Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" серпня 2019 р. м. Житомир Справа № 906/525/19

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Соловей Л.А.

при секретарі судового засідання: Сидорчук О.В.,

за участю представників сторін:

від позивача: не з`явився;

від відповідача: не з`явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Житомирі справу

за позовом Фізичної особи-підприємця Борисенка Віталія Миколайовича (м.Харків)

до Фізичної особи-підприємця Хацинської Анастасії Вадимівни (м . Бердичів Бердичівського району Житомирської області)

про стягнення 16196,04грн

Фізична особа-підприємець Борисенко Віталій Миколайович звернувся до Господарського суду Житомирської області з позовом до Фізичної особи-підприємця Хацинської Анастасії Вадимівни про стягнення 16196,04грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує на неналежне виконання відповідачем зобов`язань щодо поставки поліетилену, у зв`язку з чим позивач просить стягнути з відповідача здійсненої на підставі виставленого рахунку суми попередньої оплати у розмірі 16196,04грн.

Ухвалою від 04.06.19 господарський суд, зокрема, прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі, вирішив здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначив судове засідання для розгляду справи по суті на 25.06.19.

Ухвалою суду від 25.06.19 відкладено розгляд справи по суті на 01.08.19.

02.07.19 від представника відповідача до суду надійшло клопотання про ознайомлення з матеріалами справи та відкладення судового засідання, призначеного на 01.08.19, у зв`язку із перебуванням відповідача та його представника в період з 10.07.19 по 26.08.19 за межами країни (а.с.73).

01.08.19 від представника позивача на електронну пошту суду надійшло клопотання про проведення судового засідання, призначеного на 01.08.19, за відсутності повноважного представника за наявними в матеріалах справи доказами, також подано додаткові пояснення щодо судової практики з вирішення спорів, пов`язаних із стягненням сум попередньої оплати за товар (а.с.79-80).

В судове засідання 01.08.19 представники сторін не з`явились.

Розглянувши клопотання відповідача про відкладення розгляду справи, суд відмовляє в його задоволенні, з огляду на наступне:

- розгляд справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження, встановлені ГПК України строки для розгляду справи по суті закінчуються 03.08.19;

- неявка в судове засідання представника відповідача є повторною, оскільки в судове засідання, яке відбулося 25.06.19, представник відповідача також не з`явився;

- явка представників не визнавалась судом обов`язковою;

- відповідач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження неможливості забезпечення представництва в даному судовому засіданні.

При цьому суд враховує, що представник відповідача ознайомився з матеріалами даної справи 03.07.19 та отримав копії, про що зроблено відповідну відмітку на клопотанні від 02.07.19 (а.с.72), однак не скористався правом надання письмового відзиву на позовну заяву, хоча мав достатньо часу для його підготовки.

Дослідивши матеріали справи, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи, на підставі усної домовленості щодо купівлі-продажу товару Фізична особа-підприємець Хацинська Анастасія Вадимівна (відповідач) виставила Фізичній особі-підприємцю Борисенко Віталію Миколайовичу (позивач) рахунок-фактуру №СФ-291116 від 29.11.16 на оплату 26800,00грн (поліетилен HT Samsung кількістю 600,00кг за ціною 26,00грн без ПДВ на загальну суму 15600,00грн без ПДВ; поліетилен HT Samsung кількістю 400,00кг за ціною 28,00грн без ПДВ на загальну суму 11200,00грн без ПДВ ) (а.с.20).

На підставі виставленого рахунку-фактури позивач здійснив відповідачу попередню оплату за поліетилен HT Samsung на загальну суму 26800,00грн.

Факт здійснення попередньої оплати підтверджується випискою по особовому рахунку № НОМЕР_1 від 30.12.16 (а.с.21), з якого вбачається, що позивач перерахував відповідачу 26800,00грн, зазначивши в графі "призначення платежу" оплата за полімери згідно рахунку №291116 від 29.11.16 без ПДВ.

Як зазначає позивач, 01.12.16 відповідач поставив позивачу товар, однак при його прийнятті з`ясувалось, що кількість (вага) товару не відповідає кількості (вазі), вказаній у рахунку фактурі, замість поставки поліетилену НТ Samsung, кількістю (вагою) 1000кг, було поставлено 670,67кг, тобто недопоставка склала 329,33 кг на суму 8826,04грн.

Окрім того, у зв`язку із неналежною якістю товару, позивачем було повернуто неякісний товар кількістю (вагою) 275,00кг на загальну суму 7370,00грн.

Таким чином, продавець свої обов`язки виконав не у повному обсязі, а саме не передав товар загальною кількістю (вагою) 604,33кг на суму 16196,04грн.

У зв`язку із зазначеним, позивач звернувся у 2017 до Господарського суду Житомирської області з позовом про розірвання договору від 29.11.16, укладено в усній формі та стягнення з Фізичної особи-підприємця Хацинської Анастасії Вадимівни грошових коштів за оплачений, але не поставлений товар.

Рішенням Господарського суду Житомирської області від 04.07.17 у справі №906/519/17 позов задоволено частково: стягнуто з Фізичної особи-підприємця Хацинської Анастасії Вадимівни 16196,04грн основного боргу; 1549,76грн судового збору; в решті вимог відмовлено (а.с.36-38).

Постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 16.08.17 апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Хацинської Анастасії Вадимівни задоволено частково: рішення Господарського суду Житомирської області від 04.07.19 у справі №906/519/17 скасовано в частині стягнення 16196,04грн основного боргу та 1549,76грн судового збору. В цій частині прийнято нове рішення, яким відмовлено в позові. В решті рішення залишено без змін (а.с.39-42).

Постанова суду апеляційної інстанції про відмову в задоволенні позову в частині стягнення 16196,04грн попередньої оплати за непоставлений товар мотивована тим, що сторонами не було узгоджено строк виконання зобов`язань з поставки товару, а тому за відсутності доказів звернення позивача до відповідача з вимогою про здійснення передачі товару, відсутні підстави для задоволення позову, оскільки факт порушення чи невиконання відповідачем своїх зобов`язань, як і факт відмови останнього передати проданий товар, позивачем не доведено.

З урахуванням зазначених у постанові Рівненського апеляційного господарського суду від 16.08.17 по справі №906/519/17 обставин, позивач 11.12.17 надіслав на адресу відповідача вимогу №1/06-12 від 11.12.17, в якій просив виконати обов`язок з передачі товару, що був оплачений покупцем згідно рахунку-фактури №СФ-291116 від 29.11.16, у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги (а.с.25-28).

Вказана вимога була повернута 30.12.17 позивачу без вручення адресату, з відміткою поштового відділення "через незапит" (а.с.29).

10.09.18 та 20.11.18 позивач повторно направляв на адресу відповідача вимоги №78 від 10.09.18 та №1/20-11 від 20.11.18 про виконання обов`язку з передачі товару (а.с.30-33).

Однак, відповідач відповіді на вищевказані вимоги не надав, поставку товару не здійснив, суму попередньої оплати у розмірі 16196,04грн не повернув, що в свою чергу стало підставою для звернення позивача з даним позовом до Господарського суду Житомирської області.

Дослідивши в сукупності всі обставини та матеріали справи, господарський суд дійшов висновку про задоволення позову з огляду на наступне.

Приписами статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки, й серед підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, передбачає договори та інші правочини.

Як зазначено в ст.174 Господарського кодексу України, господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно зі ст.202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч.1, 2 ст.205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

За приписом ст.181 ГК України, допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Беручи до уваги, що відповідач виставив позивачу для оплати рахунок-фактуру №0078 від 25.04.18, а останній, в свою чергу, оплатив його, між сторонами укладений договір у спрощений спосіб.

На підставі вчиненого правочину між позивачем та відповідачем виникли правовідносини, які за своєю правовою природою є договором купівлі-продажу.

Відповідно до ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 663 ЦК України передбачено, що продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Матеріалами справи підтверджується, що позивач здійснив відповідачу передплату у розмірі 26800,00грн.

Таким чином у відповідача внаслідок оплати позивачем товару, виник кореспондуючий обов`язок передати його.

Проте, відповідач обумовлений рахунком-фактурою №СФ-291116 від 29.11.16 товар, передав позивачу лише частково, на суму 10603,96грн.

Відповідно до ч.2 ст.530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Керуючись наведеним, позивач тричі направляв відповідачу вимоги про виконання обов`язку з поставки товару на суму 16196,04грн, які залишені відповідачем без задоволення.

Згідно з ст. 526 ЦК України та ст. 193 ГК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться.

Приписами ч.2 ст.693 ЦК України передбачено, що якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Зі змісту зазначеної норми права вбачається, що умовою її застосування є неналежне виконання продавцем свого зобов`язання зі своєчасного передання товару покупцю. А у разі настання такої умови покупець має право діяти альтернативно: або вимагати передання оплаченого товару від продавця, або вимагати повернення суми попередньої оплати.

Можливість обрання певно визначеного варіанта правової поведінки є виключно правом покупця, а не продавця.

Отже, волевиявлення щодо обрання одного з варіантів вимоги покупця має бути вчинено ним в активній однозначній формі такої поведінки, причому доведеної до продавця.

Оскільки законом не визначено форму пред`явлення такої вимоги покупця, тому останній може здійснити своє право будь-яким шляхом: як шляхом звернення до боржника з претензією, листом, телеграмою тощо, так і шляхом пред`явлення через суд вимоги у визначеній законом процесуальній формі - формі позову.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 20.02.19 у справі №912/2275/17.

Приписами ч.4 ст.236 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Враховуючи викладені обставини, суд дійшов висновку, що звернувшись з позовом до суду позивач відмовився від договору щодо передання товару та вимагає повернення попередньої оплати у зв`язку з не поставкою відповідачем товару.

Законом України "Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції" №475/97- ВР від 17.07.1997 ратифіковано Конвенцію про захист прав і основних свобод людини 1950 року. Перший протокол та протоколи № 2, 4, 7, 11 до Конвенції.

Відповідно до ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з справ людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, зокрема, у справах "Пайн Велі Девелопмент ЛТД та інші проти Ірландії" від 23.10.1991, "Федоренко проти України" від 01.06.2006 зазначив, що відповідно до прецедентного права органів, що діють на підставі Конвенції, право власності може бути "існуючим майном" або коштами, включаючи позови, для задоволення яких позивач може обґрунтовувати їх принаймні "виправданими очікуваннями" щодо отримання можливості ефективного використання права власності.

У межах вироблених Європейським судом з прав людини підходів до тлумачення поняття "майно", а саме в контексті ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, це поняття охоплює як "наявне майно", так і активи, включаючи право вимоги, з посиланням на які заявник може стверджувати, що він має принаймні законні очікування щодо ефективного здійснення свого "права власності".

Статтю 1 Першого протоколу Конвенції можна застосовувати для захисту "правомірних (законних) очікувань" щодо певного стану речей (у майбутньому), оскільки їх можна вважати складовою частиною власності.

Отже, відсутність дій відповідача щодо поставки товару, надає позивачу право на "законне очікування", що йому будуть повернуті кошти попередньої оплати. Не повернення відповідачем цих коштів прирівнюється до порушення права на мирне володіння майном (рішення Європейського суду з прав людини у справах "Брумареску проти Румунії", "Пономарьов проти України", "Агрокомплекс проти України").

В матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що ФОП Хацинська Анастасія Вадимівна передала позивачу товар, за який останнім було проведено попередню оплату, а також відсутні докази повернення суми попередньої оплати у розмірі 16196,04грн.

Відповідно ст.ст.13, 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести належними і допустимими доказами ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч.1 ст. 76 ГПК України).

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.1 ст. 77 ГПК України).

Відповідач доказів поставки товару, повернення суми попередньої оплати, заперечень проти позову не надав, доводів позивача не спростував.

Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги є обґрунтованими, заявленими у відповідності до вимог чинного законодавства, підтверджуються належними доказами, які є в матеріалах справи, та підлягають задоволенню на суму 16196,04грн.

Судовий збір, відповідно до п.1 ч.4 ст.129 ГПК України, покладається на відповідача.

Керуючись статтями 123, 129, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позов Фізичної особи-підприємця Борисенко Віталія Миколайовича до Фізичної особи-підприємця Хацинської Анастасії Вадимівни задовольнити повністю.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Хацинської Анастасії Вадимівни ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) на користь Фізичної особи-підприємця Борисенка Віталія Миколайовича ( АДРЕСА_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 ):

- 16196,04грн основного боргу;

- 1921,00грн судового збору.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Соловей Л.А.

Віддрукувати: 3 прим.

1- в справу

2,3- сторонам (рек. з повід)