ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"01" серпня 2019 р.м. Одеса Справа № 916/2350/17

Господарський суд Одеської області у складі: суддя Волков Р.В.,

При секретарі судового засідання Кришталі Д.І.,

розглянувши справу №916/2350/17,

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "БІОТРЕЙД" (вул.Берегова, буд. 135, м. Дніпро, 49021, ),

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "ГОРЯЦ-Т" (вул. Балківська, 143, м. Одеса, 65005, ),

про стягнення 118346,14 грн.

Представники сторін:

Від позивача - Доценко Л.М.;

Від відповідача - Сорокін К.О.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Біотрейд» звернулось з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Горяц-Т» про стягнення 118346,14 грн.

Ухвалою від 27.09.2017 господарським судом Одеської області (суддя Д`яченко Т.Г.) порушено провадження у справі, розгляд справи призначено на 30.10.2017.

30.10.2017 представником позивача подано клопотання про залучення доказів.

30.10.2017 розгляд справи відкладено на 27.11.2017.

24.11.2017р. до суду представником Товариства з обмеженою відповідальністю «Горяц-Т» подано зустрічний позов до Товариства з обмеженою відповідальністю «Біотрейд», у якому він просить суд зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю «Біотрейд» поставити Товариству з обмеженою відповідальністю «Горяц-Т» товар за Договором поставки з відстрочкою платежу №714/11-3 від 01.06.2011.

27.11.2017 від представника відповідача надійшло клопотання про продовження строку розгляду справи.

27.11.2017 строк вирішення спору продовжено на 15 днів, винесено ухвалу про відкладення розгляду справи на 01.12.2017.

Ухвалою від 28.11.2017 суд відмовив у прийнятті зустрічної позовної заяви.

30.11.2017 до господарського суду Одеської області представником Товариства з обмеженою відповідальністю «Горяц-Т» подано апеляційну скаргу на ухвалу господарського суду Одеської області від 28.11.2017.

30.11.2017 провадження у справі зупинено, матеріали справи направлено до Одеського апеляційного господарського суду.

06.12.2017 ухвалою Одеського апеляційного господарського суду повернуто апеляційну скаргу.

13.12.2017 Товариством з обмеженою відповідальністю «Горяц-Т» через Одеський апеляційний господарський суд подано касаційну скаргу на ухвалу Одеського апеляційного господарського суду від 06.12.2017. Постановою Верховного Суду від 23.04.2018 касаційну скаргу на ухвалу Одеського апеляційного господарського суду від 06.12.2017 залишено без задоволення, ухвалу залишено без змін.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 17.07.2018 було поновлено провадження у справі, підготовче засідання призначено на 13.08.2018.

13.08.2018 відповідачем подано відзив на позовну заяву.

13.08.2018 підготовче засідання відкладено на 03.09.2018.

20.08.2018 Приватним підприємством «Техпромсервіс» до господарського суду Одеської області було подано позовну заяву, як третьої особою, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору у справі №916/2350/17, у якій заявник просить суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Горяц-Т» на користь Приватного підприємства «Техпромсервіс» заборгованість за Договором поставки №714/11-2 від 01.06.2011 в сумі 98341,14 грн.

Ухвалою від 23.08.2018 позовну заяву Приватного підприємства «Техпромсервіс» повернуто.

28.08.2019 позивачем надано відповідь на відзив.

29.08.2018 до господарського суду Одеської області було подано апеляційну скаргу Приватним підприємством «Техпромсервіс» на ухвалу господарського суду Одеської області від 23.08.2018 у справі №916/2350/17.

Ухвалою від 30.08.2018 провадження у справі зупинено до перегляду ухвали господарського суду Одеської області від 23.08.2018 у справі №916/2350/17 в порядку апеляційного провадження та повернення матеріалів справи №916/2350/17 до господарського суду Одеської області.

Постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 21.11.2018 апеляційну скаргу залишено без задоволення, а ухвалу господарського суду Одеської області від 23.08.2018 залишено без змін.

У зв`язку з поверненням 03.12.2018 справи №916/2350/17 з Південно-західного апеляційного господарського суду та перебуванням судді Д`яченко Т.Г. з 05.11.2018 на тривалому лікарняному (відпустка у зв`язку з вагітністю та пологами), з метою дотримання строків розгляду справи, розпорядженням від 03.12.2018 р. №736 було призначено повторний автоматичний розподіл справи №916/2350/17.

На підставі протоколу повторного автоматичного розподілу справи, її було передано на розгляд судді Волкова Р.В.

Ухвалою від 10.12.2018 справу прийнято до провадження зі стадії підготовчого провадження по справі, поновлено провадження по справі, підготовче засідання призначено на 09.01.2019.

19.12.2018 до Південно-західного апеляційного господарського суду було подано касаційну скаргу Приватним підприємством «Техпромсервіс» на Постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 21.11.2018.

Ухвалою від 19.12.2018 було зупинено провадження у справі до перегляду постанови Південно-західного апеляційного господарського суду від 21.11.2018 у справі №916/2350/17 в порядку касаційного провадження та повернення матеріалів справи №916/2350/17 до господарського суду Одеської області.

Постановою Верховного суду від 21.03.2019 касаційну скаргу Приватного підприємства «Техпромсервіс» на постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 21.11.2018 та на ухвалу господарського суду Одеської області від 23.08.2018 у справі № 916/2350/17 залишено без задоволення.

Ухвалою від 18.04.2019 поновлено провадження у справі, призначено підготовче судове засідання на 20.05.2019.

04.02.2019 о 17:53 до суду поштою надійшла заява ТОВ «БІОТРЕЙД» про забезпечення позову по справі №916/2350/17 (вх.№2-534). Листом від 05.02.2019 Товариству з обмеженою відповідальністю «БІОТРЕЙД» повідомлено про те, що заяву про забезпечення позову по справі №916/2350/17 (вх.№2-534) буде розглянуто після повернення матеріалів справи до господарського суду Одеської області та поновлення провадження у справі.

Ухвалою суду від 22.04.2019 у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Біотрейд» про забезпечення позову відмовлено.

20.05.2019 оголошено перерву до 27.05.2019.

27.05.2019 оголошено перерву до 24.06.2019.

20.06.2019 представником позивача подано пояснення на заперечення.

24.06.2019 оголошено перерву до 08.07.2019.

08.07.2019 продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів з власної ініціативи, закрито підготовче провадження, призначено судове засідання з розгляду справи по суті на 16.07.2019.

Судове засідання, призначене на 16.07.2019, не відбулося у зв`язку з перебуванням судді на лікарняному.

Судове засідання з розгляду справи по суті призначено на 01.08.2019.

01.08.2019 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

В обґрунтування позову Товариство з обмеженою відповідальністю «Біотрейд» вказує, що між сторонами було укладено Договір поставки з відстрочкою платежу №714/11-3, згідно з яким Постачальник (позивач) зобов`язується поставляти Покупцю (відповідачу), а Покупець зобов`язується приймати та оплачувати товар відповідно до умов, передбачених Договором. Вказує, що на виконання Договору позивач поставив відповідачу товар на суму 106046,11 грн., що підтверджується видатковими накладними: № БИ-004637 від 09.02.2017; № БИ-003738 від 02.02.2017; № БИ-001984 від 18.01.2017; № БИ-000481 від 05.01.2017; № БИ-004543 від 09.02.2017.

Умовами Договору передбачено оплату кожної окремої партії товару (визначеній в накладній) шляхом перерахування 100% вартості цієї партії Товару на поточний рахунок Постачальника протягом 28 календарних днів з моменту її поставки. Крім того, вказує, що було здійснено залік зустрічних вимог на суму 7704,00 грн. Зазначає, що заборгованість відповідача перед позивачем складає 98341,14 грн., просить також стягнути 12781,65 грн. пені, 5703,78 інфляційних втрат, 1519,57 грн. - 3% річних.

У відзиві відповідач вказує, що Товариством з обмеженою відповідальністю «Горяц-Т» в період з 10.01.2017 по 14.03.2017 було перераховано на рахунок позивача за Договором кошти в сумі 220000,00 грн., якими оплачено поставки товару, у тому числі за вказаними накладними. Крім того, в період з 10.05.2017 по 06.07.2017 відповідачем повернуто позивачу товар на загальну суму 1187,61 грн., у зв`язку з чим вказаний товар оплаті не підлягає. Посилається також на залік взаємних вимог на суму 7200,00 грн.

У відповіді на відзив позивач вказує, що заборгованість на 09.01.2017 складала 255665,54 грн., тому усі додані до відзиву платіжні доручення були враховані при поданні позову, поставки за Договором відображені в акті звірки за період з 01.01.2016 по 22.08.2018, які вимагає відповідача підписати, крім того, відповідачем не доведено оплату саме тих накладних, які зазначені в позові. Вказує, що за даними бухгалтерського обліку позивача в період з 10.01.2017 по 28.02.2017 було здійснено залік на суму 5260,00 грн. Документи на повернення позивачем не підписувались.

У запереченні на відповідь на відзив відповідач вказує, що акт звірки позивача складений та підписаний в односторонньому порядку, не є первинним бухгалтерським документом і не може підтверджувати наявність заборгованості за Договором. При цьому суми, вказані в цьому акті, не відповідають даним бухгалтерського обліку відповідача, у зв`язку з тривалою дією договору поставки причини вказаних розбіжностей встановити не вдалося. Наголошує на тому, що позивач у відповіді на відзив визнає оплати за поставлений товар, однак не зазначає, за якими видатковими накладними були зараховані вказані оплати.

Надає довідку про взаєморозрахунки з клієнтами, відповідно до якої заборгованість перед позивачем становить 1,31 грн. Однак надалі представником відповідача було надано пояснення щодо помилкового зазначення про наявність вказаної заборгованості.

У поясненнях на заперечення позивач вказує, що дійсно було проведено поставки у період з 05.01.2016 по 06.07.2017, однак не погоджується з висновками про суми заборгованості та сальдо станом на 01.01.2016. При цьому вказує, що станом на 30.09.2014 підписаний акт звірки взаємних розрахунків, тобто до цієї дати не існує розбіжностей у бухгалтерському обліку. Вказує, що розбіжності у бухгалтерському обліку сторін виникли у період з 01.10.2014 по 01.01.2016, надано оборотно-сальдову відомість. Зазначає, що оплата зараховувалась у попередні періоди, не заперечує проти існування заліку взаємних вимог, проте зазначає, що його було зараховано у попередні періоди.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, суд встановив наступне.

Між Товариством з обмеженою відповідальністю «Біотрейд» (далі - Постачальник, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Горяц-Т» (далі - Покупець, відповідач) укладено Договір поставки з відстрочкою платежу №714/11-3 від 01.06.2011 (далі - Договір) з урахуванням підписаного Протоколу розбіжностей до даного Договору від 01.06.2011.

Відповідно до п.1.1. Договору Постачальник зобов`язується поставити Покупцю, а Покупець приймати та оплачувати Товар, у відповідності з умовами даного Договору.

П.3.1. Договору встановлено, що поставка Товару здійснюється на умовах DDP-склад Покупця (в інтерпретації Міжнародних правил тлумачення торгівельних термінів ІНКОТЕРМС 2000) однією або декількома партіями у відповідності зі специфікаціями або накладними, які складаються на кожну таку партію.

Відповідно до положень Договору поставка товару відбувається у відповідності до заявки Покупця, яка погоджена з Постачальником, та направляється Постачальнику (п.3.2. Договору). При цьому Постачальник зобов`язується поставити кожну окрему партію Товару протягом 4 календарних днів (або 2 банківських дня) з моменту отримання погодженої заявки Покупця, якщо в такій заявці не вказана більш пізня дата постачання (п.3.4.).

Заявка вважається виконаною, а Постачальник таким, що виконав свої зобов`язання з поставки, якщо він здійснив поставку Товарів:

- у погоджений з Покупцем час, дату та у зазначене Покупцем місце;

- в асортименті та у кількості, відповідно до заявки;

- за цінами, затвердженими Сторонами у Специфікації;

- з повним пакетом супровідної документації;

- у повній відповідності зі встановленим законом та цим Договором порядком (п.3.5.).

Згідно з п.3.14 Договору право власності та ризик випадкової загибелі та випадкового пошкодження товарів переходить до покупця моменту вивантаження товару на рампи та підписання Покупцем накладної з приймання товару.

П. 3.18 Договору встановлено, що Постачальник зобов`язаний прийняти накладну від Покупця під час поставки товару за умови наявності підпису відповідальних осіб торгівельного об`єкту (директора) або розпорядчого центру Покупця, вказаних у круговій довіреності, а також штампа відповідного торгівельного об`єкту або розпорядчого центра Покупця.

Покупець вправі вважати недійсною та не оплачувати накладну, в якій відсутні підписи відповідальних осіб Покупця, уповноважених приймати товар, або підпис особи, яка прийняла товар, не відповідає підписам відповідальних осіб зі сторони Покупця, які вказані у круговій довіреності.

Наявність печатки Покупця на екземплярах накладних Постачальника, які оформлені у порушення ч.1 даного пункту, також не є підставою для їх оплати, при цьому Покупцем застосовуються положення частини 2 даного пункта.

Відповідно до п.4.1. Договору оплату кожної окремої партії Товару (визначеної у накладній) за даним Договором Покупець проводить шляхом перерахування 100% вартості цієї партії Товара на поточний рахунок Постачальника протягом 28 календарних днів з моменту її постачання.

На виконання умов Договору Постачальником було поставлено товар на загальну суму 106046,11 грн., що підтверджується видатковими накладними та товарно-транспортними накладними (т.1 а.с. 36-45):

- видаткова накладна № БИ-004637 від 09.02.2017 на суму 5796,43 грн. та товарно-транспортна накладна № 004637 від 09.02.2017;

- видаткова накладна № БИ-003738 від 02.02.2017 на суму 29965,34 грн. та товарно-транспортна накладна № 003738 від 02.02.2017;

- видаткова накладна № БИ-001984 від 18.01.2017 на суму 13621,44 грн. та товарно-транспортна накладна № 001984 від 18.01.2017;

- видаткова накладна № БИ-000481 від 05.01.2017 на суму 31587,41 грн. та товарно-транспортна накладна № 000481 від 05.01.2017;

- видаткова накладна № БИ-004543 від 09.02.2017 на суму 25075,49 грн. та товарно-транспортна накладна № 004543 від 09.02.2017.

У матеріалах справи наявні також докази укладення сторонами Договору угод про залік взаємних зустрічних вимог:

- від 31.01.2017 на суму 2400,00 грн., відповідно до якої зобов`язання за Договором поставки, в яких Покупець ТОВ «Горяц-Т» є боржником, а Продавець ТОВ «Біотрейд» є кредитором, - припинилися, оскільки зараховані в залік зустрічної вимоги за іншим Договором, де ТОВ «Горяц-Т» є кредитором, а ТОВ «Біотрейд» є боржником (т.1. а.с. 56);

- від 28.02.2017 на суму 2400,00 грн., відповідно до якої зобов`язання за Договором поставки, в яких Покупець ТОВ «Горяц-Т» є боржником, а Продавець ТОВ «Біотрейд» є кредитором, - припинилися, оскільки зараховані в залік зустрічної вимоги за іншим Договором, де ТОВ «Горяц-Т» є кредитором, а ТОВ «Біотрейд» є боржником (т.1. а.с. 57);

- від 16.01.2017 на суму 2400,00 грн., відповідно до якої зобов`язання за Договором поставки, в яких Покупець ТОВ «Горяц-Т» є боржником, а Продавець ТОВ «Біотрейд» є кредитором, - припинилися, оскільки зараховані в залік зустрічної вимоги за іншим Договором, де ТОВ «Горяц-Т» є кредитором, а ТОВ «Біотрейд» є боржником (т.1. а.с. 58).

У матеріалах справи наявні докази оплати за Договором поставки на загальну суму 155000,00 грн., що підтверджується платіжними дорученнями:

- №14810 від 10.01.2017 на суму 10000,00 грн. (т.1 а.с. 130);

- № 14829 від 12.01.2017 на суму 10000,00 грн. (т.1 а.с. 131);

- № 2910 від 19.01.2017 на суму 20000,00 грн. (т.1 а.с. 132);

- №2983 від 23.01.2017 на суму 10000,00 грн. (т.1 а.с. 133);

- №3080 від 26.01.2017 на суму 10000,00 грн. (т.1 а.с. 134);

- №3142 від 30.01.2017 на суму 10000,00 грн. (т.1 а.с. 135);

- № 3193 від 02.02.2017 на суму 30000,00 грн. (т.1 а.с. 136);

- № 3342 від 06.02.2017 на суму 20000,00 грн. (т.1 а.с. 137);

- № 6829 від 09.02.2017 на суму 10000,00 грн. (т.1 а.с. 138);

- №2980 від 23.02.2017 на суму 10000,00 грн. (т.1 а.с. 139);

- №3046 від 06.03.2017 на суму 15000,00 грн. (т.1 а.с. 140).

Відповідно до ст. 175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управлена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

П.1 ст.202 ЦК України встановлює, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Ст. 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Аналогічна норма міститься і в ст.193 ГК України, яка регламентує, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Стаття 525 ЦК України забороняє односторонню відмову від зобов`язання або зміну його умов, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст.629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

З урахуванням зазначеного, суд приходить до висновку про те, що позивачем не доведено наявність заборгованості за видатковими накладними № БИ-004637 від 09.02.2017; № БИ-003738 від 02.02.2017; № БИ-001984 від 18.01.2017; № БИ-000481 від 05.01.2017; № БИ-004543 від 09.02.2017 на загальну суму 106046,11 грн., оскільки відповідачем надано докази оплати за Договором на загальну суму 155000,00 грн.

При цьому, посилання позивача на наявність заборгованості за попередні періоди, на погашення якої було зараховано вказані оплати за Договором, не підтверджується належними доказами у справі: у матеріалах справи відсутні видаткові накладні за попередні періоди, а також докази наявності заборгованості за попередніми поставками за Договором.

Суд зазначає, що Акт звірки взаємних розрахунків не є зведеним бухгалтерським регістром і первинним бухгалтерським документом у розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансові звітність в Україні", не може використовуватись як письмова форма визнання боргу та не є належним і допустимим доказом, що підтверджує заборгованість, у розумінні ст. ст. 76, 77 ГПК України (зазначене відповідає позиції ВС, викладеній у постанові від 10.07.2019 у справі № 912/2391/16). Тим більше, що Акт звірки, наданий позивачем, підписаний в односторонньому порядку.

Щодо стягнення пені, суд вказує, що згідно з ч.1 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

За приписами ч.1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до ч.3 ст.549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

При цьому, матеріали справи не містять доказів неналежного виконання Договору відповідачем, а тому підстави для стягнення пені відсутні.

Судом досліджено періоди оплати та з урахуванням передбаченого умовами Договору строку оплати протягом 28 календарних днів з моменту постачання партії товару не встановлено порушення таких строків.

З огляду на вказане, відсутні також і підстави для стягнення 3% річних та інфляційних втрат, оскільки згідно з ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Інші аргументи сторін висновку по суті не спростовують.

Згідно з ч.1 ст.73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до п.1 ст.74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ч.1 ст.86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Слід зазначити, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини та, зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 р. (заява №4909/04), відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Відповідно до положень ст. 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 11, 15, 16, 202, 526, 530, 549, 611, 625, 626, 629, ст.ст. 193, 230 ГК України, ст.ст. 46, 73, 74, 75, 77, 79, 86, 91, 98, 129, 232, 233, 236, 238, 240, 241 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "БІОТРЕЙД" (вул. Берегова, буд. 135, м. Дніпро, 49021, ) до Товариства з обмеженою відповідальністю "ГОРЯЦ-Т" (вул. Балківська, 143, м. Одеса, 65005, ) про стягнення 118346,14 грн. відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом двадцяти днів з моменту складення повного тексту.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Вступна та резолютивна частина рішення оголошені в судовому засіданні 01.08.2019. Повний текст рішення складений та підписаний 09 серпня 2019 р.

Суддя Р.В. Волков