РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
м. Київ

23.07.2019Справа № 914/2381/18
Суддя Мудрий С.М. розглянувши справу
за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Санаторій для дітей з батьками "Пролісок"

до Львівської обласної державної адміністрації

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача:
Адміністрація Державної прикордонної служби України

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача:

санаторій "Моршин-прикордонник" Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_1 )

про визнання незаконним та скасування розпорядження.

При секретарю судового засідання: Єрмоловій Р.М.

Представники сторін:
від позивача: Бабкевич П.П. головний лікар;

від позивача: Богомазова І.О. представник за договором про надання правової допомоги № 959 від 10.09.2018 р.;

від відповідача: Грень Т.Я. представник за довіреністю № 5/11-800/0/2-19-2 від 04.02.2019 р.;

від третьої особи-1: Слободян І.Ф. представник за довіреністю № 14/10 від 27.12.2018 р.;

від третьої особи-2: Каратанас Ю.І. представник за довіреністю № 44/193 від 06.05.2019 р.

ВСТАНОВИВ:
21.12.2018 року на розгляд Господарського суду Львівської області надійшла позовна заява товариства з обмеженою відповідальністю "Санаторій для дітей з батьками "Пролісок" до Львівської обласної державної адміністрації про визнання незаконним та скасування розпорядження Львівської ОДА №639/0/5-18 від 27.06.2018 р.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 26.12.2018 р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи вирішено здійснювати в порядку загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 29.01.2019 р.

21.01.2019 р. до канцелярії суду відповідачем подано відзив.

23.01.2019 р. до канцелярії суду від позивача надійшла заява про залучення третьої особи на стороні відповідача Адміністрації Державної прикордонної служби України та, пояснення.

25.01.2019 р. до канцелярії суду відповідачем подано відповідь на відзив.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 04.02.2019 р. справу №914/2381/18 за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Санаторій для дітей з батьками "Пролісок" до Львівської обласної державної адміністрації про визнання незаконним та скасування розпорядження Львівської ОДА № 639/0/5-18 від 27.06.2018 р. передано за виключною підсудністю до Господарського суду міста Києва.

06.02.2019 р. до канцелярії суду відповідачем подано заперечення на відповідь на відзив.

Відповідно до протоколу автоматичного розподілу судової справи між суддями справу № 914/2381/18 передано на розгляд судді Мудрому С.М.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.02.2019 р. прийнято справу до свого провадження, підготовче засідання у справі призначено на 25.03.2019 р.

25.03.2019 року до канцелярії суду позивачем подано пояснення на заперечення №19 від 04.02.2019р. та заяву.

В судовому засіданні 25.03.2019 року Адміністрацією Державної прикордонної служби України подано пояснення на позовну заяву.

У судовому засіданні 25.03.2019 р. суд постановив протокольну ухвалу про відкладення розгляду справи на 09.04.2019 р.

09.04.2019 р. до канцелярії суду позивач подав відповідь на пояснення, заяву про збільшення розміру відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, заяву про усунення неточностей.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.04.2019 року клопотання Адміністрації державної прикордонної служби України про залучення до участі у справі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору задоволено. Залучено до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - санаторій "Моршин-прикордонник" Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_1 ) (82482, Львівська обл., м. Моршин, вул. Проліскова, буд. 8). Відкладено підготовче судове засідання у справі на 14.05.2019 року, продовжено строк підготовчого провадження по справі на 30 днів.

10.05.2019 року до канцелярії суду відповідачем подано письмові пояснення.

14.05.2019 року до канцелярії суду позивачем подано відповідь на письмові пояснення вих.. №59 від 07.05.2019р. та заява.

14.05.2019 року до канцелярії суду санаторієм "Моршин-прикордонник" Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_1 ) подано пояснення.

В судовому засіданні 14.05.2019 року Адміністрацією Державної прикордонної служби України подано додаткові пояснення на позовну заяву.

В судовому засіданні 14.05.2019 року суд постановив протокольну ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 28.05.2019 року.

24.05.2019 р. до канцелярії суду позивач подав клопотання про відкладення розгляду справи.

У судове засідання 28.05.2019 р. представники позивача та відповідача не з`явилися.

Представники третіх осіб 1-2 не заперечують проти розгляду справи без участі позивача та відповідача.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.05.2019 року відкладено розгляд справи на 11.06.2019 року.

11.06.2010 року до канцелярії суду позивачем подано заяву про збільшення розміру відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

В судовому засіданні 11.06.2019 року постановлено протокольну ухвалу про відкладення розгляду справи на 23.07.2019 року.

В судовому засіданні 23.07.2019 року представник позивача підтримав позовні вимоги, просив суд позов задовольнити.

Представник відповідача заперечував проти позову, просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог.

Представник третьої особи 1 заперечував проти позовних вимог, просив суд відмовити в задоволенні позовної заяви.

Представник третьої особи 2 заперечував проти позовних вимог, просив суд відмовити в задоволенні позовної заяви.

В судовому засіданні на підставі ст. 240 Господарського процесуального кодексу України проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представників сторін та третіх осіб, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню.

Розпорядженням Львівської обласної державної адміністрації «Про надання в постійне користування земельних ділянок» №639/0/5/18 від 27.06.2018 року:

1. Затверджено Адміністрації Державної прикордонної служби України технічні документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості):

1.1 площею 7,7653 га (кадастровий номер :01:006:0051, КВЦПЗ 06.01), що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , для будівництва і обслуговування санаторно-оздоровчих закладів (для обслуговування будівель санаторію «Моршин-Прикордонник»);

1.2 площею 5,1030 (кадастровий номер :02:000:0100, КВЦПЗ 06.01), що розташована за межами населеного пункту на території Лисовицької сільської ради Стрийського району Львівської області, для будівництва і обслуговування санаторно-оздоровчих закладів.

2. Припинено ТзОВ «Санаторій для дітей з батьками «Пролісок» право користування земельними ділянками, зазначеними у підпунктах 1.1 і 1.2 цього розпорядження.

3. Надано Адміністрації Державної прикордонної служби України в постійне користування земельні ділянки, зазначені у підпунктах 1.1 і 1.2 цього розпорядження.

Позивач просить суд визнати незаконним та скасувати вищезазначене розпорядження. Та, зазначає, що ним добровільна відмова від права користування земельною ділянкою не надавалась. Також, зазначає, що порушено право позивача на користування спірними земельними ділянками, а також свердловинами №1е, 2е, 3е, 4е та човновою станцією доступ до якої обмежено.

Також, в обґрунтування позовних вимог зазначає, що розпорядженням представника Президента України № 620 від 15 грудня 1992 р. зареєстровано Положення організації орендарів в смт. Моршин санаторію «Пролісок».

На підставі рішення № 98 від 20.07.1993 р. Виконавчого комітету Моршинської селищної ради санаторію «Пролісок» було видано державний акт на право користування землею серія Б № 040956 від 1993 р. Санаторій для дітей з батьками «Пролісок» користується безстроково земельною ділянкою площею 16,65 га. Земля надана для оздоровчих цілей та перебуває у державній власності. Зазначений Державний акт серія Б № 040956 зареєстрований в Книзі записів державних актів за № 4.

Згодом, орендне підприємство «Санаторій «Пролісок» розпорядженням голови Стрийської районної державної адміністрації № 768 від 27.12.2002 р. було перереєстровано з ТзОВ «Санаторій для дітей з батьками «Пролісок». Зі сторони позивача, як землекористувача, за весь період користування земельною ділянкою було дотримано вимоги земельного законодавства, що підтверджується актом перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 12.06.2007 р., актом перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 10.05.2013 р., актом перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 21.03.2017 р.

Перша спірна земельна ділянка, що передана у постійне користування Адміністрації Державної прикордонної служби України площею 7,7653 га (кадастровий номер -610700000:01006:0051) зображена на плані державного акту на право користування землею серія Б № 040956 виданого 1993 р. під назвою «Ділянка № 1». Згідно державного акту серія Б № 040956 від 1993 р. площа земельної ділянки, що надана в користування становить 11, 45 га. Саме частина 7,7653 га перебуває в межах даної земельної ділянки №1. Проте, відповідно до довідки № 19-1305-0.7-1734/2-17 від 01.08.2017 р. виданою Відділом у Стрийському районі Головного управління Дергеокадастру у Львівській області, про правовий статус земельної ділянки визначено, що земельна ділянка державної власності площею 6,9561 га перебуває у землекористувача ТзОВ «Санаторій для дітей з батьками «Пролісок» на підставі Державного акту серія Б № 040956 від 1993 р. Місце розташування земельної ділянки є в межах населеного пункту, м. Моршин, вул. Проліскова, 10. Даній земельній ділянці площею 6,9561, відповідно до довідки № 414 від 18.03.2005 р. був присвоєний кадастровий номер :01:006:0199, проте станом на сьогодні відомості про зазначену земельну ділянку у Публічній кадастровій карті України відсутні.

Друга спірна земельна ділянка, що передана у постійне користування Адміністрації Державної прикордонної служби України площею 5,1030 га (кадастровий номер :02:000:0100) зображена на плані державного акту на право користування землею серія Б № 040956 виданого 1993 р. під назвою «Ділянка № 2». Площа даної ділянки відповідно до державного акту серія Б № 040956 становить 5,2000 га. Відповідно до довідки № 19-1305-0.7-1735/2-17 від 01.08.2017 р. виданою Відділом у Стрийському районі Головного управління Дергеокадастру у Львівській області, про правовий статус земельної ділянки визначено, що землекористувачем земельної ділянки державної власності площею 5,200 га є ТзОВ «Санаторій для дітей з батьками «Пролісок» на підставі Державного акту серія Б № 040956 від 1993 р., а також зазначено те, що земельна ділянка знаходиться за межами населеного пункту на території Лисовицької сільської ради. Спірна ділянка площею 5,1030 га має такий же кадастровий номер, який одержала земельна ділянка площею 5,2 га, що підтверджується довідкою № 22/1 від 17.01.2007 р.

З матеріалів справи вбачається, що розпорядженням представника Президента України № 620 від 15 грудня 1992 р. зареєстровано Положення організації орендарів в смт. Моршин, зокрема, санаторію «Пролісок».

20.02.1992 року рішенням Стрийської міської ради народних депутатів виконавчого комітету «Про реєстрацію статутів установ курорту Моршин» №122 зареєстровано статут колективного орендного підприємства «Пролісок». В статуті якого зазначено орендне підприємство санаторій «Пролісок».

Рішенням Виконавчого комітету Моршинської селищної ради народних депутатів Львівської області №98 від 20.07.1993 року вирішено видати державні акти на право користування землею, зокрема санаторію «Пролісок» - площею 16,65 га.

На підставі вищезазначеного рішення Виконавчого комітету Моршинської селищної ради видано санаторію для дітей з батьками «Пролісок» державний акт Б № 040956 від 1993 р. на право користування 16,65 га землі . Земля видана для оздоровчих цілей.

Суд звертає увагу на те, що у вищезазначеному акту слово «безстроково» закреслено.

20.02.2002 року укладено установчий договір з метою створення товариства з обмеженою відповідальністю «Санаторій для дітей з батьками «Пролісок».

Відповідно до п.1.3 установчого договору товариство є правонаступником майнових та інших прав і обов`язків орендного підприємства «Санаторій «Пролісок».

Рішенням господарського суду Львівської області від 02.12.2013 року, яке залишено без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 12.04.2014 року та постановою Вищого господарського суду України від 23.07.2017 року у справі №5015/2805/12 визнано право власності за державою в особі Фонду державного майна України (01133, м. Київ, вул. Кутузова, 18/9) на нерухоме майно: нежитлову будівлю - санаторний корпус з ліжковим фондом 502 ліжка круглорічного використання, А-7, по вул. Проліскова, 8 у м. Моршин Львівської області. Витребувано із незаконного володіння Товариства з обмеженою відповідальністю «Санаторій для дітей з батьками «Пролісок» (82482, Львівська область, м. Моршин, вул. Проліскова, 10, ідент. код 20772638) та Приватного акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця» (01033, м. Київ, вул. Шота Руставелі, 39/41, ідент. код 02583780) нерухоме майно: нежитлову будівлю санаторний корпус з ліжковим фондом 502 ліжка круглорічного використання, А-7, по вул. Проліскова, 8 у м. Моршин Львівської області.

У вищезазначених рішеннях встановлено, що нерухоме майно: нежитлову будівлю санаторний корпус з ліжковим фондом 502 ліжка круглорічного використання, А-7, по АДРЕСА_1 збудовано за загальносоюзні кошти відповідно до рішення центрального органу загальносоюзного значення (ВЦРПС). Право власності на вказаний санаторний корпус не зареєстровано за жодною юридичною чи фізичною особами, а тому відповідно до норм Закону України Про власність, постанови Верховної ради України від 04.02.1994р. Про майно загальносоюзних громадських організацій колишнього Союзу РСР спірна нежитлова будівля є державною власністю, уповноваженим органом управління якою є Фонд державного майна України.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України «Про віднесення нежитлової будівлі санаторного корпусу у м. Моршин до сфери управління Адміністрації Державної прикордонної служби» №376-р від 07.06.2017 року віднесено нежитлову будівлю санаторного корпусу (літера А-7) (реєстраційний номер 07) по вул.. Пролісковій, 8 у м. Моршині Львівської області до сфери управління Адміністрації Державної прикордонної служби».

Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності нежитлова будівлю - санаторний корпус (літера А-7), об`єкт нежитлової нерухомості (реєстраційний номер 07) за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровано за Адміністрацією Державної прикордонної служби», форма власності: державна, підстава виникнення права власності: акт приймання-передачі серія та номер: б/н, виданий 27.06.2017, видавник: Державна прикордонна служба України, розпорядження, серія та номер: 376-р, виданий 07.06.2017, видавник: Кабінет Міністрів України.

Відповідно до ч. 1 статті 377 ЦК до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Згідно з ч.1 та ч.2 статті 120 Земельного кодексу України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Тобто, зазначені норми закріплюють загальний принцип цілісності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цією нормою визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду.

Відповідно до пункту «е» частини 1 статті 141 Земельного кодексу України підставами припинення права користування земельною ділянкою є: набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці.

Як вже зазначалось, позивачу надані земельні ділянки для оздоровчих цілей розміром 16,65 га на підставі державного акту 1993 року.

Тому, згідно з пунктами 1.1, 1.2, 2, 3 розпорядження голови Львівської обласної державної адміністрації № 639/0/5-18 від 27.07.2018 «Про надання в постійне користування земельних ділянок» припинено право постійного користування позивача та надано в постійне користування Адміністрації Державної прикордонної служби земельні ділянки площею 7,7653 га та 5,1030 га, КВЦПЗ- 06.01.

Наказом Державного комітету України із земельних ресурсів № 548 від 23.07.2010 «Про затвердження Класифікації видів цільового призначення земель» визначено, що розділ 06 (секція Б) - це землі оздоровчого призначення; підрозділ 01 - для будівництва і обслуговування санаторно-оздоровчих закладів.

Тобто, земельні ділянки передані без зміни цільового призначення.

Аналогічно, санаторний корпус А-7 передано Адміністрації Державної прикордонної служби України із збереженням медичного профілю як оздоровчого закладу матері й дитини (встановлено рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 квітня 2018 року по справі № 826/14557/17).

Отже, загальний принцип цілісності об`єкта нерухомості із земельною ділянкою дотриманий, враховуючи те, що позивач перестав користуватись нерухомим майном (спорудою) та таке право перейшло до нового власника, право постійного користування відповідно теж передано на підставі рішення уповноваженого органу державної влади.

Позивач у позовній заяві посилається на п.б) статті 141, ч.1 ст.149 та ч.2 ст.142 Земельного кодексу України, згідно з якою земельні ділянки, надані у постійне користування із земель державної та комунальної власності, можуть вилучатися для суспільних та інших потреб за рішенням органів державної влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування на підставі та в порядку, передбачених цим Кодексом.

Вищезазначені посилання позивача, в частині вилучення для суспільних потреб на думку суду не відноситься до правовідносин, які склались в даному предметі спору, оскільки механізм і підстави вилучення земельних ділянок для суспільних потреб чітко регламентований Законом України «Про відчуження земельних ділянок, інших об`єктів нерухомого майна, що на них розміщені, які перебувають у приватній власності, для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності». В даному спорі предметом є повноваження і підстави надання земельних ділянок Адміністрації Держприкордонслужби України.

Для забезпечення діяльності санаторію «Моршин-Прикордонник» (військова частина 1565) Державної прикордонної служби України керівництво санаторію звернулося на адресу Голови Львівської обласної державної адміністрації щодо розгляду питання про надання дозволу Адміністрації Державної прикордонної служби України на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) у відповідності до вимог чинного законодавства.

За результатами такого звернення, розпорядженням Львівської ОДА від 14.05.2018 року за № 435/0/5-18 «Про надання дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості)» Адміністрації Державної прикордонної служби України надано дозвіл на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) орієнтовною площею 7,7653 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 і орієнтовною площею 5,2 га, що розташована за межами населеного пункту на території Лисовицької сільської ради Стрийського району Львівської області.

В подальшому, було виготовлено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) площею 7,7653 га і 5,1030 га та отримано витяги з Державного земельного кадастру про земельні ділянки, відповідно до яких, земельній ділянці площею 7,7653 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , присвоєний кадастровий номер :01:006:0051, а земельній ділянці площею 5,1030 га, що розташована за межами населеного пункту на території Лисовицької сільської ради Стрийського району Львівської області, присвоєний кадастровий номер :02:000:0100.

З метою отримання у користування земельних ділянок площею 7,7653 га і 5,1030 га із земель державної власності у відповідності до ч. 2 ст. 123 ЗК України керівництво санаторію «Моршин-Прикордонник» звернулося до Львівської обласної державної адміністрації з клопотанням про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення вищезазначених земельних ділянок.

В свою чергу, у відповідності до статті 122 Земельного кодексу України Львівською обласною державною адміністрацією в межах своїх повноважень розпорядженням Голови Львівської обласної державної адміністрації від 27.06.2018 року №639/0/5-18 «Про надання в постійне користування земельних ділянок» для обслуговування санаторію «Моршин-Прикордонник» (санаторний корпус з ліжковим фондом 502 ліжка круглорічного використання, А-7, за адресою: АДРЕСА_1 ) Адміністрації Державної прикордонної служби України надано в постійне користування земельні ділянки площею 7,7653 га кадастровий номер :01006:0051 та 5,1030 га кадастровий номер :02:000:0100.

Суд звертає увагу на те, що в матеріалах справи відсутні технічна документація із землеустрою на земельну ділянку згідно державного акту на право користування землею серія Б№040956 по вул.. Пролісковій, 10 в м. Моршин.

Стосовно розміщення свердловин та човникової станції суд зазначає, що позивачем не надано належних доказів розміщення на території земельних ділянок даних об`єктів, а надано виключно свідоцтво про реєстрацію човникової станції, що зареєстрована на Пролісковій 10, та паспорт свердловин, які теж не підтверджують їх місцезнаходження на спірних земельних ділянках.

Також, з матеріалів справи вбачається, що на момент прийняття спірного розпорядження позивач не використовував свердловини.

Відповідно до ч. 1 статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч. 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Таким чином, вимоги позивача щодо визнання незаконним та скасування розпорядженням Львівської обласної державної адміністрації «Про надання в постійне користування земельних ділянок» №639/0/5/18 від 27.06.2018 року є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Частинами 3, 4 статті 13 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч. 1 статті 76 ГПК України).

Відповідно до ч. 1 статті 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Пунктом 1 статті 79 ГПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Частиною 1 статті 123 ГПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до п.1 ч.3 статті 123 ГПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу;

Частиною 2 статті 126 ГПК України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Судовий збір та витрати на професійну правничу допомогу згідно ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ч. 3,4 ст. 13, ч.1 ст. 73, ст.ст. 76, 77, 129,236-238, 240-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:
В позові відмовити повністю.

Відповідно до ч. 1, 2 статті 241 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата підписання рішення: 05.08.2019 року.

Суддя С.М. Мудрий