АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 липня 2019 року м. ОдесаСправа № 916/447/19
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Аленіна О.Ю.

суддів: Лавриненко Л.В., Філінюка І.Г.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства ,,Національна акціонерна компанія ,,Нафтогаз України

на рішення Господарського суду Одеської області від 23.04.2019

по справі №916/447/19

за позовом Публічного акціонерного товариства ,,Національна акціонерна компанія ,,Нафтогаз України

до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку ,,НА СКВОРЦОВА

про стягнення 14168,91 грн.

ВСТАНОВИВ

У лютому 2019 р. Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» звернулось до Господарського суду Одеської області із позовом до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку ,,НА СКВОРЦОВА, в якому просило стягнути з відповідача на свою користь заборгованості у розмірі 14168,91 грн., з яких 247,02 грн. основного боргу, 7456,54 грн. пені, 1209,77 грн. 3% річних, 5255,58 грн. інфляційних нарахувань.

Обґрунтовуючи позовні вимоги ПАТ «Нафтогаз України» зазначає, що відповідачем було порушено договірні зобов`язання за договором постачання природного газу від 12.10.2016 р. № 3754/1617-БО-23, що в свою чергу призвело до виникнення боргу за поставлений газ.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 23.04.2019 р. позов задоволено частково, стягнуто з відповідача на користь позивача 247 грн. 02 коп. основного боргу, 3728 грн. 27 коп. пені, 1209 грн. 77 коп. 3% річних, 5053 грн. 18 коп. інфляційних нарахувань, 1893 грн. 56 коп. судового збору, в решті позову відмовлено.

В мотивах оскаржуваного рішення суд першої інстанції зазначив, що позивачем виконано належним чином взяті на себе обов`язки за Договором та поставлено протягом жовтня 2016 р. січня 2017 р. природний газ на загальну суму 58055,97 грн. з ПДВ, в свою чергу ОСББ ,,НА СКВОРЦОВА у порушення приписів ст.ст.525,526,610,629,692,712 ЦК України, ст.193 ГК України та умов Договору оплатило 57808,95 грн. вартості природного газу, не дивлячись на те, що з урахуванням ч.1 ст.530 ЦК України, ч.1 ст.692 ЦК України та п.6.1 Договору строк виконання зобов`язання на суму 247,02 грн. також настав.

З огляду на неналежне виконання відповідачем своїх договірних зобов`язань, місцевий господарський суд дійшов висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог в частині стягнення 3% річних у повному обсязі, а інфляційних втрат частково, оскільки в розрахунку позивача допущено арифметичні помилки.

Також посилаючись на приписи ст.ст. 233 ГК України, 551 ЦК України господарський суд Одеської області дійшов висновку про зменшення належної до стягнення пені на 50 %. При цьому судом першої інстанції зазначено, що відповідач не є кінцевим споживачем придбаного ним газу, а лише займається виробництвом теплової енергії, яка споживається населенням, яким створено об`єднання співвласників. Здійснення оплати поставленого позивачем газу залежить від розрахунків з відповідачем за спожиту теплову енергію. Крім того, відповідачем оплачено майже всю вартість придбаного ним природного газу, а ПАТ ,,НАК ,,Нафтогаз України не надано будь-яких доказів завдання йому збитків внаслідок порушення відповідачем строків виконання грошового зобов`язання.

Не погодившись із вказаним судовим рішенням, Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» звернулось до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права просить рішення Господарського суду Одеської області від 23.04.19 у справі №916/447/19 в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення неустойки у сумі 3 728,27 грн. скасувати та прийняти нове рішення в цій частині, яким позовні вимоги щодо стягнення неустойки у сумі З 728,27 грн., у стягненні якої було відмовлено, задовольнити.

Звертаючись з апеляційною скаргою апелянт посилаючись на приписи ст.ст. 179, 190, 551, 625 ЦК України, 233, 224, 226 ГК України зазначив, що правила застосування господарськими судами положень ст.233 ГК України визначені рядом роз`яснювальних листів з цього питання та практикою суду, у відповідності до якої право на зменшення неустойки (штрафу, пені) виникає у господарського суду виключно за наявності значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків і тільки у разі наявності такого перевищення суд може скористатися наданим йому процесуальним правом. При цьому з`ясувавши наявність перевищення розміру неустойки перед розміром збитків суд повинен ще встановити існування інших обставин, зокрема: об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань. причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру неустойки наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.

Апелянт вважає, що при зменшенні розміру пені суд мав врахувати майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні, не лише майнові, але й інші інтереси сторін, які беруть участь у зобов`язанні. Крім того, суд повинен був дати належну правову оцінку доказам, наданим сторонами в обгрунтування своїх позицій, щодо наявності чи відсутності збитків. Суд не мав права застосовувати до спірних правовідносин статтю 233 ЦК України, не з`ясувавши всіх обставин, зчісування яких передбачене згаданою нормою.

Так, на думку апелянта, Господарський суд Одеської області при вирішенні питання щодо зменшення пені повинен був об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, а не лише відповідача, причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення.

Скаржник відзначає, що в оскаржуваному рішенні зазначено, що суд, зменшуючи розмір неустойки, виходив, серед іншого, з інтересів сторін. Втім, з матеріалів справи та самого рішення незрозуміло, які саме інтереси сторін було враховано, і яким чином інтереси сторін вплинули на рішення суду в частині зменшення розміру неустойки. Під час розгляду справи не було враховано інтереси позивача.

Також, за твердженням апелянта, судом взагалі не було з`ясовано, чи були заподіяні позивачу збитки неналежним виконанням зобов`язання, а також не було оцінено розмір таких збитків.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 27.05.2019 р. відкрито апеляційне провадження у справі №916/447/19 за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства ,,Національна акціонерна компанія ,,Нафтогаз України на рішення Господарського суду Одеської області від 23.04.2019, визначено розгляд апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства ,,Національна акціонерна компанія ,,Нафтогаз України на рішення Господарського суду Одеської області від 23.04.2019 у справі №916/447/19 здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч.13 ст.8 ГПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Статтею 270 ГПК України визначено, що у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених частиною десятою цієї статті та частиною другою статті 271 цього Кодексу.

Приписами частини 10 статті 270 ГПК України визначено, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч.7 ст.252 ГПК України, клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач - разом з позовом або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву.

Згідно з ч.2 ст.270 ГПК України, розгляд справ у суді апеляційної інстанції починається з відкриття першого судового засідання або через п`ятнадцять днів з дня відкриття апеляційного провадження, якщо справа розглядається без повідомлення учасників справи.

В ході апеляційного розгляду даної справи Південно-західним апеляційним господарським судом, у відповідності до п.4 ч.5 ст.13 ГПК України, було створено учасникам справи умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом у межах строку, встановленого ч. 1 ст. 273 ГПК України. Відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу.

Відповідно до приписів ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції у відповідності до вимог ст.282 ГПК України, зазначає, що встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини даної справи є наступними.

Як вбачається з матеріалів справи, 12.10.2016 р. між ПАТ ,,НАК ,,Нафтогаз України (Постачальник) та ОСББ ,,НА СКВОРЦОВА (Споживач) укладено договір № 3754/1617-БО-23 постачання природного газу (Договір), згідно якого Постачальник зобов`язується поставити Споживачеві у 2016-2017 роках природний газ, а Споживач зобов`язується оплатити його на умовах цього Договору (п.1.1 Договору).

Природний газ, що постачається за цим Договором, використовується Споживачем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами/організаціями та іншими споживачами (п.1.2 Договору).

Постачальник передає Споживачу з 01 жовтня 2016 р. по 31 березня 2017 р. (включно) природний газ обсягом до 5 тис. куб. м… (п.2.1 Договору).

Приймання-передача природного газу, переданого Постачальником Споживачеві у відповідному місяці постачання, оформлюється актом приймання-передачі. Обсяг використання природного газу Споживачем у відповідному місяці постачання встановлюється шляхом складення добових обсягів, визначених на підставі показів комерційного вузла/вузлів обліку природного газу (п.3.4 Договору).

Ціна за 1000 куб. метрів газу на дату укладання Договору становить 5916,00 гривень, крім того податок на додану вартість (20%) 1183,20 грн. До сплати за 1000 куб. м природного газу з ПДВ 7099,20 грн. (п.5.2 Договору).

Оплата за природний газ здійснюється Споживачем виключно грошовими коштами шляхом 100-відсоткової поточної оплати протягом місяця поставки природного газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу (п.6.1 Договору).

Договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, за їх наявності, і діє в частині реалізації природного газу з 01 жовтня 2016 р. до 31 березня 2017 р. (включно), а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення (п.12.1 Договору).

Додатковою угодою від 28.10.2016 р. № 1 до Договору, зокрема, викладено п.1.2 Договору в наступній редакції: ,,1.2 Природний газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається підприємствами, організаціями та іншими споживачами (крім бюджетних установ/організацій)..

Додатковою угодою від 31.10.2016 р. № 2 до Договору викладено п.5.2 Договору в наступній редакції: ,,5.2 Ціна за 1000 куб. м газу за цим договором з 01 листопада 2016 року становить 6819,00 гривень, крім того податок на додану вартість (20%) 1363,80 грн. До сплати за 1000 куб. м природного газу з ПДВ 8182,80 грн. .

Додатковою угодою від 22.11.2016 р. № 3 до Договору викладено п.5.2 Договору в наступній редакції: ,,5.2 Ціна за 1000 куб. м газу за цим договором з 01 грудня 2016 року становить 7148,00 гривень, крім того податок на додану вартість (20%) 1429,60 грн. До сплати за 1000 куб. м природного газу з ПДВ 8577,60 грн..

Додатковою угодою від 21.12.2016 р. № 4 до Договору викладено п.5.2 Договору в наступній редакції: ,,5.2 Ціна за 1000 куб. м газу за цим договором з 01 січня 2017 року становить 6979,00 гривень, крім того податок на додану вартість (20%) 1395,80 грн. До сплати за 1000 куб. м природного газу з ПДВ 8374,80 грн..

Додатковою угодою від 24.01.2017 р. № 6 до Договору викладено п.5.2 Договору в наступній редакції: ,,5.2 Ціна за 1000 куб. м газу за цим договором з 01 лютого 2017 року становить 8451,00 гривень, крім того податок на додану вартість (20%) 1690,20 грн. До сплати за 1000 куб. м природного газу з ПДВ 10141,20 грн..

Додатковою угодою від 24.02.2017 р. № 7 до Договору викладено п.5.2 Договору в наступній редакції: ,,5.2 Ціна за 1000 куб. м газу за цим договором з 01 березня 2017 року становить 7866,00 гривень, крім того податок на додану вартість (20%) 1573,20 грн. До сплати за 1000 куб. м природного газу з ПДВ 9439,20 грн..

Матеріали справи свідчать, що на виконання Договору Постачальником протягом жовтня 2016 р. січня 2017 р. поставлено Споживачу природний газ на загальну суму 58055,97 грн. з ПДВ, а саме: у жовтні 2016 р. 0,167 тис. куб. м на суму 1185,56 грн., у листопаді 2016 р. 1,567 тис. куб. м на суму 12822,44 грн; у грудні 2016 р. 2,378 тис. куб. м на суму 20397,53 грн., у січні 2017 р. 2,824 тис. куб. м на суму 23650,44 грн., про що свідчать наявні в матеріалах справи акти приймання-передачі природного газу від 31.10.2016 р., від 30.11.2016 р., від 31.12.2016 р., від 31.01.2017 р.

Договір, додаткові угоди, акти приймання-передачі природного газу підписано уповноваженими представниками, скріплено печатками контрагентів.

Поставлений на виконання Договору природний газ оплачено в сумі 57808,95 грн., у т.ч.: 22.11.2016 р. перераховано 1185,56 грн., 17.10.2017 р. 56623,39 грн., що підтверджується бухгалтерською випискою по рахунку відповідача.

Невчасне та не в повному обсязі виконання відповідачем взятих на себе договірних зобов`язань, стало підставою для звернення ПАТ "НАК "Нафтогаз України" із позовом до суду.

Судом першої інстанції позовні вимоги визнано обґрунтованими, втім задоволено частково у зв`язку із невірними розрахунком інфляційних втрат та зменшенням розміру пені на 50 відсотків.

Колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ст. 174 ГК України договір є підставою для виникнення цивільних прав і обов`язків (господарських зобов`язань).

Приписами ст. 193 ГК України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином, відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання, відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно ст. 509 ЦК України зобов`язання є правовідношенням, у якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь іншої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші), чи утриматися від виконання певних дій, а інша сторона має право вимагати виконання такого обов`язку.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. ст. 530, 610 - 612 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов`язання у строк, встановлений договором.

Згідно з ч. 2 ст. 615 та ч. 2 ст. 625 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Так наявними матеріалами справи підтверджується, що позивачем на виконання умов укладеного між сторонами договору поставлено протягом жовтня 2016 р. січня 2017 р. природний газ на загальну суму 58055,97 грн. з ПДВ.

Разом з цим, відповідачем, у порушення взятих на себе зобов`язань за договором, станом на момент подачі позову оплачено лише частину вартості поставленого природного газу у розмірі 57808,95 грн.

Відповідно до ч.1 ст.548 ЦК України виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

В силу ч.1 ст.546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою (штраф, пеня).

В ст.549 ЦК України надано визначення неустойки (штрафу, пені), під якою слід розуміти грошову суму або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

За змістом п.3 ч.1 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

У разі невиконання Споживачем пунктів 6.1 та 6.6 цього Договору він зобов`язується сплатити Постачальнику, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу (п.8.2 Договору).

Крім того згідно ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З урахуванням невчасного виконання відповідачем в`язких на себе договірних зобов`язань, останній має сплатити на користь позивача 1209,77 грн. 3% річних та 5053,18 грн. інфляційних втрат.

При цьому колегія суддів перевіривши наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат, погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності в останньому арифметичних помилок, з огляду на що позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню.

Щодо заявленої позивачем до стягнення пені, розмір якої становить 7456,54 грн. колегія суддів зазначає наступне.

Так, під час розгляду справи у суді першої інстанції відповідач звернувся із клопотанням в якому просив зменшити розмір пені на 50% на підставі ст.233 ГК України в зв`язку із скрутним матеріальним становищем.

Відповідно до ст. 230 ГК України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно з ст. 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги ступінь виконання зобов`язання боржником, майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні, інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

У випадку якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі. Сторони можуть домовитися про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом (частина друга статті 551 ЦК України). Розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення (частина третя статті 551 названого Кодексу).

Отже, у випадку нарахування неустойки, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у пункті 6 статті 3, частині третій статті 509 та частинах першій, другій статті 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права, суд має право її зменшувати.

Вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків), тощо.

Водночас, колегія суддів зазначає, що наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку змінює її дійсне правове призначення. Оскільки неустойка має на меті, в першу чергу, стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не може лягати непомірним тягарем для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора. Така правова позиція викладена в рішенні Конституційного Суду України від 11.07.13 р. № 7-рп/2013.

Як вбачається з оскаржуваного рішення, місцевий господарський суд, зменшуючи розмір пені на 50 %, на підставі розгляду усіх обставин справи та оцінки зібраних у справі доказів, встановив наявність тих виняткових обставин, з якими законодавство пов`язує можливість зменшення розміру неустойки.

Також слід зазначити, законодавством не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій, дане питання вирішується господарським судом згідно з ст.86 ГПК України за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Так, зменшуючи розмір пені, яка підлягає стягненню, суд першої інстанції, виходив з того, що відповідач не є кінцевим споживачем придбаного ним газу, а лише займається виробництвом теплової енергії, яка споживається населенням, яким створено об`єднання співвласників. Здійснення оплати поставленого позивачем газу залежить від розрахунків з відповідачем за спожиту теплову енергію. До того ж, ОСББ ,,НА СКВОРЦОВА оплачено майже всю вартість придбаного ним природного газу, а ПАТ ,,НАК ,,Нафтогаз України не надано будь-яких доказів завдання йому збитків внаслідок порушення відповідачем строків виконання грошового зобов`язання.

Судова колегія вважає, що наведене вище у своїй сукупності є винятковою обставиною, яка є підставою для зменшення розміру пені.

Разом з тим, колегія суддів відхиляє посилання апелянта на те, що зменшення судом розміру пені завдає йому збитків, і при зменшенні пені суд не дослідив негативні наслідки, спричинені позивачеві, оскільки, відповідно до норм статей 73, 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи, між тим, під час вирішення даного спору, позивачем не надано, а відтак матеріали справи не містять доказів, які підтверджують імовірність збитків або засвідчували наявність збитків у позивача, у зв`язку з несвоєчасним виконанням прийнятих на себе зобов`язань відповідачем.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції врахував майнові інтереси позивача, оскільки зменшив розмір неустойки на 50%, що в свою чергу, спростовує доводи апеляційної скарги про зворотне.

Виходячи з того, що можливість використання судом права на зменшення розміру штрафних санкцій, як і визначення розміру, до якого вони підлягають зменшенню, законодавством віднесено на розсуд суду, та враховуючи установлені місцевим господарським судом обставини, колегія суддів погоджується з висновком суду про наявність підстав для зменшення пені на 50 %.

Аналогічні правова позиція викладена у постановах Верховного суду від 05.03.2019 у справі №923/536/18, від 18.06.2019 у справі №924/754/18.

Статтею 276 ГПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відтак, колегія суддів вважає, що рішення Господарського суду Одеської області від 23.04.2019 р. у даній справі прийняте з повним з`ясуванням всіх обставин, що мають значення для справи, дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому відсутні підстави для його скасування.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за апеляційний перегляд судового рішення покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Рішення Господарського суду Одеської області від 23.04.2019 р. у справі №916/447/19 залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Постанова, згідно ст. 284 ГПК України, набуває законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного суду у випадках передбачених Господарським процесуальним кодексом України.

Датою ухвалення та складання повного судового рішення є 26.07.2019 р.

Головуючий суддя Аленін О.Ю.

Суддя Лавриненко Л.В.

Суддя Філінюк І.Г.