ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 серпня 2019 року Справа № 918/193/19

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючий суддя Олексюк Г.Є., суддя Бучинська Г.Б. , суддя Гудак А.В.

розглянувши у порядку письмового провадження без виклику сторін апеляційну скаргу акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду Рівненської області від 14.05.2019 р. у справі №918/193/19 (суддя Заголдна Я.В., повний текст рішення складено 17.05.2019 р.)

за позовом акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (м. Київ)

до комунального підприємства "Здолбунівкомуненергія" Здолбунівської міської ради (Рівненська обл., м. Здолбунів)

про стягнення заборгованості в сумі 94 146, 42 грн.

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулося до Господарського суду Рівненської області із позовом про стягнення з комунального підприємства "Здолбунівкомуненергія" Здолбунівської міської ради 64 121, 69 грн. пені, 5 464, 58 грн. 3% річних та 24 560, 15 грн. інфляційних втрат.

Позовні вимоги обґрунтовані простроченням відповідачем строку сплати основного боргу, що виник у зв`язку із неналежним виконанням ним умов укладеного між сторонами договору купівлі-продажу природного газу від 30.12.2014 р. № 4076/15-КП-28.

Рішенням Господарського суду Рівненської області від 14.05.2019 р. у справі №918/193/19 в задоволенні позову відмовлено.

Приймаючи рішення, суд першої інстанції прийняв до уваги положення Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" та зазначив, що оскільки на день набрання чинності даним Законом відповідач не мав перед позивачем заборгованості за спожитий природний газ за договором, нараховані на таку заборгованість пеня, інфляційні втрати та 3% річних підлягали списанню, тому відмовив в задоволенні позову.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулося до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції, прийняти нове рішення, яким позов задоволити; здійснити розподіл судових витрат.

Мотивуючи апеляційну скаргу, скаржник зазначає, що рішення судом першої інстанції прийняте з порушенням норм Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", ст. ст. 11, 74, 76, 77, 86, 236, 238 ГПК України, без дослідження усіх істотних обставин справи.

Скаржник звертає увагу суду, що обов`язковою умовою для застосування ч. 3 ст. 7 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" є погашення заборгованість за природний газ до набрання чинності цим Законом (тобто до 30.11.2016 р.). Однак, погашення основної заборгованість за природний газ відбулося лише 27.12.2016 р., що підтверджується доданими до позовної заяви документами, зокрема, довідкою відповідача "операції" по спірному договору та розрахунком заборгованості штрафних санкцій, 3% річних та інфляційних нарахувань.

Таким чином, сума основної заборгованості за поставлений природний газ за спірним правочином, станом на 30.11.2016 р., відповідачем не була погашена і складала 44 475, 88 грн., що залишилося поза увагою та належною оцінкою суду.

Окрім того, скаржник зазначає, що оскільки відповідачем не надано суду доказів відображення ним обсягів заборгованості по спірному договору на день набрання чинності цим Законом (тобто станом на 30.11.2016 р.) при включенні його до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості, тому відсутні підстави вважати, що дана заборгованість може бути врегульована у відповідності до цього Закону.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 19.06.2019 р. скаржнику поновлено строк на апеляційне оскарження рішення суду, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою; встановлено сторонам строк для подання до суду відзиву на апеляційну скаргу та відповіді на відзив; роз`яснено учасниками справи, що розгляд апеляційної скарги відбудеться в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження.

Дана ухвала суду направлена на адреси сторін 20.06.2019 р. та отримана позивачем -24.06.2019 р., а відповідачем 25.06.2019 р., що підтверджується повідомленнями про вручення поштових відправлень.

Відтак, судова колегія зазначає, що сторін було повідомлено про дату, час та місце розгляду справи належним чином.

Комунальне підприємство "Здолбунівкомуненергія" Здолбунівської міської ради надіслало до суду відзив на апеляційну скаргу (вх. №25606/19 від 12.07.2019 р.), в якому просить суд залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Відповідач зазначає, що скаржником в апеляційній скарзі не наведено жодного аргументованого факту щодо порушення місцевим судом, при винесенні оскаржуваного рішення, вимог ст. 236 ГПК України, що стало б підставою для застосування апеляційним судом ст. 277 ГПК України, а саме, скасування даного рішення та задоволення позовних вимог. Місцевим господарським судом було дотримано вимоги ГПК України та вимоги Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії".

Суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до абз. 1 ч. 10 ст. 270 ГПК України, апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За приписами ч. 13 ст. 8 ГПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. З урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може розглянути такі апеляційні скарги у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи (абз. 2 ч. 10 ст. 270 ГПК України).

Від учасників справи клопотань про розгляд апеляційної скарги у даній справі в судовому засіданні з повідомленням учасників справи не надходило.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про розгляд апеляційної скарги акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду Рівненської області від 14.05.2019 р. у справі №918/193/19 без виклику учасників справи за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження.

Розглянувши апеляційну скаргу в межах вимог та доводів наведених в ній, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, перевіривши надану юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення місцевим господарським судом, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 30.12.2014 р. публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (продавець) та комунальним підприємством "Здолбунівкомуненергія" Здолбунівської міської ради (покупець) укладено договір купівлі-продажу природного газу № 4076/15-КП-28, за умовами якого продавець зобов`язався передати у власність покупцю у 2015 році природний газ, ввезений на митну територію України Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України" за кодом згідно з УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а покупець зобов`язався прийняти та оплатити цей природний газ (далі - газ), на умовах цього договору (договір).

Згідно п. 11. договору цей договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін і діє в частині реалізації газу до 31.12.2015 року, а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.

Пунктом 1.2. договору передбачено, що газ, який продається за цим договором, використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається підприємствами, організаціями та іншими суб`єктами господарювання (крім бюджетних організацій та установ).

Відповідно до п.п. 3.3., 3.4. договору приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу. Обсяг використання газу покупцем у відповідному місяці поставки встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показів комерційного вузла/вузлів обліку газу покупця. Не пізніше 5-го числі місяця, наступного за місцем продажу газу, покупець зобов`язується надати продавцеві підписані та скріплені печатками покупця та газотранспортного підприємства три примірники акта приймання-передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Продавець не пізніше 8-го числа зобов`язується повернути покупцеві та газотранспортному підприємству по одному примірнику оригіналу акту, підписаного уповноваженими представником та скріплений печаткою, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта. Акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами.

Відповідно до п. 6.1. договору оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Згідно з п. 7.2. договору у разі невиконання покупцем п. 6.1 цього договору продавець має право не здійснювати поставку газу покупцю або обмежити поставку пропорційно до кількості несплачених обсягів з наступною поставкою цих обсягів при умові їх оплати та наявності технічної можливості. У разі невиконання покупцем п. 6.1 цього договору він зобов`язується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Строк, у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних, встановлюється тривалістю у 5 (п`ять) років (п. 9.3. договору).

До договору купівлі-продажу природного газу від 30.12.2014 р. № 4076/15-КП-28, додатковими угодами № 1 від 16.02.2015 р. (щодо зміни ціни), № 2 від 12.03.2015 р. (щодо зміни ціни), № 3 від 14.04.2015 р. (щодо зміни ціни), № 4 від 28.05.2015 р. (щодо зміни ціни), № 5 від 12.06.2015 р. (щодо зміни ціни газу), № 6 від 20.06.2015 р. (щодо зміни ціни), № 7 від 30.07.2015 р. (щодо зміни умов договору), №8 від 19.10.2015 р. (щодо ціни та умов), № 9 від 22.10.2015 р. ( щодо строку виконання, ціни, умов), № 10 від 02.11.2015 р. (щодо ціни), №11 від 25.11.2015 р. (щодо ціни), які є невід`ємним частинами даного договору, вносилися зміни.

На виконання умов договору купівлі-продажу природного газу від 30.12.2014 р. № 4076/15-КП-28 та додаткових угод до даного договору, в період з січня по листопад 2015 р. позивачем передано, а відповідачем прийнято природний газ на загальну суму 352 096,66 грн., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу (а.с. 40-44, 50, 52).

В свою чергу, відповідач зобов`язання з оплати природного газу, поставленого протягом вказаного періоду, виконав несвоєчасно, що стверджується зведеними бухгалтерськими відомостями (а.с. 45-46).

У зв`язку з несвоєчасним виконанням відповідачем зобов`язань щодо здійснення оплати за природний газ у строк, визначений договором, позивач, посилаючись на ст. ст. 549 та 625 ЦК України, п. п. 6.1., 7.2. договору нарахував відповідачу 64 121, 69 грн. пені, 5 464, 58 грн. 3% річних та 24 560, 15 грн. інфляційних втрат, що стало підставою для звернення до суду з позовною заявою.

Надаючи в процесі апеляційного перегляду оцінку обставинам справи в їх сукупності, колегія суддів зазначає, що згідно ст. 11 ЦК України підставами виникнення прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За приписами ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 530 ЦК України зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Згідно ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Разом з тим, 30.11.2016 р. набрав чинності Закон України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії".

Відповідно до ст. 1 даного Закону заборгованістю, що підлягає врегулюванню відповідно до цього Закону, зокрема, є кредиторська заборгованість перед постачальником природного газу теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.

Згідно ст. 2 Закону дія останнього поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії.

Частиною 3 ст. 3 Закону передбачено, що для участі у процедурі врегулювання заборгованості теплопостачальні та теплогенеруючі організації, підприємства централізованого водопостачання та водовідведення включаються до реєстру, який веде центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства.

Постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2017р. № 93 затверджено Порядок ведення реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії, та користування зазначеним реєстром (далі - Порядок), який визначає механізм формування, ведення реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії, а також користування його даними.

Так, відповідно до пункту 14 Порядку у реєстрі відображаються дані про підприємства, зокрема, зазначаються дані про обсяг кредиторської заборгованості, що підлягає врегулюванню згідно із Законом; обсяг не відшкодованої станом на 01.01.2016 заборгованості з різниці в тарифах, підтверджений протоколами територіальних комісій з питань узгодження заборгованості з різниці в тарифах; обсяг нарахувань із сплати неустойки (штрафу, пені), інших штрафних, фінансових санкцій, а також інфляційних нарахувань і процентів річних, що підлягають стягненню на підставі рішення суду, на заборгованість за спожитий природний газ, електричну енергію, теплову енергію, централізоване водопостачання і водовідведення, що утворилася в період до 01.07.2016 р.

Водночас, ч. 3 ст. 7 Закону, якою врегульовано питання списання неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за енергоносії, централізоване водопостачання та водовідведення, передбачено, що на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом (тобто до 30.11.2016), неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

Таким чином, аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що ч. 3 ст. 7 Закону є нормою прямої дії, при цьому застосування приписів ч. 3 ст. 7 Закону не ставиться у залежність від виконання будь-яких інших умов, окрім погашення боржником заборгованості за отриманий природний газ до набранням чинності Законом. Виконання даної норми не потребує включення підприємства до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості.

Як встановлено апеляційним судом, правовідносини між сторонами виникли на підставі договору купівлі-продажу природного газу від 30.12.2014 р. № 4076/15-КП-28.

Матеріалами справи підтверджується факт належного виконання позивачем зобов`язань щодо поставки відповідачу природного газу, в обумовлений в договорі період, на загальну суму 352 096, 66 грн.

Однак, відповідач свої зобов`язання щодо оплати отриманого природного газу виконував з порушенням умов, встановлених у п. 6.1 договору, тобто з простроченням оплати, що підтверджується випискою позивача щодо операцій за договором (а. с. 45) та розрахунком заборгованості (а.с. 16-21).

Разом з тим, заборгованість за поставлений природний газ за договором купівлі-продажу природного газу від 30.12.2014 р. № 4076/15-КП-28 погашена відповідачем в повному обсязі. Останній платіж був здійснений 27.12.2016 р., що вбачається із вказаної виписки про проведені господарські операції між сторонами та розрахунку заборгованості, який долучений позивачем до позовної заяви.(а.с. 46 зворот ) На вказані обставини суд першої інстанції уваги не звернув і зазначив у рішенні що кінцевий розрахунок відповідачем був проведений 29.11.2016 р.

При цьому, відповідно до розрахунку суми пені, 3% річних та інфляційних втрат за договором купівлі-продажу природного газу від 30.12.2014 р. № 4076/15-КП-28 (а.с. 16-21), сума боргу відповідача перед позивачем за поставлений природний газ за зобов`язаннями січня, лютого, березня, квітня, жовтня та листопада 2015 р. відповідачем повністю погашена до набрання чинності Законом України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", тобто до 30.11.2016 р., що підтверджується самим позивачем у даному розрахунку.

Відтак, враховуючи те, що заборгованість за зобов`язаннями січня, лютого, березня, квітня, жовтня та листопада 2015 р. , на яку позивачем нараховано пеню, 3% річних та інфляційні втрати, погашена відповідачем до набрання чинності даним Законом, тобто до 30.11.2016р., що підтверджується матеріалами справи, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для її стягнення за вказаний період.

Даного правового висновку щодо застосування положень ч. 3 ст. 7 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" дотримується Верховний Суд у постановах від 29.01.2018р. у справі №904/10745/16, від 07.02.2018р. у справі №927/1152/16, від 14.02.2018р. у справі №908/3211/16, від 22.02.2018р. у справі №922/4355/14. у справі № 904/1619/18 від 20.12.2018р.

Разом з тим, як встановлено апеляційним судом, відповідач вже після набрання чинності даним Законом, тобто після 30.11.2016 р. здійснив остаточну оплату поставленого позивачем природного газу.

Так, 08.12.2016 р. відповідач здійснив платіж на суму 4319,17 грн., 13.12.2016 р. на суму 1779, 21 грн., 14.12.2016 р. на суму 11 018,82 грн., 15.12.2016 р. на суму 1533,79 грн., 16.12.2016 р. на суму 4139 грн., 20.12.2016 р. на суму 1374,28 грн та 27.12.2016 р. на суму 20311,61 грн., а всього 44475,88 грн.,що вбачається з розрахунку заборгованості.

Відповідно до розрахунку заборгованості за зобов`язаннями грудня 2015 р., позивач нараховує відповідачу пеню на суму боргу лише за період з 15.01.2016 р. по 14.07.2016р. в загальному розмірі 12 619,13 грн., а інфляційні втрати лише за період з 01.02.2016 р. по 30.11.2016 р. в загальному розмірі 5 891,39 грн., тобто позивачем дані нарахування здійсненні лише на суму боргу, яка була погашена відповідачем до набрання чинності даним Законом, тобто до 30.11.2016 р.

Однак, згідно розрахунку заборгованості за зобов`язаннями грудня 2015 р., позивач взагалі не здійснює нарахування пені та інфляційних втрат на суму боргу, яка відповідачем сплачувалася вже після набрання чинності даним Законом, тобто після 30.11.2016 р.

Разом з тим, як встановлено апеляційним судом з розрахунку заборгованості за зобов`язаннями грудня 2015 р., позивач нараховує відповідачу 3% річних на суму боргу за період з 08.12.2016 р. по 27.12.2016 р., тобто на суму боргу, яка відповідачем була сплачена вже після набрання чинності даним Законом, тобто після 30.11.2016 р.

Суд апеляційної інстанції вказує, що згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З наведених норм матеріального права, які регулюють наслідки порушення зобов`язання, вбачається право кредитора здійснити нарахування 3% річних та інфляційних за неналежне виконання боржником грошового зобов`язання.

Перевіривши розрахунок 3 % річних за період з 08.12.2016 р. по 27.12.2016 р., тобто на суму боргу, яка відповідачем сплачувалася вже після набрання чинності Законом, тобто після 30.11.2016 р., апеляційний суд вважає 3% річні законними та обґрунтованими в загальному розмірі 42, 73 грн.

При цьому, з огляду на вимоги статей 79, 86 ГПК України, господарський суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується.

У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв`язку з порушенням грошового зобов`язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру заборгованості.

Отже, враховуючи межі перегляду справи в суді апеляційної інстанції, встановлені ст. 269 ГПК України, та беручи до уваги визначений позивачем період, протягом якого, на його думку, мало місце невиконання зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру заборгованості, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що вимоги позивача про стягнення 3 % річних за період з 08.12.2016 р. по 27.12.2016 р. підлягають задоволенню в розмірі 42, 73 грн., тобто в межах, які заявлені позивачем за даний період.

Окрім того, суд апеляційної інстанції приймає до уваги те, що відповідач включений до Реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії про що вказано у листі Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 13.06.2017 р. №8/10-1058-17 (а.с. 71).

Колегія суддів апеляційного суду вважає решту посилань скаржника, викладені в апеляційній скарзі, безпідставними та документально необґрунтованими та такими, що можуть бути підставою для скасування прийнятого у справі рішення, а наведені в ній доводи не спростовують висновків суду першої інстанції.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 275 ГПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

Згідно п.1 та п.3 ч.1 ст. 277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

За таких обставин, апеляційна скарга акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" підлягає частковому задоволенню, а рішення Господарського суду Рівненської області від 14.05.2019 р. у справі №918/193/19 - скасуванню в частині відмови в задоволенні позову про стягнення 3% річних в розмірі 5 464,58 грн. з прийняттям нового рішення про задоволення позову частково та стягнення з відповідача на користь позивача 42, 73 грн. 3% річних.

Судові витрати зі сплати судового збору за розгляд позовної заяви та апеляційної скарги покладаються на відповідача пропорційно розмір задоволених позовних вимог згідно ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 273, 275, 277, 281-284 ГПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду Рівненської області від 14.05.2019 р. у справі №918/193/19 - задоволити частково.

2. Рішення Господарського суду Рівненської області від 14.05.2019 р. у справі №918/193/19 скасувати в частині відмови в задоволенні позову про стягнення 3% річних в розмірі 5 464,58 грн.

Прийняти в цій частині нове рішення, яким позов задоволити частково.

Стягнути з комунального підприємства "Здолбунівкомуненергія" Здолбунівської міської ради (35701, Рівненська обл., м. Здолбунів, вул. Шкільна, буд 40 А, ) на користь акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01001, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6, ) 42, 73 грн. 3% річних.

В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

3. Стягнути з комунального підприємства "Здолбунівкомуненергія" Здолбунівської міської ради (35701, Рівненська обл., м. Здолбунів, вул. Шкільна, буд 40 А, ) на користь акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01001, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6, ) 7,68 грн. витрат зі сплати судового збору за розгляд позовної заяви та 11,53 грн. витрат зі сплати судового збору за розгляд апеляційної скарги.

4. Місцевому господарському суду видати судові накази.

5. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення до Верховного Суду в порядку та строки, визначені ст. ст. 287-291 ГПК України.

6. Справу повернути до Господарського суду Рівненської області.

Головуючий суддя Олексюк Г.Є.

Суддя Бучинська Г.Б.

Суддя Гудак А.В.