СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" липня 2019 р. Справа № 917/40/19

Cхідний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючого (доповідача): судді: при секретарі судового засідання: за участю представників сторін: від позивача: від відповідача:Стойка О.В. Барбашова С.В., Пушай В.І. Склярук С.І. Єфременко О.О. за довіреністю (адвокат) Лукачина А.В. за довіреністю (адвокат)

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України м.Київ та Комунального підприємства Теплоенерго м.Кременчук, Полтавська область
на рішення господарського суду Полтавської області
від04.04.2019 року
у справі№917/40/19 (суддя Кльопов І.Г.)
за позовом до відповідача: про Акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України м.Київ Комунального підприємства Теплоенерго м.Кременчук, Полтавська область стягнення 863 732, 40 грн.

В С Т А Н ОВ И В:

У грудні 2018 року до господарського суду звернулось Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ (далі Позивач) із позовом до Комунального підприємства Теплоенерго м.Кременчук, Полтавська область (далі Відповідач) про стягнення 231043,74 грн. пені, 59 706,83грн. 3% річних та 572 981,83 грн. інфляційних нарахувань за неналежне виконання грошового зобов`язання за Договором купівлі-продажу природного газу № 2158/14-КП-24 від 31.01.2014

Рішенням господарського суду Полтавської області від 04.04.2019 позовні вимоги задоволено частково, стягнуто з Відповідача на користь Позивача пеню у розмірі 115 521,87 грн., 59 706,83 грн. - 3% річних, 572 981,83 - інфляційних втрат та 12 955,99 грн. судового збору. В задоволенні позовних вимог про стягнення пені в сумі 115 521,87 грн. відмовлено через зменшення розміру пені на 50%.

Позивач, не погодившись з прийнятим рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій просить спірне рішення господарського суду скасувати в частині відмови у стягненні з Відповідача на користь Позивача пені в сумі 115 521,87 грн. та прийняти в цій частині нове рішення, яким вимоги задовольнити в повному обсязі.

В обґрунтування своїх вимог заявник скарги зазначив, що рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягненні пені у розмірі 115 521,87грн. прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, без дослідження усіх істотних обставин справи, оскільки зменшуючи розмір пені, судом першої інстанції не враховано майнових інтересів Позивача, не надано оцінки майновому статусу сторін та не обґрунтовано підстави для такого зменшення.

Відповідач також не погодившись з прийнятим рішенням звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій вважає рішення суду у даній справі частково таким, що ґрунтується на неправильному застосуванні норм матеріального права, у зв`язку з чим останнє підлягає скасуванню у відповідній частині. В обґрунтування апеляційної скарги Відповідач зазначає, що судом першої інстанції помилково здійснено нарахування штрафних санкцій на повну суму заборгованості, оскільки такі нарахування повинні здійснюватись лише на суму непогашеної станом на 30.11.2016 заборгованості у відповідності до вимог ЗУ "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" (далі - Закон №1730). Також висловив незгоду з висновком суду про зменшення розміру пені лише на 50%, оскільки такий розмір пені є надмірно великим для підприємства, що має соціальну значимість для міста.

Відповідач надіслав на адресу суду відзив із запереченнями щодо доводів апеляційної скарги Позивача. Зокрема зазначив, що приймаючи до уваги майновий стан обох сторін, є наявними підстави для зменшення розміру пені, оскільки доказів спричинення Позивачу збитків матеріали справи не містять.

Позивач у судовому засіданні 29.07.2019р. підтримав доводи своєї апеляційної скарги, просив скасувати рішення суду в частині відмови у стягненні пені. Також, не погодився з доводами апеляційної скарги Відповідача, вважаючи, що вимоги Закону №1730 у даному випадку не підлягають застосуванню, оскільки для застосування положень цього Закону необхідно щоб у Відповідача була відсутня заборгованість за Договором в цілому, а не за окремими актами приймання передачі.

Представник Відповідача підтримав доводи своєї апеляційної скарги, просив скасувати рішення в оскаржуваній частині.

Відповідно до ст.86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційних скарг, правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга Позивача не підлягає задоволенню, а апеляційна скарга Відповідача є частково обґрунтованою, виходячи із наступного.

Рішенням господарського суду в межах даної справи встановлені наступні обставини:

- укладення між сторонами 31.01.2014 Договору купівлі-продажу природного газу № 2158/14-КП-24 (далі - Договір), за умовами п. 1.1 якого Позивач зобов`язався передати у власність Відповідачу у 2014році природний газ, а Відповідач - прийняти та оплатити цей природний газ на умовах цього Договору;

- підписання сторонами актів прийому-передачі природного газу протягом січня грудня 2014року на загальну суму 1 456 800,44 грн. (а.с. 34-45);

- факт несвоєчасного виконання Відповідачем зобов`язань з оплати поставленого природного газу у строк встановлений п. 6.1. Договору, що є підставою для нарахування на підставі ст. 625 ЦК України та стягнення з Відповідача пені, 3% річних та інфляційних втрат.

Вказані обставини сторонами не заперечуються.

В обґрунтування позовних вимог Позивач посилався на те, що на виконання умов Договору ним було передано у власність Відповідача природний газ на загальну суму 1 456 800,44 грн., що підтверджується підписаними між сторонами актами приймання-передачі природного газу, наявними в матеріалах справи, однак через неналежне виконання Відповідачем свого зобов`язання по оплаті поставленого природного газу Позивачем були нараховані на підставі ст. 625 ЦК України 3% річних в сумі 59 706,83 грн., інфляційні втрати у розмірі 572 981,83 грн. та пеня в сумі 231 043,74 грн.

Відповідач заперечував проти позовних вимог, посилаючись на сплив позовної давності до вимог про стягнення грошових коштів у даній справі та на встановлену Законом №1730 заборону нарахування неустойки (штрафу, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних на реструктуризовану заборгованість за спожитий природний газ. Крім того, просив зменшити розмір санкцій за неналежне виконання грошового зобов`язання за спірним Договором.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з мотивів доведеності факту порушення Відповідачем строків оплати за поставлений природний газ, що є підставою для стягнення суми пені, 3% річних та інфляційних втрат в розмірах, заявлених в позовній заяві, але дійшов висновку про можливість зменшення розміру пені на 50 % до 115 521,87грн., взявши до уваги статус та фінансовий стан обох сторін, ступінь виконання зобов`язання Відповідачем. Крім того, суд першої інстанції дійшов висновку про відмову у застосуванні строку позовної давності через встановлений у п. 9.3. Договору строк у п`ять років

Оскаржуючи зазначене рішення, Позивач зазначає про необґрунтоване зменшення судом першої інстанції розміру пені на 50 %. У свою чергу Відповідач, оскаржуючи зазначене рішення зазначає, що судом першої інстанції не вірно здійснено нарахування штрафних санкцій на повну суму заборгованості, оскільки такі нарахування повинні здійснюватись лише на суму непогашеної станом на 30.11.2016 заборгованості у відповідності до вимог Закону №1730. Також висловив незгоду з висновком суду про зменшення розміру пені на 50%, оскільки такий розмір пені є надмірно великим для підприємства, що має соціальну значимість для міста.

Колегія суддів вважає частково обґрунтованими доводи апеляційної скарги Відповідача з огляду на наступне.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Встановлено, що 30.11.2016 набрав чинності Закон "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" (далі - Закон №1730), яким визначено комплекс організаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення.

Відповідно до приписів статті 1 Закону заборгованістю, що підлягає врегулюванню відповідно до цього Закону, зокрема, є кредиторська заборгованість перед постачальником природного газу теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.

Згідно зі статтею 2 Закону дія останнього поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії.

Частиною 1 статті 3 Закону передбачено, що для участі у процедурі врегулювання заборгованості теплопостачальні та теплогенеруючі організації, підприємства централізованого водопостачання та водовідведення включаються до реєстру, який веде центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства.

Водночас частиною третьою статті 7 Закону, якою врегульовано питання списання неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за енергоносії, централізоване водопостачання та водовідведення, передбачено, що на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом (тобто до 30.11.2016), неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

Частина 3 статті 7 Закону є нормою прямої дії і застосування цієї норми не ставиться у залежність від виконання будь-яких інших умов, окрім погашення боржником заборгованості за отриманий природний газ до набранням чинності Законом. Зокрема, виконання цієї норми не потребує включення підприємства до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання.

Витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань підтверджується, що основним видом діяльності Відповідача є, зокрема, постачання пари, гарячої води та кондиційованого повітря.

Таким чином, наведені положення Закону поширюються на спірні правовідносини сторін.

Мотивування з приводу застосування або незастосування зазначеного Закону до спірних відносин в рішенні суду першої інстанції відсутнє.

Вбачається, що Відповідач остаточно погасив заборгованість перед Позивачем за природний газ у період з 28.05.2014р. по 03.03.2017р., що підтверджується випискою по банківським операціям Відповідача (а.с.47) та розрахунком заборгованості (а.с.23-33), у зв`язку з чим Позивачем нараховано та заявлено до стягнення: суму пені у розмірі 231 043,74 грн. за загальний період прострочення з 15.02.2014 по 14.07.2015, суму 3% річних у розмірі 59 706,83 грн. за загальний період прострочення з 15.02. 2014 по 02.03.2017р. та суму інфляційних втрат у розмірі 572 981,83 грн. з березня 2014р. за загальний період прострочення з березня 2014року по березень 2017року.

Досліджуючи наданий розрахунок розміру позовних вимог та відповідних нарахувань, судова колегія вважає його таким, що не відповідає приписам Закону №1730, оскільки Позивачем здійснено нарахування пені, 3% річних та інфляційних втрат за актами приймання передачі природного газу за лютий 2014року на суму заборгованості, яка була остаточно погашена 03.07.2014р. та 16.12.2014р. відповідно. Заборгованість за актом березня 2014року була погашена частково на суму 179 466,55грн. і її залишок за актом приймання-передачі природного газу від 31.03.2014 (березень 2014 року) станом на день набрання чинності Законом становив 12 568,40грн.

Відтак, колегія суддів вважає правильним здійснювати нарахування пені, 3% річних та інфляційних втрат за актом березня 2014року саме на суму 12 568,40грн., яка не була погашена до набрання чинності Законом №1730. Нарахування пені, 3% річних та інфляційних втрат за актами січня-лютого 2014року є неправомірним та суперечить приписам діючого законодавства, оскільки заборгованість за ними була погашена до набрання чинності наведеним Законом.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції помилково не застосував положення Закону №1730 до спірних правовідносин не врахувавши положення ч. 3 ст. 7 наведеного Закону, якою встановлено заборону на нарахування пені, 3% річних та інфляційних втрат на погашену заборгованість, що призвело до прийняття неправомірного рішення в цій частині.

В цій частині доводи заявника апеляційної скарги є обґрунтованими.

Що стосується інших спірних актів приймання передачі, то Позивачем вірно визначено розмір заборгованості на яку необхідно здійснювати відповідні нарахування. В цій частині, Відповідачем рішення суду не оспорюється.

Отже, за перерахунком апеляційного господарського суду стягненню підлягають пеня у розмірі 176 581,11грн., 3% річних у розмірі 49 196,79грн., інфляційних втрат у розмірі 471 129,14грн.

Щодо доводів апеляційної скарги Позивача стосовно зменшення розміру пені.

Причиною апеляційного оскарження рішення суду першої інстанції Позивачем у даній справі є питання про наявність підстав для зменшення розміру пені, яка підлягає стягненню з Відповідача внаслідок прострочення виконання з оплати поставленого газу.

Розглянувши доводи апеляційної скарги Позивача, колегія суддів вважає їх необґрунтованими та погоджується з висновком суду першої інстанції про зменшення розміру пені на 50% з огляду на наступне.

Відповідно до частини 3 статті 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до частини 1 статті 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Правовий аналіз названих статей свідчить, що вони не є імперативними та застосовуються за визначених умов на розсуд суду.

Вирішуючи питання про зменшення розміру пені, яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені (штрафу) наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.

Водночас, наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку, змінює її дійсне правове призначення. Оскільки неустойка має на меті, в першу чергу, стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не може лягати непомірним тягарем для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора. Така правова позиція викладена у Рішенні Конституційного Суду України від 11.07.13 № 7-рп/2013. Як вбачається зі змісту судового рішення, суд першої інстанції, зменшуючи розмір заявленої до стягнення пені, на підставі розгляду усіх обставин справи та оцінки зібраних у справі доказів, встановив наявність тих виняткових обставин, з якими законодавство пов`язує можливість зменшення розміру неустойки.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено під час розгляду справи в суді першої інстанції, Відповідач є комунальним підприємством, яке створено для задоволення потреб споживачів у тому числі населення та державних органів в теплопостачанні у вигляді опалення та гарячого водопостачання. Наявність тяжкого фінансового стану на підприємстві Відповідача підтверджується фінансовими звітами (баланси, звіти про фінансові результати діяльності, що містяться в матеріалах справи).

При цьому, матеріали справи не містять доказів спричинення Позивачеві негативних наслідків у зв`язку з несплатою Відповідачем за газ у строки, встановлені Договором, оскільки втрати від знецінення коштів компенсуються, зокрема, стягненням інфляційних втрат та 3% річних за час, в який Позивач не міг користуватися коштами.

Саме зазначені обставини в їх сукупності взяті судом до уваги при вирішенні питання про зменшення суми пені, що докладно викладено в рішенні суду першої інстанції.

Виходячи з того, що можливість використання судом права на зменшення розміру штрафних санкцій, як і визначення розміру, до якого вони підлягають зменшенню, законодавством віднесено на розсуд суду, та враховуючи встановлені господарським судом обставини, колегія суддів погоджується з висновком суду про наявність підстав для зменшення пені на 50%.

Доводи апеляційної скарги Відповідача про необхідність зменшення розміру пені на 99,9 % є необґрунтованими, оскільки при розгляді відповідних клопотань, суд повинен дотримуватись балансу інтересів сторін. За таких обставин, судова колегія вважає, що зменшення розміру пені на 99,9 % є надмірним та порушує інтереси Позивача.

Отже, у зв`язку з тим, що належним розміром пені, який підлягає стягненню є 176 581,11грн., розмір пені з урахуванням її зменшення на 50% становить 88 290,56грн.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія дійшла висновку, що рішення господарського суду Полтавської області від 04.04.2019 у справі № 917/40/19 підлягає скасуванню в частині стягнення пені у розмірі 27 231,32грн., 3% річних 10 510,04грн. та інфляційних втрат 101 852,69грн. на підставі ч. 1 п. 1 ст. 277 Господарскього процесуального кодексу України через неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи.

Відповідно до вимог ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, підлягають розподілу між сторонами пропорційно задоволеним вимогам.

Таким чином, з Позивача на користь Відповідача підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 3753,54грн.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 269, 270, 275, 277, 282 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м.Київ залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Комунального підприємства Теплоенерго м.Кременчук, Полтавська область задовольнити частково.

Рішення господарського суду Полтавської області від 04.04.2019 у справі № 917/40/19 скасувати частково.

Викласти абзаци 2, 3 резолютивної частини рішення в наступній редакції:

Стягнути з Комунального підприємства "Теплоенерго" (39600, Полтавська область, Пирятинський район, м. Кременчук, вул. Софіївська, 68, ) на користь Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України (01001, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6, ) 88 290,56грн. пені, 49 196,79грн. 3% річних, 471 129,14грн. інфляційних нарахувань та 10 453,61 грн. судового збору.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції покласти на сторони, пропорційно задоволеним вимогам.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України (01001, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6, ) на користь Комунального підприємства "Теплоенерго" (39600, Полтавська область, Пирятинський район, м. Кременчук, вул. Софіївська, 68, ) витрати за подання апеляційної скарги у розмірі 3753,54грн.

Постанову може бути оскаржено до Верховного Суду у касаційному порядку через Східний апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів з дня проголошення судового рішення або складання повного судового рішення.

Повний текст постанови підписано 01.08.2019

Головуючий суддя О.В. Стойка

Суддя С.В. Барбашова

Суддя В.І. Пушай