СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" липня 2019 р. Справа № 905/2148/18

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Тарасова І.В., суддя Білоусова Я.О., суддя Пуль О.А.,

за участю секретаря судового засідання Крупи О.О.

за участі представників:

позивача- Никоненко А.Г., довіреність № 14-4 від 14.01.2019;

відповідача- Хомяк Е.А., наказ 133 від 23.04.2019 ;

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства Великоанадольський вогнетривковий комбінат, смт Володимирівка, Волноваський район Донецької області (вх. №634 Д/2-5)

на рішення господарського суду Донецької області від 21.01.2019 у справі № 905/2148/18 (суддя Матюхін В.І., повний текст рішення складено та підписано 23.01.2019)

за позовом Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, м. Київ

до Приватного акціонерного товариства Великоанадольський вогнетривкий комбінат, смт. Володимирівка, Волноваський район Донецької області

про стягнення 10 245 744,92 грн.,-

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2018 року Публічне акціонерне товариство Національна акціонерна компанія Нафтогаз України звернулось до господарського суду з позовом про стягнення з Приватного акціонерного товариства Великоанадольський вогнетривкий комбінат 10 245 744,92 грн., у тому числі:

1 861 550,11грн. пеня за порушення строків виконання грошового зобов`язання за період з 11.02.2015 по 14.07.2015 (включно);

353 431,45 грн. штраф за порушення строків виконання грошового зобов`язання понад тридцять днів;

7 231 011,97грн. - інфляційні втрати за прострочення виконання грошового зобов`язання за період лютий 2015р. березень 2018р.

799 751,39грн. 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання за період з 11.02.2015 по 17.04.2018 (включно).

Рішенням господарського суду Донецької області від 21.01.2019 у справі № 905/2148/18 позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України до Приватного акціонерного товариства Великоанадольський вогнетривкий комбінат про стягнення 10 245 744,92 грн. задоволено. Стягнуто з ПрАТ Великоанадольський вогнетривкий комбінат на користь ПАТ Національна акціонерна компанія Нафтогаз України 1 861 550,11грн. пені, 353 431,45грн. штрафу, 7 231 011,97грн. інфляційних втрат, 799 751,39грн. 3% річних, 153 686,17грн. на відшкодування витрат з оплати судового збору.

Відповідач з рішенням суду першої інстанції не погодився, звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення господарського суду Донецької області від 21.01.2019 у справі № 905/2148/18 скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що відповідач обґрунтованим клопотанням від 28.12.2018 просив суд відкласти підготовче засідання в межах підготовчого провадження. Проте, незважаючи на невиконання завдань підготовчого провадження, встановлених ч. 1 ст. 177 ГПК України, суд першої інстанції ухвалою від 04.01.2019 закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті, тобто судом першої інстанції порушені норми процесуального права, які містяться у п.п. 2, 3, 6 ч. 1 ст. 177 ГПК України.

Також звертає увагу на те, що відповідач зіткнувся з непередбачуваними обставинами -повномасштабними військовими діями на території Донецької області, які обумовили настання негативних наслідків при здійсненні господарської діяльності. При цьому позивач був обізнаний із наявністю документів, які підтверджують виникнення форс-мажорних обставин, оскільки ці документи залучалися до матеріалів справи №908/1865/15-г. До того ж, позивач визнає наявність форс-мажорних обставин, що підтверджується його листом від 04.12.2014 р. № 26-8906/1.2-14. Крім того, обставина виникнення непереборної сили підтверджується: листом штабу АТЦ при СБУ від 04.08.2015 р. № 33/2/1-8774;висновком Донецької ТПП від 20.08.2014 р. № 2255/12.12-03. Таким чином, враховуючи статус позивача як монополіста, відповідача як підприємства, яке зазнало непоправної шкоди через військові дії, суд безпідставно не застосував до спірних правовідносин положення частини третьої ст. 551 ЦК України та ст. 233 ГК України, стягнувши з відповідача неспіврозмірні санкції.

Крім того, зазначає, що основний борг в сумі 8 380 972,25 грн. за договором № 178/14-ПР/Юр39/14 від 27.12.2013 був стягнутий рішенням господарського суду Запорізької області від 08.06.2015 №908/1865/15-г разом із сумою неустойки, інфляційними втратами, 3 відсотками річних. Всього суд стягнув 11 081 117,38 грн. Разом з цим, звертаючись до господарського суду Донецької області із позовом у справі № 905/2148/18, позивач заявив до стягнення за тим же самим договором суми неустойки, інфляційних втрат, 3-х процентів річних в загальній сумі 10 245 744,92 грн., тобто сума санкцій становить 122% від суми основного зобов`язання.

Окрім цього, стверджує, що зміст оскаржуваного рішення дає можливість дійти висновку про те, що судом здійснено подвійне стягнення пені при одночасному стягненні штрафу за одне порушення -несвоєчасне виконання зобов`язання покупцем, що не узгоджується з приписами статті 61 Конституції України, відповідно до якої ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Також відповідачем в апеляційній скарзі заявлено клопотання про долучення до матеріалів справи доказів, що перелічені в додатку до цієї апеляційної скарги, які підтверджують обставину визнання позивачем форс-мажорних обставин та об`єктивну неможливість відповідача своєчасно виконати договірне зобов`язання, а саме:

завіреної копії листа відповідача позивачу №Юр-64/14 від 06.08.2014 з описом вкладення та фіскальним чеком;

завіреної копії листа штабу АТЦ при СБУ від 04.08.2015 №33/2/1-8774;

завіреної копії висновку Донецької ТПП від 20.08.2014 №2255/12.12-03;

завіреної копії листа позивача від 04.12.2014 №26-8906/1.2-14;

копія ухвали господарського суду Запорізької області від 07.07.2016 у справі №908/1865/15-г про відстрочення виконання рішення.

В обґрунтування даного клопотання відповідач посилається на те, що суд першої інстанції позбавив відповідача можливості їх надати.

Крім того, 17.04.2019 відповідач звернувся до суду апеляційної інстанції з клопотанням, в якому просив поновити строк та залучити до матеріалів справи Науково-практичний висновок торгово-промислової палати України №940/21-10.6 від 12.04.2019 та врахувати цей доказ при ухваленні рішення.

В обґрунтування вказаного клопотання апелянт зазначає, що дослідження вказаного доказу забезпечить правильне вирішення спору, оскільки підтверджують існування форс-мажорних обставин та об`єктивну неможливість відповідача своєчасно виконати договірне зобов`язання.

Також апелянт зазначав, що отримав Науково-практичний висновок торгово-промислової палати України №940/21-10.6 від 12.04.2019 лише 17.04.2019, отже, з об`єктивних причин не мав можливості надати його раніше до суду.

Оскільки вирішення наведених клопотань передбачає з`ясування обставин, які мають значення для розгляду справи, тобто розгляд справи по суті, оцінка їм буде надана в мотивувальній частині постанови.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 27.02.2019 поновлено ПрАТ Великоанадольський вогнетривковий комбінат пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження рішення господарського суду Донецької області від 21.01.2019 у справі № 905/2148/18. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ПрАТ Великоанадольський вогнетривковий комбінат та призначено її до розгляду на 25.03.2019.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 25.03.2019 задоволено клопотання ПрАТ Великоанадольський вогнетривковий комбінат та відкладено розгляд справи на 18.04.2019. Також, витребувано з господарського суду Запорізької області матеріали господарської справи №908/1865/15-г за позовом ПАТ НАК Нафтогаз України, м. Київ до ПрАТ Великоанадольський вогнетривковий комбінат, смт. Володимирівка, Волноваський район Донецької області про стягнення 11206384,05 грн.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 18.04.2019 зупинено апеляційне провадження у справі №905/2148/18 до закінчення перегляду у касаційному порядку постанови Одеського апеляційного господарського суду від 02.08.2018 у подібних правовідносинах у справі №916/190/18, яка передана на розгляд Великої Палати Верховного Суду у справі №916/190/18.

16.07.2019 до суду апеляційної інстанції надійшло клопотання АТ НАК Нафтогаз України про поновлення провадження у справі, в якому позивач повідомляв суд, що 04.06.2019 Великою Палатою Верховного Суду було розглянуто справу №916/190/18 та за результатом розгляду частково задоволено касаційну скаргу дочірньої компанії Газ Україна НАК Нафтогаз до ПАТ Одесагаз. Постанову Одеського апеляційного господарського суду від 02.08.2018 та рішення господарського суду Одеської області від 22.05.2018 у справі №916/190/18 скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 19.07.2019 поновлено апеляційне провадження у справі №905/2148/18 за апеляційною скаргою ПрАТ Великоанадольський вогнетривковий комбінат на рішення господарського суду Донецької області від 21.01.2019 у справі № 905/2148/18 та призначено справу до розгляду на 29 липня 2019 р. 0 12:15 год.

Представник відповідача в судовому засіданні 29.07.2019 підтримав апеляційну скаргу.

Позивач у запереченнях на апеляційну скаргу (вх.№2648 від 14.03.2019) та його представник в судовому засіданні проти доводів апеляційної скарги заперечували, просять рішення місцевого господарського суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Свої заперечення відповідач обґрунтовує тим, що застосування іншого виду неустойки - штрафу до грошового зобов`язання законом не передбачено, що, втім, не виключає можливість його встановлення в укладеному сторонами договорі (наприклад за необгрунтовану відмову від переказу коштів за розрахунковими документами отримувача коштів), притому і як самостійний захід відповідальності, і як такий, що застосовується поряд з пенею. У останньому випадку не йдеться про притягнення до відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення двічі, тому що відповідальність настає лише один раз - у вигляді сплати неустойки, яка включає у себе і пеню, і штраф як лише форми її сплати (ч. 2 п. 2.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України, від 17.12.2013 р. № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" та правової позиції Верховного Суду України від 06.06.2012 р. у справі № 6-49цс12, від 30.10.2013 р. у справі № 6-59цс13).

За таких обставин, одночасне стягнення з відповідача штрафу та пені, не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі ст. 549 ЦК України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до ст. 230 ГК України - є видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності за порушення господарського зобов`язання. При цьому у межах одного виду відповідальності може І застосовуватися різний набір санкцій (аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд України у своїх постановах від 09.04.2012 року у справі № 20/246-08 та від 27.04.2012 року у справі № 06/5026/1052/2011).

Крім того, стверджує, що під час розгляду справи в суді першої інстанції відповідачем не було заявлено клопотання про зменшення суми штрафних санкцій, та перед судом таке питання не ставилося. Питання щодо зменшення розміру суми штрафних санкції було заявлено Відповідачем лише при поданні апеляційної скарги. В обгрунтування зменшення суми штрафних санкції Відповідач посилається на скрутне фінансове становище, зловживання Національною акціонерною компанією «Нафтогаз України» своїм монопольним становищем та обставини непереборної сили, що виникли в результаті військових дій, однак документи про скрутне матеріальне становище чи наявність форс-мажорних обставин до суду першої інстанції відповідачем подані не були, та судом першої інстанції не досліджувались. При цьому, апелянт не обґрунтував будь-яким чином неможливості подання до суду першої інстанції доказів щодо власного скрутного майнового становища з причин, що об`єктивно не залежали від нього, тому не може вважатися винятковим випадком подача апелянтом додаткових доказів як додатку до апеляційної скарги.

Щодо заявлених відповідачем клопотань про долучення до матеріалів справи додаткових доказів позивач зазначає, що у відповідача був достатній, розумний строк аби скористатися своїм правом на надання відзиву на позов та заяв з процесуальних питань, формування правової позиції та надання доказів, на які вона посилається як на підставу своїх заперечень. ПрАТ Великоанадольський вогнетривкий комбінат ухвалу про відкриття провадження отримав 24.11.2018. Протягом усього строку підготовчого провадження, під час проведення судових засідань, відповідач не виконав вимоги ухвал суду та не скористався своїми процесуальними правами. Незважаючи на те, що відповідач був належним чином повідомлений про час і місце проведення всіх судових засідань на стадії підготовчого провадження та розгляду справи по суті у суді першої інстанції, обізнаний зі своїми процесуальними правами і обов`язками, він лише під час подання апеляційної скарги подає докази для долучення до матеріалів справи. Відповідач, надаючи до суду апеляційної інстанції клопотання про приєднання нових доказів, не наводить жодних аргументів щодо поважності причин пропуску процесуальних строків та неподання їх у суді першої інстанції.

Розглянувши матеріали справи, а також викладені в апеляційній скарзі, запереченнях на апеляційну скаргу доводи відповідача та позивача, перевіривши в межах вимог апеляційної скарги правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлених обставин справи та відповідність їх наданим доказам, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Як свідчать матеріали справи та було правильно встановлено господарським судом першої інстанції, рішенням господарського суду Запорізької області від 08.06.2015 року по справі №908/1865/15-г, порушеній за позовом Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України до Публічного акціонерного товариства "Великоанадольський вогнетривкий комбінат" про стягнення 11 206 384,05 грн., з яких 8 380 972,25 грн. борг, 715 359,07 грн. пеня, 1 037 570,78 грн. штраф, 78 018,15 грн. - 3% річних за несвоєчасні розрахунки, 994 463,80 грн. інфляційні втрати встановлено наступне:

27.12.2013 р. між ПАТ НАК Нафтогаз України (Продавець, позивач у справі) та ПАТ "Великоанадольський вогнетривкий комбінат" (Покупець, відповідач у справі) укладено договір № 178/14-ПР/Юр39/14 купівлі-продажу природного газу (далі - Договір), згідно пункту 1.1 якого Продавець зобов`язується передати у власність Покупцю у 2014 році природний газ, ввезений на митну територію України Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а Покупець зобов`язується прийняти та оплатити цей природний газ (надалі - газ) на умовах цього Договору.

Пунктом 2.1 Договору сторони погодили кількість та якість газу, що планується передати.

Згідно пункту 3.3 Договору, приймання-передача газу, переданого Продавцем Покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу. Обсяг споживання газу Покупцем у відповідному місяці поставки встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показів комерційного вузла/вузлів обліку газу Покупця.

Відповідно до п. 3.4 Договору не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, Покупець зобов`язується надати Продавцеві підписані та скріплені печатками Покупця та газотранспортного підприємства три примірника акта приймання-передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Продавець не пізніше 8-го числа зобов`язується повернути Покупцеві та газотранспортному підприємству по одному примірнику оригіналу акта, підписаний уповноваженим представником та скріплений печаткою, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта. Акти є підставою для остаточних розрахунків між Сторонами.

Ціна газу визначена сторонами в розділі 5 Договору.

Згідно пункту 6.1 Договору, остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками Сторін та скріплення їх підписів печатками Сторін і діє в частині реалізації газу до 31 грудня 2014 року, а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення (розділ 11 Договору).

Як стверджує позивач та підтверджується матеріалами справи, протягом липня-грудня 2014 року відповідачу було поставлено природний газ на загальну суму 24 298 472,25 грн., що підтверджується Актом приймання-передачі природного газу від 31.07.14 р. на суму 4075551,48 грн., Актом приймання-передачі природного газу від 31.08.14 р. на суму 3664885,22 грн., Актом приймання-передачі природного газу від 30.09.14 р. на суму 3600068,59 грн., Актом приймання-передачі природного газу від 31.10.14 р. на суму 3939576,84 грн., Актом приймання-передачі природного газу від 30.11.14 р. на суму 3969369,36 грн. та Актом приймання-передачі природного газу від 31.12.14 р. на суму 5049020,76 грн. Зазначені акти підписані представниками сторін, скріплені печатками підприємств та є підставою для проведення розрахунків.

В порушення взятих на себе зобов`язань, ПАТ "Великоанадольський вогнетривкий комбінат" за поставлений у липні-жовтні 2014 р. газ оплату здійснив у повному обсязі, але з порушенням строків, встановлених у договорі; за листопад 2014 р. - частково, здійснивши оплату на суму 637 417,87 грн. та з порушенням строків, встановлених договором для проведення розрахунків, і за грудень 2014 р. - не здійснив жодної оплати, у зв`язку з чим за ним виникла заборгованість у розмірі 8 380 972,25 грн.

Стягнення з ПАТ "Великоанадольський вогнетривкий комбінат" основного боргу в сумі 8 380 972,25 грн., пені в сумі 715 359,07 грн., штрафу в сумі 1 037 570,78 грн., трьох відсотків річних за несвоєчасні розрахунки в сумі 78 018,15 грн. та суми, на яку збільшився борг внаслідок інфляційних процесів, в розмірі 994 463,80 грн. - є предметом розгляду по даній справі.

Рішенням господарського суду Запорізької області від 08.06.2015 року по справі №908/1865/15-г позовні вимоги задоволено частково: стягнуто з відповідача суму основного боргу 8 380 972 грн 25 коп., пеню в сумі 701 486 грн 55 коп., штраф в сумі 1 037 570 грн 78 коп., три відсотки річних за несвоєчасні розрахунки в сумі 76 457 грн 10 коп., суму на яку збільшився борг внаслідок інфляційних процесів, в розмірі 884 630 грн 70 коп. та 72 263 грн 10 коп. на відшкодування витрат з оплати судового збору.

Відповідно до ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Отже рішенням господарського суду Запорізької області від 08.06.2015 року по справі №908/1865/15-г встановлений факт наявності у ПАТ "Великоанадольський вогнетривкий комбінат" перед позивачем грошового зобов`язання по сплаті 8 380 972 грн 25 коп. за поставлений у листопаді-грудні 2014 р. природний газ, який є преюдиціальним фактом при вирішенні справи №905/2148/18.

Основна заборгованість за поставлений у листопаді-грудні 2014 р. природний газ за судовим рішенням у розмірі 8 380 972,25 грн. під час розгляду справи та винесення оскаржуваного рішення сплачена не була.

Позивач, звертаючись із позовом у справі №905/2148/18, з урахуванням вищенаведених обставин, нарахував відповідачеві 10 245 744,92 грн., у тому числі:

1 861 550,11грн. пеня за порушення строків виконання грошового зобов`язання за період з 11.02.2015р. по 14.07.2015р. (включно) за природний газ, поставлений у листопаді, грудні 2014 року;

353 431,45грн. штраф за порушення строків виконання грошового зобов`язання понад тридцять днів, за природний газ, поставлений у грудні 2014 року;

7 231 011,97грн. - інфляційні втрати за прострочення виконання грошового зобов`язання за природний газ, поставлений у листопаді, грудні 2014 року за період лютий 2015р. березень 2018р.

799 751,39грн. 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання за період з 11.02.2015р. по 17.04.2018р. (включно), за природний газ, поставлений у листопаді, грудні 2014 року.

Місцевий господарський суд, задовольняючи позов, виходив з того, що, зважаючи на встановлений рішенням господарського суду Запорізької області преюдиціальний факт наявності у ПАТ "Великоанадольський вогнетривкий комбінат" перед позивачем грошового зобов`язання по сплаті 8 380 972 грн 25 коп. за поставлений у листопаді-грудні 2014 р. природний газ, останній в рамках справи №905/2148/18 цілком правомірно нарахував відповідачеві до стягнення:

- 1 861 550,11грн. пені за період з 11.02.2015р. по 14.07.2015р. (включно) та 353 431,45грн. штрафу - в порядку пункту .7.2 договору та статті 611 Цивільного кодексу України;

- 7 231 011,97 грн. інфляційних втрат за прострочення виконання грошового зобов`язання за період лютий 2015 березень 2018, 799 751,39 грн., 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання за період з 11.02.2015р. по 17.04.2018р. (включно) -в порядку статті 625 Цивільного кодексу України.

Таким чином, місцевий господарський суд дійшов висновку про наявність достатніх правових підстав для задоволення позову.

Колегія суддів погоджується із таким висновком господарського суду першої інстанції, зважаючи на таке.

Як вже зазначалося, рішенням господарського суду Запорізької області від 08.06.2015 року по справі №908/1865/15-г встановлений факт наявності у ПАТ "Великоанадольський вогнетривкий комбінат" перед позивачем грошового зобов`язання по сплаті 8 380 972 грн 25 коп. за поставлений у листопаді-грудні 2014 р. природний газ, який в силу вимог частини 4 статті 75 ГПК України є преюдиціальним фактом при вирішенні справи №905/2148/18. Зазначена сума заборгованості відповідачем на час винесення рішення місцевого господарського суду не сплачена.

Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Загальна сума 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання за поставлений у листопаді-грудні 2014 р. природний газ у сумі 8 380 972,25 грн. за період з 11.02.2015р. по 17.04.2018р. (включно) становить 799 751,39грн., позивачем заявлена до стягнення з відповідача така сама сума.

Загальна сума інфляційних втрат за прострочення виконання грошового зобов`язання за поставлений у листопаді-грудні 2014 р. природний газ у сумі 8 380 972,25 грн. за період лютий 2015р. березень 2018р. становить 7 231 011,97грн., позивачем заявлена до стягнення з відповідача така сама сума.

Таким чином, колегія суддів погоджується із висновком господарського суду першої інстанції щодо наявності достатніх правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача 7 231 011,97грн. інфляційних втрат за прострочення виконання грошового зобов`язання за період лютий 2015р. березень 2018 та 799 751,39 грн. 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання за період з 11.02.2015р. по 17.04.2018р. (включно).

Відповідно до п.7.2 договору у разі невиконання покупцем пункту 6.1 умов цього договору він у безспірному порядку повинен сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу, а за прострочення понад 30 днів додатково сплатити штраф у розмірі 7 відсотків від суми простроченого платежу.

Враховуючи порушення відповідачем умов п.6.1 договору загальна сума штрафу за порушення строків виконання грошового зобов`язання понад тридцять днів за поставлений у грудні 2014 р. природний газ на суму 5 049 020,76грн. становить 353 431,45грн. (7% від суми боргу 5 049 020,76грн.). Позивачем заявлена до стягнення з відповідача така сума, а саме - 353 431,45грн.

Позивачем до стягнення також заявлено пеню в сумі 1 861 550,11грн. за прострочення виконання грошового зобов`язання за період з 11.02.2015р. по 14.07.2015р.

У разі порушення зобов`язання відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема:

1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору;

2) зміна умов зобов`язання;

3) сплата неустойки;

4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно ч. 6 ст.232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Нарахування пені 644 390,29грн. за період з 11.02.2015р. по 15.06.2015р. (включно) за поставлений у листопаді 2014 року природний газ на суму 3 331 951,49 грн. (на цю суму оплата згідно рішення господарського суду Запорізької області від 08.06.2015 року по справі №908/1865/15-г відповідачем здійснена не була) здійснено в межах шестимісячного строку, встановленого ст.232 Господарського кодексу України., у зв`язку з чим позов у цій частині обґрунтований і відповідає чинному законодавству.

Нарахування пені 1 217 159,82грн. за період з 11.02.2015р. по 14.07.2015р. (включно) за поставлений у грудні 2014 року природний газ на суму 5 049 020,76грн. (на цю суму оплата згідно рішення господарського суду Запорізької області від 08.06.2015 року по справі №908/1865/15-г відповідачем здійснена не була) здійснено в межах шестимісячного строку, встановленого ст.232 Господарського кодексу України, у зв`язку з чим позов у цій частині обґрунтований і відповідає чинному законодавству.

Колегія суддів перевірила здійснені позивачем розрахунки та вважає його арифметично вірними, отже місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку щодо наявності достатніх правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача 1 861 550,11 грн. пені.

Таким чином, місцевий господарський суд цілком правомірно задовольнив позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідач в апеляційній скарзі зазначає, що він зіткнувся з непередбачуваними обставинами -повномасштабними військовими діями на території Донецької області, які обумовили настання негативних наслідків при здійсненні господарської діяльності. При цьому позивач був обізнаний із наявністю документів, які підтверджують виникнення форс-мажорних обставин, оскільки ці документи залучалися до матеріалів справи №908/1865/15-г. До того ж, позивач визнає наявність форс-мажорних обставин, що підтверджується його листом від 04.12.2014 р. № 26-8906/1.2-14. Крім того, обставина виникнення непереборної сили підтверджується: листом штабу АТЦ при СБУ від 04.08.2015 р. № 33/2/1-8774; висновком Донецької ТПП від 20.08.2014 р. № 2255/12.12-03. Таким чином, враховуючи статус позивача як монополіста, відповідача як підприємства, яке зазнало непоправної шкоди через військові дії, суд безпідставно не застосував до спірних правовідносин положення частини третьої ст. 551 ЦК України та ст. 233 ГК України, стягнувши з відповідача неспіврозмірні санкції.

Однак колегія суддів вважає такі твердження необґрунтованими, зважаючи на таке.

Як свідчать матеріали справи під час розгляду справи в суді першої інстанції відповідачем не було заявлено клопотання про зменшення суми штрафних санкцій, та перед судом таке питання не ставилося. Питання щодо зменшення розміру суми штрафних санкції було порушено відповідачем лише при поданні апеляційної скарги.

При цьому, у зв`язку із поставленим в апеляційній інстанції питання про зменшення розміру штрафних санкцій, відповідач заявив клопотання про долучення до матеріалів справи доказів, що перелічені в додатку до цієї апеляційної скарги, які підтверджують обставину визнання позивачем форс-мажорних обставин та об`єктивну неможливість відповідача своєчасно виконати договірне зобов`язання, а саме:

завіреної копії листа відповідача позивачу №Юр-64/14 від 06.08.2014 з описом вкладення та фіскальним чеком;

завіреної копії листа штабу АТЦ при СБУ від 04.08.2015 №33/2/1-8774;

завіреної копії висновку Донецької ТПП від 20.08.2014 №2255/12.12-03;

завіреної копії листа позивача від 04.12.2014 №26-8906/1.2-14;

копія ухвали господарського суду Запорізької області від 07.07.2016 у справі №908/1865/15-г про відстрочення виконання рішення.

Колегія суддів, розглянувши вказане клопотання, не знаходить підстав для його задоволення, зважаючи на таке.

Статтею 269 ГПК України встановлено, що докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

В обґрунтування вищевказаного клопотання відповідач посилається на те, що суд першої інстанції позбавив відповідача можливості їх надати.

Однак такі твердження відповідача є безпідставними, виходячи з такого.

Відповідності до вимог ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом увипадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Як свідчать матеріали справи, під час розгляду справи в суді першої інстанції відповідачем не був поданий відзив на позов, не було заявлено клопотання про зменшення суми штрафних санкцій, та перед місцевим господарським судом таке питання не ставилося, а було заявлено відповідачем лише при поданні апеляційної скарги.

Крім того, частинами 1, 3 статті 80 ГПК України встановлено, що учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Згідно зі статтею 194 ГПК України завданням розгляду справи по суті є розгляд та вирішення спору на підставі зібраних у підготовчому провадженні матеріалів.

Таким чином, чинна редакція ГПК України не передбачає можливості подання доказів, заяв (клопотань) з процесуальних питань та по суті справи на стадії розгляду справи по суті.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач ухвалу суду першої інстанції про відкриття провадження отримав 24.11.2018. Протягом усього строку підготовчого провадження, під час проведення судових засідань, відповідач не виконав вимоги ухвал суду та не скористався своїми процесуальними правами, в тому числі щодо заявлення клопотання про зменшення штрафних санкцій та надання відповідних доказів в його обґрунтування .

Доказів же того, що відповідачу судом першої інстанції не було надано можливості у встановленому ГПК України порядку подати заяву про зменшення розміру штрафних санкцій матеріали справи не містять.

Також, розглянувши в ході судового засідання 29.07.2019 клопотання про апелянта про долучення до матеріалів справи Науково-практичного висновку торгово-промислової палати України №940/21-10.6 від 12.04.2019, колегія суддів залишає його без задоволення, оскільки, виходячи з вимог ст. 269 ГПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках та лише в тому разі, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Разом з тим, апелянт не надав доказів того, що був позбавлений об`єктивної можливості своєчасно виготовити та надати Висновок від 12.04.2019 до суду першої інстанції під час судового розгляду справи.

Таким чином, додані до апеляційної скарги докази, якими відповідач обґрунтовує наявність у нього форс-мажорних обставин, обставину визнання позивачем форс-мажорних обставин та об`єктивну неможливість відповідача своєчасно виконати договірне зобов`язання, судом не приймаються до уваги.

Відповідно до частини 3 статті 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до частини 1 статті 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Правовий аналіз названих статей свідчить, що вони не є імперативними та застосовуються за визначених умов на розсуд суду.

Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, яка порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.

Отже, питання про зменшення розміру неустойки вирішується судом на підставі аналізу конкретної ситуації, тобто сукупності з`ясованих ним обставин, що свідчать про наявність підстав для вчинення зазначеної дії.

При цьому, зменшення розміру заявленої до стягнення пені є правом суду, за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на досліджених доказах та на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення пені.

Аналогічну правову позицію викладено у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 26.07.2018 у справі № 924/1089/17, від 14.08.2018 у справі № 903/827/17, від 30.08.2018 у справі № 925/1587/17.

Відповідач в апеляційній скарзі як на одну з підстав для зменшення штрафних санкцій посилається на те, що через перебування в зоні воєнного конфлікту він опинився у скрутному матеріальному становищі.

Разом з цим, як вбачається з матеріалів справи, документи про скрутне матеріальне становище ані суду першої інстанції, ані апеляційному господарському суду відповідачем надані не були.

Як зазначає апелянт, основний борг в сумі 8 380 972,25 грн. за договором № 178/14 ПР/Юр39/14 від 27.12.2013 був стягнутий рішенням господарського суду Запорізької області від 08.06.2015 №908/1865/15-г разом із сумою неустойки, інфляційними втратами, 3 % річних. Всього суд стягнув 11 081 117,38 грн. Разом з цим, звертаючись до господарського суду Донецької області із позовом у справі № 905/2148/18, позивач заявив до стягнення за тим же самим договором суми неустойки, інфляційних втрат, 3-х процентів річних в загальній сумі 10 245 744,92 грн., тобто сума санкцій становить 122% від суми основного зобов`язання.

Однак колегія суддів вважає такі твердження необґрунтованими, оскільки неустойка, інфляційні втрати, 3 % річних, стягнуті за рішенням господарського суду Запорізької області від 08.06.2015 №908/1865/15-г, нараховані за інші періоди прострочення ніж у справі №905/2148/18. Саме з метою перевірки періоду нарахування позивачем неустойки та штрафних санкцій судом апеляційної інстанції було витребувано справу №908/1865/15-г з господарського суду Запорізької області.

До того ж нормами чинного законодавства не встановлено обмежень розміру неустойки, інфляційних втрат, 3% річних, нарахованих за прострочення виконання зобов`язання з оплати поставленого газу, розміром основного боргу.

Крім того, апелянт вказує на те, що судом першої інстанції здійснено подвійне стягнення пені при одночасному стягненні штрафу за одне порушення -несвоєчасне виконання зобов`язання покупцем, що не узгоджується з приписами статті 61 Конституції України, відповідно до якої ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Однак колегія суддів не може погодитися із таким твердженням відповідача, зважаючи на таке.

Відповідно до статті 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватись неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання. Наведена норма лише встановлює види забезпечення виконання зобов`язання, а також можливість встановити інші види забезпечення виконання зобов`язання договором або законом, що узгоджується з положенням статті 627 ЦК України, за якою сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

При цьому відповідно до частин 1, 4 статті 231 Господарського кодексу України законом щодо окремих видів зобов`язань може бути визначений розмір штрафних санкцій, зміна якого за погодженням сторін не допускається. У разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Як встановлено судом апеляційної інстанції, згідно з умовами пункту п. 7.2 договору, у разі невиконання Покупцем пункту 6.1 умов цього Договору він у безспірному порядку зобов`язується сплатити Продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу, а за прострочення понад 30 днів додатково сплатити штраф у розмірі 7 відсотків від суми простроченого платежу.

З огляду на наведене, передбачені пунктом 7.2. договору штрафні санкції встановлені за порушення, які не є тотожними.

Крім того, застосування іншого виду неустойки - штрафу до грошового зобов`язання законом не передбачено, що, втім, не виключає можливість його встановлення в укладеному сторонами договорі (наприклад за необґрунтовану відмову від переказу коштів за розрахунковими документами отримувача коштів), притому і як самостійний захід відповідальності, і як такий, що застосовується поряд з пенею. У останньому випадку не йдеться про притягнення до відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення двічі, тому що відповідальність настає лише один раз - у вигляді сплати неустойки, яка включає у себе і пеню, і штраф як лише форми її сплати (ч. 2 п. 2.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України, від 17.12.2013 р. № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" та правової позиції Верховного Суду України від 06.06.2012 р. у справі № 6-49цс12, від 30.10.2013 р. у справі № 6-59цс13).

За таких обставин, одночасне стягнення з відповідача штрафу та пені, не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі ст. 549 ЦК України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до ст. 230 ГК України - є видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності за порушення господарського зобов`язання. При цьому у межах одного виду відповідальності може І застосовуватися різний набір санкцій (аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 17.05.2018 по справі № 910/6046/16, Верховного Суду України у своїх постановах від 09.04.2012 року у справі № 20/246-08 та від 27.04.2012 року у справі № 06/5026/1052/2011).

Враховуючи викладене, місцевий господарський суд, приймаючи оскаржуване рішення, повністю з`ясував обставини, які мають значення для справи, правильно застосував норми матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків місцевого господарського суду, а тому підстави для скасування або зміни вказаного рішення відсутні.

Оскільки апеляційна скарга відповідача не підлягає задоволенню, то, з урахуванням положень статті 129 ГПК України, здійснені ним судові витрати за апеляційною скаргою відшкодуванню не підлягають.

Керуючись статтями 129, 270, пунктом 1 частини 1 статті 275, 276 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Донецької області від 21.01.2019 у справі № 905/2148/18 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів.

Повний текст постанови складено 02.08.2019.

Головуючий суддя І.В. Тарасова

Суддя Я.О. Білоусова

Суддя О.А. Пуль