримання листів та документів від покупця.

Відповідно до п. 6.6 Договору ( в редакції протоколу розбіжностей ) оплата товару здійснюється шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Постачальника протягом 45 ( сорока п`яти ) календарних днів з дня поставки товару. Датою оплати вважається дата надходження грошових коштів на розрахунковий рахунок Постачальника. За домовленістю сторін зазначений строк може бути збільшений на строк не більше 3 ( трьох ) календарних днів.

П. 11.1 договору встановлено, що даний договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами та діє до 31.12.2016 р. У випадку, якщо за 30 календарних днів до дати закінчення строку дії даного договору жодна зі сторін в письмовій формі не заявить про його розірвання, договір автоматично пролонгується на кожний наступний рік.

Сторони не надали суду доказів припинення договору. Отже, умови договору є чинними на момент розгляду даної справи судом.

Місцевим господарським судом встановлено, що на виконання умов Договору Постачальником в період з 03.10.2018 р. по 18.02.2019 р. поставлено Покупецю товар на загальну суму 4 677 468,75 грн. ( з урахуванням актів розбіжностей від 06.11.2018 р. та від 19.02.2019 р. ), що підтверджується долученими до матеріалів справи копіями видаткових накладних та товарно-транспортних накладних за вказаний період ( а. с. 33-90 т. 1 ). Покупецем сплачено частково вартість отриманої в цей період продукції, з урахуванням часткової оплати та здійснення сторонами коригування сум шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог на суми 115 795,01 грн., 386 759,63 грн., 26 265,99 грн. та 26 101,96 грн., заборгованість складає 2 503 499,83 грн.

Неналежне виконання Відповідачем зобов`язання щодо оплати отриманого товару у визначений договором строк стало підставою для звернення Позивача до суду за захистом своїх порушених прав та інтересів.

За порушення виконання Відповідачем грошового зобов`язання Позивач, посилаючись на ст. 625 ЦК України, просив стягнути 28 137,70 грн. 3 % річних та 75 882,98 грн. інфляційних втрат.

Ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

В основу оскаржуваного рішення про часткове задоволення позовних вимог, а саме: в частині стягнення з Відповідача 2 503 499,83 грн. основного боргу, 28 137,70 грн. 3% річних та 51 249,70 грн. інфляційних втрат, покладено висновок місцевого господарського суду про доведеність факту порушення Відповідачем умов, визначених змістом зобов`язання, та факту несплати Відповідачем у визначений зобов`язанням термін вартості отриманого товару. В решті заявлених вимог ( 24 633,28 грн. інфляційних втрат ) судом відмовлено через необґрунтованість.

Також суд першої інстанції прийняв до уваги підписані сторонами без зауважень акти звірки взаєморозрахунків за листопад 2018 року, грудень 2018 року, лютий 2019 року та березень 2019 року, з яких вбачається отримання товару за договором та часткова оплата/зарахування боргу. Відповідач визнані судом обґрунтованими позовні вимоги не спростував, доказів, які могли б свідчити про виконання ним зобов`язання по оплаті отриманого товару в повному обсязі та у визначений договором строк, не надав.

Не погоджуючись з рішенням господарського суду, Відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить оскаржуване рішення місцевого суду скасувати та прийняти нове рішення про відмову в задоволені позову.

Узагальнені доводи апеляційної скарги: в частині встановлення факту наявності заборгованості за Договором за отриманий товар на загальну суму 2 503 499,83 грн. з ПДВ, Відповідач не погоджується, оскільки здійснено повернення товару на суму 32 580,00 грн., що вбачається з акту звірки взаєморозрахунків за лютий 2019 року; не було доведено усіх обставин справи та досліджено усіх належних доказів на їх підтвердження; господарським судом було порушено засади рівності всіх учасників судового процесу.

Ст. 269 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, погоджується з висновками суду попередньої інстанції про наявність підстав для задоволення позову з огляду на таке.

Спірні правовідносини сторін регулюються нормами ЦК України з урахуванням особливостей, встановлених ГК України.

Відповідно до ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно із ст. 526 ЦК України та ст. 193 ГК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться.

Укладений між сторонами правочин за своїм змістом та правовою природою є договором поставки, який підпадає під правове регулювання норм ст. 712 ЦК України та статей 264-271 ГК України.

Ч. ч. 1, 2 ст. 712 ЦК України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 664 ЦК України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар.

Згідно із ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Як встановлено судом першої інстанції і не спростовано Відповідачем, Позивач на виконання умов договору, в період з 03.10.2018 р. по 18.02.2019 р. поставив Покупцю товар на загальну суму 4 677 468,75 грн. ( з урахуванням актів розбіжностей від 06.11.2018 р. та від 19.02.2019 р. ), що підтверджується долученими до матеріалів справи копіями видаткових накладних та товарно-транспортних накладних за вказаний період.

Відповідач, в свою чергу, оплату за отриманий товар в повному обсязі та в установлений договором строк не здійснив. Відповідачем була здійснена лише часткова оплата, заборгованість складає 2 503 499,83 грн., з урахуванням часткової оплати та здійснення сторонами коригування сум, шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог на суми 115 795,01 грн., 386 759,63 грн., 26 265,99 грн. та 26 101,96 грн.

Згідно з ч. ч. 1, 2, 3 ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судахздійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких судвстановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Обов`язок доказування та подання доказів відповідно до ст. 74 ГПК України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення. Отже, відповідно до правил доказування Відповідач, заперечуючи позовні вимоги та посилаючись на повернення товару на суму 32 580,00 грн., повинен довести зазначені обставини.

Разом з тим, з наданих Позивачем доказів, які були досліджені судом першої інстанції вбачається, що під час оформлення видаткової накладної № 1849 від 18.02.2019 р. було допущено технічну помилку в ціні товару, внаслідок чого сторонами було складено та підписано розрахунок коригування кількісних і вартісних показників № 416 від 19.02.2019 р. до видаткової накладної № 1849 від 18.02.2019 р., що відображено у акті звіряння за лютий місяць, який було підписано сторонами. Отже, фактичного повернення товару Відповідачем Позивачу не було, належних доказів здійснення повернення товару Позивачу Відповідачем не надано.

З огляду на викладене апеляційний господарський суд погоджується з висновком місцевого господарського суду про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог Позивача та стягнення з Відповідача 2 503 499,83 грн. основного боргу, 28 137,70 грн. 3% річних та 51 249,70 грн. інфляційних втрат.

У справі "Руїз Торіха проти Іспанії", ЄСПЛ вказав, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися у світлі обставин кожної справи.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів Скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" ( Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006 р. ).

Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У даній справі суд дійшов висновку, що Скаржникові було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

З огляду на приписи ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини від 23.02.2006 р." Конвенція застосовується судами України як частина національного законодавства, а практика ЄСПЛ, через рішення якого відбувається практичне застосування Конвенції, застосовується судами як джерело права.

Отже, доводи заявника апеляційної скарги про порушення норм матеріального та процесуального права судом попередньої інстанцій під час прийняття оскаржуваного процесуального документу не знайшли свого підтвердження.

Водночас колегія суддів погоджується з аргументами, викладеними Позивачем у відзиві на апеляційну скаргу, що ґрунтуються на встановлених місцевим господарським судом обставинах справи та відповідають нормам процесуального права, які регулюють спірні правовідносини.

За таких обставин та з урахуванням меж розгляду апеляційної скарги в порядку ст. 269 ГПК України, апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а оскаржуване рішення залишенню без змін.

У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, згідно вимог ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на Скаржника.

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю Український Рітейл залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Запорізької області від 06.06.2019 р. у справі № 908/670/19 залишити без змін.

Судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Скаржника.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку у двадцятиденний строк до Верховного Суду.

Постанова складена у повному обсязі 02.08.2019 року

Головуючий суддя І. М. Кощеєв

Суддя І. Л. Кузнецова

Суддя Л. П. Широбокова