РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

17.07.2019Справа № 910/1356/19

За позовомАкціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк"
ДоФізичної особи-підприємця Овсієнко Тетяни Іванівни
Простягнення 300 000,00 грн.

Господарський суд міста Києва у складі судді Спичака О.М.

за участю секретаря судового засідання

Тарасюк І.М.

Представники сторін:

від позивача: не з`явився

від відповідача: Ковадло А.М.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Акціонерне товариство Комерційний банк "Приватбанк" звернулося до Господарського суду міста Києва із позовом до Фізичної особи-підприємця Овсієнко Тетяни Іванівни про стягнення 300 000,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем, як боржником, взятих на себе зобов`язань за кредитним договором б/н від 08.08.2018р. в частині повного та своєчасного повернення кредитних коштів.

Відповідач у відзиві проти задоволення позовних вимог надав заперечення, посилаючись на те, що позов підписано не уповноваженою особою, відсутні докази надання кредиту та підписання заяви про приєднання до умов та правил надання послуг, не обґрунтовано розмір заявленої до стягнення заборгованості. До того ж, вказаним учасником судового процесу вказано, що строк повернення всієї суми наданого позивачем кредиту не настав.

Ухвалою від 11.02.2019р. судом було відкрито провадження у справі; поставлено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження; призначено підготовче засідання на 11.03.2019р.

11.03.2019р. судом було відкладено підготовче засідання на 29.03.2019р.

29.03.2019р. судом було продовжено строк підготовчого провадження на 30 календарних днів, відкладено підготовче засідання на 17.04.2019р.

17.04.2019р. судом було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 15.05.2019р.

15.05.2019р. розгляд справи по суті було відкладено на 04.06.2019р.

04.06.2019р. представником відповідача було подано заяву про залишення позову без розгляду, з огляду на його підписання не уповноваженою особою. Зокрема, відповідачем наголошено, що довіреність на представництво інтересів Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" була видана 23.01.2017р., коли останній ще не був адвокатом.

Вказана заява була розглянута та залишена судом без задоволення з урахуванням наступного.

За приписами п.2 ч.1 ст.226 Господарського процесуального кодексу України суд залишає позов без розгляду, якщо позовну заяву не підписано або підписано особою, яка не має права підписувати її, або особою, посадове становище якої не вказано.

Суд зазначає, що ч.3 ст.56 Господарського процесуального кодексу України юридична особа бере участь у справі через свого керівника або члена виконавчого органу, уповноваженого діяти від її імені відповідно до закону, статуту, положення (самопредставництво юридичної особи), або через представника.

У ст.58 Господарського процесуального кодексу України вказано, що представником у суді може бути адвокат або законний представник.

За змістом ч.4 ст.60 Господарського процесуального кодексу України повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність".

Конституція України визначає Україну як правову державу, в якій визнається і діє принцип верховенства права. Одним з основних фундаментальних елементів цього принципу є юридична визначеність (legal certainty). Юридичні норми мають бути чіткими, ясними і недвозначними, оскільки інше не може забезпечити їх однакове застосування.

Конституцією України проголошено, що утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави (ч.2 ст.3 Конституції України).

Виходячи зі змісту ст.131-2 Конституції України, обов`язковою вимогою для здійснення представництва іншої особи у суді є те, що таке представництво може здійснювати виключно адвокат (за винятком випадків, встановлених законом).

Правові засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні регулюються Законом України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність".

Частиною 1 ст.26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" закріплено перелік документів, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги: - договір про надання правової допомоги; - довіреність; - ордер; - доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Частиною 3 ст.26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" встановлено, що повноваження адвоката як захисника або представника в господарському, цивільному, адміністративному судочинстві, кримінальному провадженні, розгляді справ про адміністративні правопорушення, а також як уповноваженого за дорученням у конституційному судочинстві підтверджуються в порядку, встановленому законом.

Жодна норма Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" не встановлює, що в довіреності, виданій на ім`я фізичної особи - адвоката, обов`язково зазначається про те, що такий представник є саме адвокатом. Не містить таких вимог ні Господарський процесуальний кодекс України, ні Цивільний кодекс України, яким врегульовано питання представництва за довіреністю.

В зазначеному аспекті важливим є, щоб особа, яка здійснює представництво за довіреністю, мала статус адвоката та отримала свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю. Тоді як довіреність визначає лише повноваження адвоката, межі наданих представникові прав та перелік дій, які він може вчиняти для виконання доручення. Аналогічну правову позицію висловлено у постанові від 12.10.2018р. Верховного Суду по справі №908/1101/17.

Як вбачається з матеріалів справи, на момент підписання позовної заяви представник Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» Тільний Є.В . мав право на здійснення адвокатської діяльності, що підтверджується свідоцтвом №3518 від 24.11.2017р.

За таких обставин, виходячи з вищевикладеного, суд дійшов висновку, що позов від імені позивача підписано повноважною особою, а отже, підстави для залишення його без розгляду відсутні.

04.06.2019р. судом було відкладено розгляд справи по суті на 19.06.2019р.

19.06.2019р. розгляд справи по суті відкладено на 10.07.2019р.

10.07.2019р. розгляд справи було відкладено на 16.07.2019р.

У судовому засіданні 16.07.2019р. судом було оголошено перерву до 17.07.2019р.

Представника позивача про дату, час та місце розгляду справи було відмолено телефонограмою.

У судовому засіданні 17.07.2019р. представником відповідача проти задоволення позову було надано заперечення.

Представник позивача у судове засідання 17.07.2019р. не з`явився, проте, судом враховано, що вказаним учасником судового процесу було подано заяву про розгляд справи за відсутності представника Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк".

В судовому засіданні 17.07.2019р. на підставі ст. 240 Господарського процесуального кодексу України проголошено вступну та резолютивну частини рішення суду.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення представника відповідача, Господарський суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:

08.08.2018р. на підставі заяви Фізичної особи-підприємця Овсієнко Тетяни Іванівни (клієнт) про приєднання до Умов та правил дання послуг «КУБ», Акціонерне товариство Комерційний банк "Приватбанк" (банк) зобов`язалось за наявності вільних обігових коштів зобов`язується надати клієнту строковий кредит для фінансування поточної діяльності клієнта в обмін на зобов`язання клієнта з повернення кредиту, сплати процентів та інш.винагород в обумовлені цим договором терміни.

Згідно п.п.1.2, 1.3, 1.4 заяви про приєднання розмір кредиту становить 300 000 грн. Строк кредиту: 12 місяців з дати видачі коштів клієнту. Проценти (комісія за користування кредитом 2% в місяць від початкового розміру кредиту (в тому числі, при достроковому погашенні кредиту).

Укладення кредитного договору здійснюється шляхом підписання клієнтом цієї заяви шляхом накладення електронного цифрового підпису в системі «Приват 24 для бізнесу» або у сервісі «Paperless» або іншим шляхом, що прирівнюється до належного способу укладення сторонами кредитного договору.

Вказану заяву було підписано Фізичною особою-підприємцем Овсієнко Тетяною Іванівною шляхом накладення електронного цифрового підпису.

Частиною 1 ст. 634 Цивільного кодексу України визначено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У відповідності з ч. 2. ст. 639 Цивільного кодексу України, якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Згідно ст. 1048 Цивільного кодексу України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 1049 Цивільного кодексу України позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

У ст. 1054 Цивільного кодексу України вказано, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

З огляду на вищенаведене, суд дійшов висновку, що між позивачем та відповідачем виникли кредитні відносини, які регулюються нормами параграфу 2 Розділу ІІІ Книги п`ять Цивільного кодексу України.

У заяві відповідача про приєднання до умов та правил надання послуги «КУБ» визначено наступний порядок погашення заборгованості за кредитом: щомісяця рівними частинами, починаючи з місяця, наступного за місяцем видачі коштів клієнту, до календарного числа місяця , в яке було надано кредит, включно із цим числом; погашення процентів щомісяця, починаючи з місяця, наступного за місяцем видачі кредитів клієнту, до календарного числа місяця, в яке було надано кредит, включно за цим числом. Сторони узгодили графік погашення кредиту у додатку №1 до вказаної заяви.

Згідно змісту додатку №1 до заяви про приєднання до умов та правил надання послуги «КУБ» сума щомісячного погашення заборгованості по тілу кредиту становить 25 000 грн.та проценти в сумі 6000 грн.

Відповідно до пункту 3.2.8.1. банк за наявності вільних грошових коштів зобов`язується надати клієнту строковий "Кредит КУБ" для фінансування поточної діяльності клієнта, в обмін на зобов`язання клієнта з повернення кредиту, сплати процентів в обумовлені цим договором терміни. Істотні умови кредиту (сума кредиту, проценти за користування кредитом, розмір щомісячного платежу, порядку їх сплати) вказуються в Заяві про приєднання до Умов та правил надання послуги "КУБ" .

Розмір кредиту, який може бути наданий в рамках послуги, складає від 50 000,00 грн до 1 000 000,00 грн. (пункту 3.2.8.2 Умов).

Згідно пунктів 3.2.8.3.1., 3.2.8.3.1.3. Умов повернення кредиту здійснюється щомісяця шляхом забезпечення клієнтом позитивного сальдо на його поточному рахунку в сумах і в дати щомісячних внесків, зазначених у Заяві. Клієнт доручає банку щомісячно у строки, зазначені в Заяві, здійснювати договірне списання з його рахунків, відкритих у банку, на погашення заборгованості за послугою у кількості та розмірі, зазначеному в кредитному договорі. Згідно ст.ст.212, 651 Цивільного кодексу України при порушенні клієнтом будь-якого з зобов`язань, передбачених цим договором, банк на свій розсуд, починаючи з 91-го дня порушення будь-якого зобов`язання, має право змінити умови умови договору, встановивши інший термін повернення кредиту. При цьому, банк направляє клієнту повідомлення із зазначенням дати терміну повернення кредиту (банк здійснює інформування клієнта на свій вибір або письмово, або через встановлені засоби електронного зв`язку банку та клієнта (системи клієнт-банк, інтернет-клієнт-банк, sms-повідомлення або інших). При непогашенні заборгованості за цим договором у термін, зазначений у повідомленні, вся заборгованість за кредитним договором, починаючи з наступного дня від дати, зазначеної в повідомленні, вважається простроченою.

За змістом пункту 3.2.8.3.2. Умов за користування послугою клієнт сплачує щомісячно на протязі всього терміну кредиту проценти на користування кредитом в розмірі та згідно графіку, визначених в заяві та тарифах. При несплаті процентів у строк, визначений графіком, вони вважаються простроченими (крім випадків розірвання договору згідно з пунктом 3.2.8.6.2.).

За положеннями пунктів 3.2.8.5.2. та 3.2.8.5.3. Умов клієнт зобов`язується оплатити щомісячні проценти за користування кредитом згідно з пунктом 3.2.8.3.2.; повернути кредит та здійснити інші платежі, передбачені договором, у терміни і в сумах, як встановлено в пунктах 3.2.8.3.1., 3.2.8.3.2., 3.2.8.5.14, 3.2.8.6.2., а також Заяві, шляхом розміщення необхідних для планового погашення внеску коштів на своєму поточному рахунку.

Відповідно до пунктів 3.2.8.9.1., 3.2.8.9.2., 3.2.8.9.3. Умов за користування кредитом у період з дати списання коштів з позичкового рахунку до дат погашення кредиту згідно з пунктами 3.2.8.1., 3.2.8.3. цього договору клієнт сплачує проценти в розмірі, зазначеному в пункті 3.2.8.3.2.

Нарахування прострочених процентів здійснюється щодня, при цьому проценти розраховуються на непогашену частину кредиту за фактичну кількість днів користування кредитними ресурсами, виходячи з 360 днів у році. День повернення кредиту в часовий інтервал нарахування процентів не враховується.

Сплата процентів за користування кредитом здійснюється в дати платежів, зазначені у Заяві.

Договір є чинним з моменту підписання клієнтом Заяви про приєднання та перерахування банком кредитних коштів на рахунок клієнта. Строк дії договору встановлюється з дня його укладання і до повного виконання сторонами зобов`язань за договором. (пункт 3.2.8.11. Умов).

У додатку 1 до Заяви про приєднання до Умов та правила надання послуги «КУБ» визначено графік погашення заборгованості із щомісячними платежами по 25 000 грн. тіла кредиту та 6000 грн. процентів за користування кредитом.

Як свідчать наявні в матеріалах справи документи, свої зобов`язання за договором позивач виконав в повному обсязі шляхом надання відповідачу 08.08.2018р. суми кредиту в розмірі 300 000 грн., що підтверджується банківською випискою з рахунку відповідача.

Одночасно, за користування кредитними коштами банком було нараховано проценти в сумі 12533,33 грн. З огляду на невиконання в досудовому порядку відповідачем своїх обов`язків з повернення кредитних коштів та сплати процентів за користування кредитом банком також було нараховано пеню в сумі 8274,70 грн.

21.01.2019р. Акціонерним товариством Комерційний банк "Приватбанк" з огляду на порушення відповідачем як позичальником свого обов`язку з повернення кредитних коштів у відповідності до графіку було направлено претензію №IG8K2KUB07F99 від 14.01.2019р. з вимогою про негайне погашення заборгованості в повному обсязі. Повідомлено про те, що у разі незадоволення вимоги банку, останнім буде розпочато процедуру стягнення суми кредиту у передбаченому чинним законодавством розмірі.

Проте, за твердженнями позивача, які з боку відповідача належними та допустимими у розумінні ст.76,77 Господарського процесуального кодексу України доказами не спростовані, Фізичною особою-підприємцем Овсієнко Тетяною Іванівною належним чином свої обов`язки перед банком в частині погашення кредитної заборгованості, сплати процентів за користування кредитом та пені за порушення строків виконання грошових зобов`язань виконано не було, що і стало підставою для дострокового повернення суми кредиту в повному обсязі.

Наразі, заявлений до стягнення розмір заборгованості Фізичної особи-підприємця Овсієнко Тетяни Іванівни станом на момент вирішення спору по суті підтверджується наявними в матеріалах справи банківськими виписками з рахунку відповідача. При цьому, судом враховано, що у вказаних виписках вказано про часткове погашення суми нарахованої пені в розмірі 4000 грн. обставини чого, відповідачем не заперечувались, що додатково підтверджує отримання Фізичною особою-підприємцем Овсієнко Тетяною Іванівною кредитних коштів та виникнення між сторонами кредитних правовідносин.

До того ж, оцінюючи наявні в матеріалах справи докази судом враховано позицію Верховного Суду, яку викладено у постановах від 19.09.2018р. у справі № 569/907/18 та від 19.03.2019р. по справі №806/499/18, стосовно необхідності недопущення формалізму в процесі оцінки доказів на предмет належного завіряння копій.

Крім того, за висновками суду, заперечення відповідача стосовно ненастання строку повернення всієї суми кредиту додатково вказують на дійсне отримання Фізичною особою-підприємцем Овсієнко Тетяною Іванівною грошових коштів від позивача.

Отже, за висновками суду обставини надання позичальнику грошових коштів та наявність непогашеної заборгованості підтверджено належними та допустимими доказами у справі.

Судом враховано, що згідно з ч.ч.1-3 ст.13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Принцип змагальності процесу означає, що кожній стороні повинна бути надана можливість ознайомитися з усіма доказами та зауваженнями, наданими іншою стороною, і відповісти на них (п. 63 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїс-Матеос проти Іспанії» від 23 червня 1993 р.).

Захищене статтею 6 Європейської конвенції з прав людини право на справедливий судовий розгляд також передбачає право на змагальність провадження. Кожна сторона провадження має бути поінформована про подання та аргументи іншої сторони та має отримувати нагоду коментувати чи спростовувати їх.

Дія принципу змагальності ґрунтується на переконанні: протилежність інтересів сторін найкраще забезпечить повноту матеріалів справи через активне виконання сторонами процесу тільки їм притаманних функцій. Принцип змагальності припускає поєднання активності сторін у забезпеченні виконання ними своїх процесуальних обов`язків із забезпеченням судом умов для здійснення наданих їм прав.

До того ж, суд зазначає, що однією з засад здійснення господарського судочинства у відповідності до ст.2 Господарського процесуального кодексу України є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом

Принцип рівності сторін у процесі - у розумінні «справедливого балансу» між сторонами - вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.33 Рішення віл 27.10.1993р. Європейського суду з прав людини у справі «Домбо Бегеер Б.В. проти Нідерландів»).

У п.26 рішення від 15.05.2008р. Європейського суду з прав людини у справі «Надточій проти України» суд нагадує, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище у порівнянні з опонентом.

Проте, всупереч обов`язку з доказування, відповідачем належних та допустимих у розумінні ст.ст.76, 77 Господарського процесуального кодексу України доказів належного виконання своїх грошових зобов`язань перед Акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк» надано не було.

Наразі, суд критично ставиться до тверджень відповідача стосовно ненастання строку повернення всієї суми отриманого від позивача кредиту, з огляду на наступне.

Згідно ч.1 ст.2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Статтею 20 Господарського кодексу України передбачено, що кожний суб`єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів.

Відповідно до ст.15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Встановивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, про захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і відповідно ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу у захисті, встановивши безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог.

Розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

Виходячи зі змісту ст.ст.15, 16 Цивільного кодексу України, ст.20 Господарського кодексу України застосування певного способу судового захисту вимагає доведеності належними доказами сукупності таких умов: наявності у позивача певного суб`єктивного права (інтересу); порушення (невизнання або оспорювання) такого права (інтересу) з боку відповідача; належності обраного способу судового захисту (адекватність наявному порушенню та придатність до застосування як передбаченого законодавством), і відсутність (недоведеність) будь-якої з означених умов унеможливлює задоволення позову.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим до виконання сторонами.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Умовою виконання зобов`язання - є строк (термін) його виконання. Дотримання строку виконання є одним із критеріїв належного виконання зобов`язання, оскільки прострочення є одним із проявів порушення зобов`язання. Строк (термін) виконання зобов`язання за загальним правилом, узгоджується сторонами в договорі.

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з п. 7 ст. 193 Господарського кодексу України не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 2 ст.1050 Цивільного кодексу України унормовано, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

У силу частини другої статті 1054 Цивільного кодексу України до кредитних правовідносин підлягає застосуванню частина друга статті 1050 зазначеного Кодексу, якою встановлено санкцію за прострочення повернення чергової частини позики, а саме: позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, що належать йому відповідно до статті 1048 Цивільного кодексу України.

У такому випадку дострокове повернення кредиту не має ознак одностороннього припинення договірних зобов`язань та є належним способом захисту порушеного права.

Судом враховано, що умовами згідно пунктів 3.2.8.3.1., 3.2.8.3.1.3. Умов повернення кредиту здійснюється щомісяця шляхом забезпечення клієнтом позитивного сальдо на його поточному рахунку в сумах і в дати щомісячних внесків, зазначених у Заяві. Клієнт доручає банку щомісячно у строки, зазначені в Заяві, здійснювати договірне списання з його рахунків, відкритих у банку, на погашення заборгованості за послугою у кількості та розмірі, зазначеному в кредитному договорі. Згідно ст.ст.212, 651 Цивільного кодексу України при порушенні клієнтом будь-якого з зобов`язань, передбачених цим договором, банк на свій розсуд, починаючи з 91-го дня порушення будь-якого зобов`язання, має право змінити умови договору, встановивши інший термін повернення кредиту. При цьому, банк направляє клієнту повідомлення із зазначенням дати терміну повернення кредиту (банк здійснює інформування клієнта на свій вибір або письмово, або через встановлені засоби електронного зв`язку банку та клієнта (системи клієнт-банк, інтернет-клієнт-банк, sms-повідомлення або інших). При непогашенні заборгованості за цим договором у термін, зазначений у повідомленні, вся заборгованість за кредитним договором, починаючи з наступного дня від дати, зазначеної в повідомленні, вважається простроченою.

Проте, виходячи з приписів ч.2 ст.1050 Цивільного кодексу України полягає, що якщо кредитний договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок позичальника повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право кредитодавця вважається порушеним з моменту порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, а отже, і виникає право на звернення до суду за захистом шляхом стягнення всієї суми наданого кредиту. Аналогічну правову позицію висловлено Верховним Судом у постанові від 18.07.2018р. по справі №357/19764/15-ц.

Таким чином, з наведеного полягає, що Акціонерним товариством Комерційний банк "Приватбанк" було реалізовано право на дострокове повернення всієї суми заборгованості шляхом стягнення грошових коштів в судовому порядку.

Правомірність реалізації таким чином права, що визначене ч.2 ст.1050 Цивільного кодексу України підтверджено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 06.02.2019р. по справі №202/26885/13-ц.

Зважаючи на встановлені факти та вимоги вищезазначених правових норм, враховуючи те, що відповідач в установленому порядку обставини, які повідомлені позивачем, доказово не спростував, та належних і допустимих у розумінні ст.76, 77 Господарського процесуального кодексу України доказів виконання в повному обсязі своїх обов`язків як позичальника перед банком не надав, господарський суд дійшов висновку щодо наявності у позивача права на дострокове повернення суми кредиту, а отже наявності підстав для задоволення позовних вимог Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до Фізичної особи-підприємця Овсієнко Тетяни Іванівни про стягнення 300 000 грн.

Згідно приписів ст.129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на відповідача.

Керуючись ст.ст. 74, 76-80, 129, 236 - 240 Господарського процесуального кодексу України,

ВИРІШИВ:

1. Задовольнити позовні вимоги повністю.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Овсієнко Тетяни Іванівни ( АДРЕСА_1 , індивідуальний податковий номер НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" (01001, м.Київ, вул.Грушевського, будинок 1Д, ) заборгованість в розмірі 300 000 грн. та судовий збір в сумі 4500 грн.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили у відповідності до приписів ст.241 Господарського процесуального кодексу України. Згідно ч.1 ст.256 та п.п.17.5 пункту 17 Розділу XI «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд протягом двадцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення складено та підписано 26.07.2019р.

Суддя Спичак О.М.