УХВАЛА

про відмову у видачі наказу

м. Київ

31.07.2019Справа № 910/9752/19

Господарський суд міста Києва у складі судді Бондаренко Г. П., розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Альфабуд» до Приватного акціонерного товариства «ОТІС» про стягнення 65 124, 16 грн

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Альфабуд» (далі - заявник) звернулося до Господарського суду міста Києва із заявою про видачу судового наказу за вимогою до Приватного акціонерного товариства «ОТІС» (далі - боржник) про стягнення 65 124, 16 грн.

Розглянувши подану заяву про видачу судового наказу та додані до неї документи, суд дійшов до висновку про відмову у видачі судового наказу, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 148 Господарського процесуального кодексу України, судовий наказ може бути видано тільки за вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

В її обґрунтування заявник зазначає, що 08.12.2014 між ним та Приватним акціонерним товариством «ОТІС» було укладено договір на виготовлення ліфтового обладнання № D2N16130, відповідно до умов якого боржник зобов`язувався виготовити ліфтове обладнання. Платіжним дорученням № 198 від 15.12.2014 та № 33 від 09.02.2015 обладнання було оплачено змовником в повному обсязі. При передачі ліфта було виявлено відсутність електронної коробки ліфта та комплектуючих ліфта, про що складено акт приймання комплектності поставленої продукції від 24.02.2015 з переліком недоукомплектованих одиниць. 04.05.2018 (відповідно до квитанції № 2P049) та 13.06.2018 (згідно з платіжним дорученням № 10) Замовником було додатково оплачено вартість недоукомплектованих одиниць на загальну суму 48 974, 401 грн. При цьому вартість недоукомплектованих одиниць входить в загальну вартість обладнання, яка вже була сплачена Замовником у повному обсязі. З огляду на недоукомплетовність обладнання замовник заявник звернувся до боржника з листом-вимогою № 33/10 від 05.10.2018 про відшкодування вартості недоукомплектованого обладнання у сумі 48 974,40 грн., а 08.04.2019 заявник звернувся до боржника з претензією № 08-04-19/3 від 08.04.2019, з вимогою повернути 61 280, 34 грн. Однак, боржник вартість обладнання не відшкодував, відповіді на лист не надав.

Як вбачається із заяви, заявник посилається на статтю 1212 Цивільного кодексу України, щодо обов`язку особи повернути майно, яке вона зберігала у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно).

За таких обставин, суд приходить до висновку, що вимоги заявника суперечить нормам статті 148 Господарського процесуального кодексу України, оскільки не є вимогами за договором, а сам позивач обгрутовує їх ст. 1212 ЦК України, яка міститься в підрозділі - "Недоговірні зобов`язання".

Разом з тим, частиною другою статті 12 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.

Разом з тим, як зазначає сам заявник даний спір пов`язаний з некомплектністю поставленого товару, який було прийнято заявником, а отже зазначені правовідносини не є безспірними.

Під час розгляду вимог в порядку наказного провадження та видачі судового наказу суд не розглядає обґрунтованість заявлених вимог по суті.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 152 Господарського процесуального кодексу України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заявлено вимогу, яка не відповідає вимогам статті 148 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з частини 2 статті 154 Господарського процесуального кодексу України за результатами розгляду заяви про видачу судового наказу суд видає судовий наказ або постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу.

Суд зазначає, що відповідно до частини 2 статті 153 Господарського процесуального кодексу України відмова у видачі судового наказу з підстав передбачених пунктами 3-6 статті 152 Господарського процесуального кодексу України, унеможливлює повторне звернення з такою самою заявою. Заявник у цьому випадку має право звернутися з тими самими вимогами у позовному порядку.

Частиною 2 статті 151 Господарського процесуального кодексу України внормовано, що У разі відмови у видачі судового наказу або в разі скасування судового наказу внесена сума судового збору стягувачу не повертається. У разі пред`явлення стягувачем позову до боржника у порядку позовного провадження сума судового збору, сплаченого за подання заяви про видачу судового наказу, зараховується до суми судового збору, встановленої за подання позовної заяви.

Виходячи з вищевикладеного та керуючись статтями 12, 147, 148, 151, 152, 153, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю «Альфабуд» у видачі судового наказу про стягнення з боржника Приватного акціонерного товариства «ОТІС» 65 124, 16 грн

2. Згідно частини 2 статті 235 Господарського процесуального кодексу України дана ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею - 31.07.2019 та може бути оскаржена у порядку, встановленому статтею 256 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя Г. П. Бондаренко