РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

23.07.2019Справа № 910/5333/19

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Київбуд Холдинг"

До Комунального підприємства "Позняки-Інвест-УКБ Дарницького району міста Києва"

про стягнення 220 005,24 грн.

Господарський суд міста Києва у складі судді Спичака О.М.

за участю секретаря судового засідання

Тарасюк І.М.

Представники учасників судового процесу:

від позивача: Малюк Є.Є.

від відповідача: не з`явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Київбуд Холдинг» звернулось до Господарського суду м. Києва з позовною заявою до Комунального підприємства «Позняки-Інвест-УКБ Дарницького району міста Києва» про стягнення 220 005,24 грн. заборгованості.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на порушення відповідачем прийнятих на себе зобов`язань з оплати наданих послуг за договором на виконання проектних робіт № 28 від 28.11.2017р.

Ухвалою від 24.04.2019р. відкрито провадження у справі; постановлено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження; призначено підготовче засідання на 22.05.2019р.

Відповідач у відзиві проти задоволення позовних вимог надав заперечення посилаючись на те, що зобов`язання з оплати за договором № 28 від 28.11.2017р. виникають у Комунального підприємства "Позняки-Інвест-УКБ Дарницького району міста Києва" лише за умови надходження бюджетного фінансування, а отже, на думку вказаного учасника справи, з огляду на відсутність такого фінансування вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Київбуд Холдинг" задоволенню не підлягають.

22.05.2019р. судом було відкладено підготовче засідання на 11.06.2019р.

У зв`язку з перебуванням судді Спичака О.М. 11.06.2019р. на лікарняному, судове засідання не відбулось.

Ухвалою від 18.06.2019р. судом було призначено підготовче засідання на 09.07.2019р.

У судовому засіданні 09.07.2019р. судом було відмовлено в задоволенні клопотання відповідача про відкладення розгляду справи, як такого, що позбавлено належного обґрунтування.

Враховуючи, що судом було вчинено всі дії в межах підготовчого провадження з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті, у відповідності до п.3 ч.2 ст.185 Господарського процесуального кодексу України суд дійшов висновку щодо закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 23.07.2019р.

Представником позивача у судовому засіданні 23.07.2019р. було надано усні пояснення по суті справи, згідно змісту яких позовні вимоги підтримано в повному обсязі.

Представник відповідача у судове засідання 23.07.2019р. не з`явився, проте, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Наразі, з огляду на неявку вказаного учасника судового процесу, суд зазначає таке.

Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті (ч.1 ст.202 Господарського процесуального кодексу України).

Зі змісту п.1 ч.3 ст.202 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справу за відсутності учасника справи, якого було належним чином повідомлено про судове засідання, та яким не було повідомлено про причини неявки.

Згідно ч.1 ст.3 Господарського процесуального кодексу України судочинство в господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

За приписами ст.9 Конституції України, статті 19 Закону України «Про міжнародні договори України» і статті 4 Господарського процесуального кодексу України господарські суди у процесі здійснення правосуддя мають за відповідними правилами керуватися нормами документів, ратифікованих законами України.

Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950р., Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції» Україна повністю визнає на своїй території дію приписів Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо визнання обов`язковою і без укладення спеціальної угоди юрисдикцію Суду в усіх питаннях, що стосуються її тлумачення і застосування.

Водночас ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий розгляд його справи.

У рішенні 15-рп/2004 від 02.11.2004р. Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень ст.69 Кримінального кодексу України (справа про призначення судом більш м`якого покарання) визначено, що справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Зазвичай справедливість розглядають як властивість права, виражену, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню. У сфері реалізації права справедливість проявляється, зокрема, у рівності всіх перед законом і засобах, що обираються для їх досягнення.

Значення принципів справедливості та добросовісності поширюється не тільки на сферу виконання зобов`язань, а і на сферу користування правами, тобто, такі засади здійснення судочинства виступають своєрідною межею між припустимим використанням права (як формою правомірного поводження) та зловживанням правами (як формою недозволеного використання прав).

Одночасно, застосовуючи відповідно до ч.1 ст.11 Господарського процесуального кодексу України, ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справи ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989р. Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (рішення Європейського суду з 10.07.2019р.

Отже, за висновками суду, неявка відповідача не перешкоджає розгляду спору у судовому засіданні 23.07.2019р.

В судовому засіданні 23.07.2019р. на підставі ст. 240 Господарського процесуального кодексу України проголошено вступну та резолютивну частини рішення суду.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення представника позивача, Господарський суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:

28.11.2017р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "Київбуд Холдинг" (виконавець) та Комунальним підприємством "Позняки-Інвест-УКБ Дарницького району міста Києва" (замовник) було укладено договір №28 на виконання робіт, за умовами п.1.1 якого виконавець приймає на себе зобов`язання з виконання проектно-кошторисної документації по об`єкту: «Будівництво доріг в мікрорайоні Осокорки» (затверджу вальна стадія - робочий проект), а замовник приймає на себе зобов`язання здійснити оплату за виконані проектні роботи згідно з умовами цього договору.

Відповідно до п.2.1 договору №28 від 28.11.2017р. згідно з кошторисами на проектні роботи та протоколом погодження договірної ціни ціна цього договору становить 689 213,24 грн., в тому числі податок на додану вартість в сумі 114 868,88 грн.

У п.2.3 договору №28 від 28.11.2017р. визначено, що ціна договору може бути зменшена за взаємною згодою сторін.

Пунктами 3.1-3.3 договору №28 від 28.11.2017р. передбачено, що замовник має право надати підряднику попередню оплату на проектно-вишукувальні роботи в розмірі 30% від загальної суми договору після підписання договору та керуючись Постановою Кабінету Міністрів України №117 від 23.04.2014р. на підставі рахунку. Всі подальші розрахунки за виконані роботи можуть здійснюватись замовником в повному обсязі або поетапно на підставі актів здачі-приймання виконаних робіт. Оплата робіт за цим договором здійснюється замовником на підставі підписаних замовником та виконавцем актів здачі-приймання робіт та протягом п`яти робочих днів з моменту надходження коштів на рахунок замовника від головного розпорядника бюджетних коштів згідно з актами здачі-приймання виконаних робіт. Замовник сплачує вартість робіт за цим договором шляхом перерахування коштів на банківський рахунок виконавця. У разі затримки бюджетного фінансування розрахунки за виконані роботи здійснюються протягом трьох банківських днів з дати отримання замовником коштів бюджетного призначення на свій рахунок для фінансування даного об`єкту.

Строки виконання всіх стадій робіт у повному обсязі згідно п.п.1.1, 1.2 встановлюються договором, визначаються датою їх початку та закінчення: початок - 28.11.2017р., закінчення - 31.12.2017р.

Згідно п.4.3 договору №28 від 28.11.2017р. передача замовнику проектно-кошторисної документації здійснюється згідно накладної та акту здачі-приймання.

Договір вступає в силу з моменту його підписання обома сторонами і діє до повного виконання робіт по даному договору відповідно до графіку виконання проектно-вишукувальних робіт та фінансування, а саме з 2017р. до 31.12.2017р. (п.9.1 договору №28 від 28.11.2017р.).

Статтею 204 Цивільного кодексу України закріплено презумпцію правомірності правочину.

Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто, таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права і обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

Таким чином, у разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Вказану правову позицію висловлено Верховним Судом у постанові від 23.01.2018р. по справі №203/2612/13-ц та постанові від 19.06.2018р. по справі №5023/3905/12.

Слід зауважити, що на теперішній час договір №28 від 28.11.2017р. у передбаченому чинним законодавством України порядку недійсним визнано не було. Доказів зворотного матеріали справи не містять.

Отже, виходячи з наведеного вище, з огляду на встановлений ст.204 Цивільного кодексу України принцип правомірності правочину, суд приймає до уваги договір №28 від 28.11.2017р. як підставу у розумінні норм ст.11 названого Кодексу України для виникнення у позивача та відповідача взаємних цивільних прав та обов`язків з водопостачання та водовідведення.

Додатковою угодою №1 від 30.11.2017р. сторонами погоджено внесення змін до договору №28 від 28.11.2017р., зокрема, визначено, що договір вступає в силу з моменту його підписання обома сторонами і діє до повного виконання робіт по даному договору відповідно до графіку виконання проектно-вишукувальних робіт та фінансування, а саме з 2018р. до 31.12.2018р. Одночасно, затверджено графік виконання робіт в новій редакції.

Додатковою угодою №2 до договору №28 від 28.11.2017р. сторони також дійшли згоди щодо затвердження графіку виконання робіт в новій редакції.

Відповідно до додаткової угоди №3 від 29.12.2018р. до договору №28 від 28.11.2017р. що договір вступає в силу з моменту його підписання обома сторонами і діє до повного виконання робіт по даному договору відповідно до графіку виконання проектно-вишукувальних робіт та фінансування, а саме з 28.11.2017р.. до 31.12.2019р. Одночасно, затверджено графік виконання робіт в новій редакції.

Як свідчать матеріали справи, на виконання умов договору №28 від 28.11.2017р., Товариством з обмеженою відповідальністю "Київбуд Холдинг" було виконано, а Комунальним підприємством "Позняки-Інвест-УКБ Дарницького району міста Києва" прийнято проектно-кошторисну документацію по об`єкту: «Будівництво доріг в мікрорайоні Осокорки» на загальну суму 689 213,24 грн. На підтвердження вказаних обставин сторонами складено та підписано акт №1-2 від 05.12.2017р. здачі-приймання проектних робіт на суму 469 208 грн. та акт №2 від 21.08.2018р. на суму 220 005,24 грн. Зі змісту означених актів полягає, що проектна документація передана виконавцем замовнику. До того ж, суд зазначає, що акти №1-2 від 05.12.2017р. та №2 від 21.08.2018р. підписано представниками обох сторін, скріплено печатками суб`єктів господарювання без жодних зауважень.

Проте, за поясненнями позивача, які з боку відповідача не спростовувались, Комунальним підприємством "Позняки-Інвест-УКБ Дарницького району міста Києва" в повному обсязі оплату робіт за договором №28 від 28.11.2017р. проведено не було, внаслідок чого у останнього утворилась заборгованість в розмірі 220 005, 24 грн., що і стало підставою для звернення до суду з розглядуваним позовом.

Судом вказувалось, що відповідач проти задоволення позовних вимог надав заперечення посилаючись на те, що зобов`язання з оплати за договором № 28 від 28.11.2017р. виникають у Комунального підприємства "Позняки-Інвест-УКБ Дарницького району міста Києва" лише за умови надходження бюджетного фінансування, а отже, на думку вказаного учасника справи, з огляду на відсутність такого фінансування вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Київбуд Холдинг" задоволенню не підлягають.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, господарський суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.

За змістом ст.509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За приписами ст.ст.11, 509 Цивільного кодексу України зобов`язання виникають, зокрема, з договору.

Згідно з ст.626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст.ст.6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу (ст.837 Цивільного кодексу України).

Згідно зі ст.526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За приписами зі ст.193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

За приписами ст.ст.525, 615 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов`язання і одностороння зміна умов договору не допускаються.

Згідно з ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Умовою виконання зобов`язання - є строк (термін) його виконання. Дотримання строку виконання є одним із критеріїв належного виконання зобов`язання, оскільки прострочення є одним із проявів порушення зобов`язання. Строк (термін) виконання зобов`язання за загальним правилом, узгоджується сторонами в договорі.

Як вказувалось судом вище, відповідно до п.2.1 договору №28 від 28.11.2017р. згідно з кошторисами на проектні роботи та протоколом погодження договірної ціни ціна цього договору становить 689 213,24 грн., в тому числі податок на додану вартість в сумі 114 868,88 грн.

Пунктами 3.1-3.3 договору №28 від 28.11.2017р. передбачено, що замовник має право надати підряднику попередню оплату на проектно-вишукувальні роботи в розмірі 30% від загальної суми договору після підписання договору та керуючись Постановою Кабінету Міністрів України №117 від 23.04.2014р. на підставі рахунку. Всі подальші розрахунки за виконані роботи можуть здійснюватись замовником в повному обсязі або поетапно на підставі актів здачі-приймання виконаних робіт. Оплата робіт за цим договором здійснюється замовником на підставі підписаних замовником та виконавцем актів здачі-приймання робіт та протягом п`яти робочих днів з моменту надходження коштів на рахунок замовника від головного розпорядника бюджетних коштів згідно з актами здачі-приймання виконаних робіт. Замовник сплачує вартість робіт за цим договором шляхом перерахування коштів на банківський рахунок виконавця. У разі затримки бюджетного фінансування розрахунки за виконані роботи здійснюються протягом трьох банківських днів з дати отримання замовником коштів бюджетного призначення на свій рахунок для фінансування даного об`єкту.

З представлених суду документів, а саме акту звірки взаємних розрахунків вбачається, що заборгованість відповідача за спірним договором становить 220 005,24 грн.

При цьому, судом враховано, що обставини невнесення на рахунок позивача грошових коштів у вказаному вище розмірі на виконання умов договору №28 від 28.11.2017р. відповідачем не заперечувались.

Наразі, за висновками суду, твердження відповідача про ненадходження бюджетного фінансування не спростовують обов`язку останнього оплатити в повному обсязі виконані позивачем роботи. При цьому, суд виходить з наступного.

Згідно з вимогами частини першої статті 48 Бюджетного кодексу України розпорядники бюджетних коштів беруть бюджетні зобов`язання та здійснюють платежі тільки в межах бюджетних асигнувань, встановлених кошторисами.

Частиною першою статті 96 Цивільного кодексу України визначено, що юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями.

Частина 2 статті 218 Господарського кодексу України та стаття 617 Цивільного кодексу України прямо передбачають, що відсутність у боржника необхідних коштів не вважається обставинами, які є підставою для звільнення боржника від виконання зобов`язання.

Відповідно до положень статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Суду як джерело права.

Європейським судом з прав людини в рішенні від 18.10.2005 у справі «Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України» та в рішенні від 30.11.2004 у справі «Бакалов проти України» зазначено, що відсутність бюджетного фінансування (бюджетних коштів) не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання.

Тобто, з наведеного полягає, що відсутність надходжень бюджетних коштів не нівелює обов`язку з оплати робіт за відповідним правочином. Аналогічну правову позицію висловлено Верховним Судом у постановах від 21.02.2018р. у справі № 923/1292/16, від 23.03.2018р. по справі №904/6252/17, від 28.01.2019р. по справі №917/611/18.

До того ж, суд вважає за доцільне звернути увагу на те, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права (стаття 8 Конституції України).

Як зазначено у рішенні Конституційного Суду України від 02.11.2004 № 15-рп/2004, верховенство права - це панування права в суспільстві. Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема у закони, які за своїм змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості, свободи, рівності тощо. Одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм.

Справедливість як одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин та є одним із загальнолюдських вимірів права.

У рішенні 15-рп/2004 від 02.11.2004р. Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень ст.69 Кримінального кодексу України (справа про призначення судом більш м`якого покарання) визначено, що справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Зазвичай справедливість розглядають як властивість права, виражену, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню. У сфері реалізації права справедливість проявляється, зокрема, у рівності всіх перед законом і засобах, що обираються для їх досягнення.

Значення принципів справедливості та добросовісності поширюється не тільки на сферу виконання зобов`язань, а і на сферу користування правами, тобто, такі засади здійснення судочинства виступають своєрідною межею між припустимим використанням права (як формою правомірного поводження) та зловживанням правами (як формою недозволеного використання прав).

Отже, у даному випадку неоплата виконаних позивачем робіт протягом більш як 10 місяців фактично призводить до порушення принципів справедливості та добросовісності у господарських зобов`язаннях, а отже і принципу верховенства права.

За таких обставин, виходячи з всього вищевикладеного у сукупності, суд дійшов висновку щодо обґрунтованості та наявності підстав для задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Київбуд Холдинг» звернулось до Комунального підприємства «Позняки-Інвест-УКБ Дарницького району міста Києва» про стягнення 220 005,24 грн. заборгованості.

Згідно приписів ст..129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на відповідача.

Керуючись ст.ст. 74, 76-80, 129, 236 - 240 Господарського процесуального кодексу України,

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з Комунального підприємства "Позняки-Інвест-УКБ Дарницького району міста Києва" (02096, м.Київ, вул.Ялтинська, будинок 14, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Київбуд Холдинг" (04116, м.Київ, вул.Ванди Василевської, будинок 13, корпус 1, ) заборгованість в розмірі 220 005,24 грн. та судовий збір в сумі 3300,08 грн.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили у відповідності до приписів ст.241 Господарського процесуального кодексу України. Згідно ч.1 ст.256 та п.п.17.5 пункту 17 Розділу XI «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд протягом двадцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст складено та підписано 01.08.2019р.

Суддя Спичак О.М.