СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" липня 2019 р. Справа № 922/2295/18

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Барбашова С.В., суддя Істоміна О.А., суддя Пушай В.І.,

за участю секретаря судового засідання Казакової О.В.

та представників:

позивача - не з`явився;

1-го відповідача - Цигоєва О. А . (свід. №1646 від 14.01.2009; дог. №20 від 21.10.2018), Кундіус С.О. (особисто, паспорт НОМЕР_1 );

2-го відповідача - Цигоєва О.А. (свід. №1646 від 14.01.2009; дог. №22 від 22.11.2018);

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Кундіус Світлани Олександрівни (вх.№1259 Х/3) на рішення господарського суду Харківської області від 11.03.2019 (суддя Добреля Н.С.; повне рішення складено 20.03.2019) у справі

за позовом Публічного акціонерного товариства "ПроКредит Банк", м. Київ,

до: 1) Фізичної особи-підприємця Кундіус Світлани Олександрівни, м. Харків,

2) Фізичної особи Кундіус Наталії Олександрівни, м. Харків,

про стягнення 971740,68 грн., -

ВСТАНОВИЛА:

Публічне акціонерне товариство "ПроКредит Банк" (далі - ПАТ "ПроКредит Банк") звернулось до господарського суду Харківської області із позовною заявою до Фізичної особи-підприємця Кундіус Світлани Олександрівни (далі - ФОП Кундіус С.О.) про стягнення 971740,68 грн. заборгованості за рамковою угодою № FW207.506 від 30.09.2013.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 12.11.2018 залучено до участі у справі в якості співвідповідача фізичну особу - ОСОБА_5 (далі - ФО ОСОБА_5).

Ухвалою господарського суду Харківської області від 14.01.2019 заяву позивача про уточнення позовних вимог від 11.01.2019 прийнято до розгляду, в клопотанні відповідача про призначення судової економічної експертизи (від 12.11.2018 № 32003) відмовлено.

Рішенням господарського суду Харківської області від 11.03.2019 у справі №922/2295/18 в задоволені позову відмовлено частково. Стягнуто солідарно з ФОП Кундіус С.О. та ОСОБА_5 на користь ПАТ "ПроКредит Банк" 775944,97 грн. заборгованості по капіталу, 24785,86 грн. відсотків, 2763,54 грн. відсотків за неправомірне користування кредитом, 19386,61 грн. пені та 12343,21 грн. судового збору. В частині стягнення 107929,80 грн. (4140 дол. США) у позові відмовлено. В іншій частині позову у сумі 41712,00 грн. (1600 дол. США) провадження у справі закрите на підставі п.2 ч.1 ст. 231 ГПК України.

ФОП Кундіус С.О. з рішенням суду першої інстанції не погодилась, звернулась до Східного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, які мають значення для правильного її вирішення, невірну оцінку судом наданим доказам, невизначення судом характеру спірних правовідносин та закону, який їх регулює, неврахування доводів відповідача, просить рішення суду першої інстанції щодо часткового задоволення позову скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким в задоволенні позову про стягнення 917740,68 грн. відмовити у повному обсязі. Судові витрати просить покласти на позивача.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що:

- суд невірно визначив фактичною валютою грошового зобов`язання банку та валютою грошового зобов`язання позичальника гривню, оскільки з графіку погашення заборгованості, який змінювався сторонами шляхом укладення додаткових угод, вбачається, що валюта повернення кредиту визначена як USD, гривневого еквіваленту щодо сплати кредиту сторонами визначено не було. Відповідно до графіку погашення заборгованості капітал внеску та проценти визначені в USD. Умови рамкової угоди та договору про надання траншу від 30.09.2013 також не містять гривневого еквіваленту видачі (чи погашення) кредиту;

- виходячи з вимог Інструкції з бухгалтерського обліку кредитних, вкладних (депозитних) операцій та формування і використання резервів під кредитні ризики в банках України, затвердженої постановою Правління НБУ № 481 від 27.12.2007, при наданні кредиту в іноземній валюті Банк повинен був відобразити кредитну операцію в первинному документі - меморіальному ордері бухгалтерською проводкою за масками рахунків 2063-2600. Саме такою операцією згідно з даною Інструкцією наданий кредит ставиться на облік в банку. Проте, меморіальний ордер №98813671 від 30.09.2013 відображає бухгалтерську проводку з рахунку 2063 * на рахунок 2900 * , який за своєю характеристикою є транзитним рахунком для обліку сум, перерахованих клієнтами банку, або сум, що підлягають перерахуванню на рахунки клієнтів за операціями з купівлі-продажу іноземної валюти для клієнтів згідно з договором доручення;

- ані Інструкція з бухгалтерського обліку кредитних, вкладних (депозитних) операцій та формування резервів під кредитні ризики в банках України, ані Інструкція з бухгалтерського обліку операцій в іноземній валюті та банківських металах у банках України не передбачають кореспондування рахунків 2063* та 2900 * ;

- рахунок 2063 не є рахунком позичальника, заяву на його відкриття перший відповідач не подавала, зразки з відбитками підписів останньої не відбирались, що в свою чергу унеможливлює факт розпорядження коштами позичальника;

- виписка по поточному рахунку першого відповідача у гривні містить відомості, що кошти в розмірі 361477,79 грн. перераховані на картковий рахунок для здійснення операцій із застосуванням корпоративної картки, проте матеріали справи не мітять документу - платіжного доручення клієнта на вчинення цієї операції, а також заяви на видачу готівки (платіжного доручення) з каси банку;

- надані позивачем меморіальний ордер № 98813671 від 30.09.2013 та виписка по поточному рахунку не є належними доказами отримання позичальником кредитних коштів за договором;

- відмовою в задоволенні клопотання про призначення судом першої інстанції судової економічної експертизи було порушено ряд прав відповідача (зокрема право на справедливий суд та ефективний засіб юридичного захисту) та принципів судового розгляду (принцип рівності, верховенства права, змагальності сторін та пропорційності), наслідком чого стало не справедливе та незаконне рішення.

Крім того, ФОП Кундіус С.О. заявила наступні клопотання та заяви: про призначення судової економічної експертизи (вх. № 3927 від 16.04.2019), про витребування доказів (вх. № 3928 від 16.04.2019).

Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.04.2019 у справі № 922/2295/18 сформовано колегію суддів Східного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя (суддя-доповідач) Барбашова С.В., суддя Медуниця О.Є., суддя Гребенюк Н.В.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 22.04.2019 відкрито апеляційне провадження у справі № 922/2295/18 за апеляційною скаргою ФОП Кундіус С.О. на рішення господарського суду Харківської області від 11.03.2019 у справі №922/2295/18. Позивачу та другому відповідачу встановлено строк до 06.05.2019 надати суду апеляційної інстанції відзиви на апеляційну скаргу та письмові пояснення та/або заперечення щодо поданих першим відповідачем клопотань.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 10.05.2019 справу призначено до розгляду на 30.05.2019 об 11:30.

ФО ОСОБА_5 надала суду письмові пояснення (вх. №4483 від 06.05.2019), де зазначає, що з рішенням суду першої інстанції не погоджується, вважає його необґрунтованим та незаконним, без повного і правильного встановлення обставин справи. Подані першим відповідачем клопотання про витребування доказів та про призначення судової економічної експертизи повністю підтримує, просить їх задовольнити в повному обсязі. Просить рішення суду першої інстанції щодо часткового задоволення позову скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким в задоволенні позову про стягнення 917740,68 грн. відмовити у повному обсязі.

Свою правову позицію обґрунтовує тим, що:

- позивач для підтвердження надання кредиту в іноземній валюті повинен був поставити останній на облік в банку, вчинивши операцію з зарахування коштів на поточний рахунок відповідача в іноземній валюті і лише після вчинення вказаної дії здійснити продаж кредитних коштів на МВРУ. Проте, таких доказів позивач не надав і в матеріалах справи вони відсутні. Однак, меморіальний ордер №187503633_198813671 від 30.09.2013р., на який посилається позивач, як на доказ надання кредиту в іноземній валюті, не тільки не підтверджує вказаної операції, але і не підтверджує операції з продажу коштів клієнта на МВРУ;

- рух коштів в національній валюті гривні в сумі 361 477, 79 грн., отриманих від продажу іноземної валюти на МВРУ, закінчується перерахуванням останніх з поточного рахунку № НОМЕР_3 , відкритого на ім`я першого відповідача на картковий рахунок № НОМЕР_4 (режим використання «кошти на вимогу суб`єктів господарювання для здійснення операцій. Виписки з картрахунку № НОМЕР_4 на підтвердження реальності операції з видачі кредиту та руху коштів з корпоративної картки в касу банку позивачем надано не було;

- суд першої інстанції неправильно встановив правову природу отриманих першим відповідачем грошових коштів, оскільки виписка по останньому активному картрахунку № НОМЕР_4 , відкритого на ім`я першого відповідача, в матеріалах справи відсутня, а картковий рахунок позичальника, як фізичної особи, не міг бути використаний для видачі кредиту фізичній особі-підприємцю;

- позивачем не підтверджено факту здійснення першим відповідачем операції з поповнення картрахунку НОМЕР_5 , відкритого в день видачі кредиту на її ім`я, оскільки в матеріалах справи відсутні касові документи, передбачені Інструкцією про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої Постановою Правління Національного банку України 01.06.2011 за №174 (в редакції від 29.03.2013, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин), а меморіальний ордер 187882373_199231643 таким документом не є, так як відображає лише внутрішньобанківську операцію з ініціативи самого банку, але аж ніяк не позичальника;

- підставою стягнення коштів позивач зазначає Кредитний договір № 1, за яким утворилася заборгованість в іноземній валюті, проте ціна позову визначена в національній валюті гривні.

ПАТ "ПроКредит Банк" надав відзив на апеляційну скаргу (вх. №4632 від 11.05.2019), в якому просить суд залишити апеляційну скаргу без задоволення, рішення без змін. У відзиві позивач зазначає, що:

- відповідачами не заперечується факт укладання Рамкової угоди до Договору про надання траншу та Договору поруки. Видача кредиту підтверджується Кредитними договорами, банківською випискою, меморіальним ордерами. З наданих документів чітко вбачається списання коштів в розмірі 45 000 дол. США її продаж МВРУ та зарахування гривневого еквіваленту клієнту;

- згідно з п. п. 5.6, 5.8 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України N 254 від 18.06.2003 , виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту;

- меморіальним ордером від 30.09.2013 за №187503633_198813671 зафіксовано продаж валюти на МВРУ згідно кредитного договору №207.43953/Р/Л/207.506 від 30.09.2013 з рахунку 2063... на рахунок 2900...;

- у виписці по рахунку НОМЕР_6 , що надана банком до позовної заяви, вбачається операція від 30.09.2013р. на суму 368 460,00 грн., з наступним призначенням: "Перерахування коштів від продажу 45000,00 USD, згідно кредитного договору №207.43953/Р№207.506 від 30.09.2013р. Утримані комісії за видачу кредиту 5526,90 грн., за продаж валюти 1105,38 грн. Курс МВРУ 8,18800000. Без ПДВ. ". 45000 USD * 8,188 = 368460,00 грн. Також у виписці відображені операції по утриманню з цієї суми комісій за видачу кредиту, за продаж валюти та за управління кредитом. На підтвердження даної операції позивачем надано меморіальний ордер №187503633_198813674 від 30.09.2013.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 30.05.2019 в судовому засіданні оголошено перерву до 20.06.2019 о 10:30 год., у зв`язку з необхідністю додаткового дослідження матеріалів справи та зобов`язано ПАТ "ПроКредит Банк" надати письмові пояснення та/або заперечення щодо клопотань про призначення судової економічної експертизи та про витребування доказів з доказами їх надсилання іншим сторонам у справі, а також зобов`язано ПАТ "ПроКредит Банк" надати суду для огляду в судовому засіданні оригінали наступних документів: Меморіальний ордер №187882373_199231643 від 03 жовтня 2013; Меморіальний ордер №1_199229805 від 03 жовтня 2013.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.06.2019 в зв`язку з відпусткою судді Медуниці О.Є. для розгляду справи № 922/2295/18 визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя Барбашова С.В., суддя Пушай В.І., суддя Гребенюк Н.В.

19.06.2019 від позивача надійшли заперечення проти задоволення клопотань про призначення судової економічної експертизи та про витребування доказів (вх. 5938 від 19.06.2019).

19.06.2019 позивач також звернувся до суду з заявою (вх. 5939 від 19.06.2019), в якій повідомив про неможливість надати в судове засідання вказаних в ухвалі суду від 30.05.2019 оригіналів документів у зв`язку з наступним:

- Меморіального ордеру №187882373_199231643 від 03 жовтня 2013 не існує. Із вказаним номером і датою існує заява на переказ готівки, що є касовим документом, і за строком давності зберігається в архівній установі позивача, що розміщена відділено від місцезнаходження позивача, тож на отримання цієї заяви на переказ готівки в архівній установі позивачу потрібен певний час.;

- Меморіального ордеру №1_199229805 від 03 жовтня 2013 не існує. Іншого розрахункового документа із вказаним номером і датою автоматизована банківська система не містить. Тому слід перевірити вказані судом номер і дату та/або надати позивачу іншу (додаткову) інформацію про платіжну операцію для пошуку відповідного розрахункового документа.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 20.06.2019 в судовому засіданні оголошено перерву до 09.07.2019 об 11:30 год. у зв`язку з необхідністю додаткового дослідження матеріалів справи з огляду на зміну складу колегії.

Під час перерви від ФОП Кундіус С. О. надійшло клопотання про відкладення розгляду справи (вх. №6379 від 09.07.2019), в якому заявниця просить не розглядати справу за відсутності її адвоката та відкласти розгляд справи. В обґрунтування клопотання зазначає, що на час проведення призначеного на 09.07.2019 судового засідання її представник перебуватиме у щорічній відпустці, що унеможливить її участь у судовому розгляді.

Крім того, ФОП Кундіус С.О. звернулась із клопотанням (вх.. №6380 від 09.07.2019), в якому просить суд визнати дії ПАТ "ПроКредит Банк" з надання копій неіснуючих оригіналів (підроблених доказів) зловживанням процесуальними правами. За зловживання процесуальними правами застосувати до ПАТ "ПроКредит Банк" захід процесуального примусу у вигляді штрафу у розмірі десяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. За введення суду в оману щодо фактичних обставин справи притягнути ПАТ "ПроКредит Банк" до відповідальності, встановленої законом. Витребувати у ПАТ "ПроКредит Банк" наступні оригінали доказів:

- оригінал меморіального ордеру 187503633_198813671 від 30.09.2013;

- оригінал меморіального ордеру 187503633_198813674 від 30.09.2013;

- оригінал виписки по рахунку НОМЕР_6 , відкритого на ім`я ФОП Кундіус С.О. , що міститься в автоматизованій банківській системі SCROOGE;

- оригінал виписки по рахунку НОМЕР_5 , відкритого на ім`я Кундіус С.О. , що міститься в автоматизованій банківській системі;

- оригінал виписки по рахунку НОМЕР_4 , відкритого на ім`я ФОП Кундіус С.О. , що міститься в автоматизованій банківській системі;

- оригінал виписки по рахунку НОМЕР_7 , що міститься в автоматизованій банківській системі.

В обґрунтування клопотання вказує, що поведінка позивача з надання неіснуючих (а від так підроблених) документів та протиріч у поясненнях представника банку, стосовно того, який же саме доказ підтверджує отримання заявником кредиту у валюті долари США, направлена на введення суду в оману та вчинення перепон до доступу до правосуддя відповідачам, адже ознакою зловживання процесуальними правами є не просто конклюдентні дії, а дії, спрямовані на введення суду в оману, затягування розгляду справи, створення перешкод опоненту.

Колегія суддів, розглянувши дане клопотання, дійшла висновку про відмову в його задоволенні, так як першим відповідачем не доведено належними та допустимими доказами факту підроблення позивачем наданих суду доказів.

Системою повторного автоматизованого розподілу судових справ між суддями 09.07.2019 для розгляду даної справи визначено колегію суддів Східного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя (суддя-доповідач) Барбашова С.В., суддя Істоміна О.А., суддя Пушай В.І.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 09.07.2019 в судовому засіданні оголошено перерву до 25.07.2019 об 11:30 год.

Позивач своїм правом брати участь у судовому засіданні не скористався, свого представника в судове засідання не направив. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Присутній у судовому засіданні уповноважений представник відповідачів позиції учасників справи підтримує в повному обсязі. Крім того, звернувся до суду із заявою в порядку ст. ст. 169, 170 ГПК України (вх. №6961 від 25.07.2019), в якій, посилаючись на положення ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод просить задовольнити раніше подані клопотання про витребування доказів та клопотання про призначення судової економічної експертизи.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 25.07.2019 в задоволенні клопотання Фізичної особи-підприємця Кундіус Світлани Олександрівни про призначення судової економічної експертизи (вх. № 3927 від 16.04.2019) та про витребування доказів (вх. № 3928 від 16.04.2019) відмовлено.

Розглянувши матеріали справи, а також викладені в апеляційній скарзі, письмових поясненнях, відзиві на апеляційну скаргу доводи учасників справи, заслухавши усні пояснення присутнього в судовому засіданні уповноваженого представника відповідачів, перевіривши в межах вимог апеляційної скарги правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлених обставин справи та відповідність їх наданим доказам, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Як свідчать матеріали, 18.09.2013 Кундіус Світланою Олександрівною було надано позивачу заяву на отримання кредиту фізичної особи-підприємця, предметом якої було прохання заявника розглянути питання про можливість надання кредиту у розмірі 45000,00 USD строком на 60 місяців (а.с. 130, том 2).

30.09.2013 між ПАТ "ПроКредит Банк" (кредитор) та ФОП Кундіус С.О. (позичальник) було укладено Рамкову угоду № FW207.506, у відповідності до умов якої кредитор здійснює кредитування позичальника на підставі кредитного договору (а.с. 10 т. 1).

30.09.2013 між ПАТ "ПроКредит Банк" (кредитор) та ФОП Кундіус С.О. (позичальник) було укладено договір про надання траншу № 207.43953/FW207.506 від 30.09.2013, відповідно до якого позичальнику надано кредит в сумі 45000 доларів США з процентною ставкою 9,90% (договором № 2 від 01.11.2016 про внесення змін до договору траншу розмір процентів було збільшено до 10,79% річних) строком на 56 місяців (договором № 1 від 03.12.2014 про внесення змін до договору траншу строк користування збільшено до 66 місяців).

Додатком №1 від 25.03.2014 між сторонами укладено Нову редакцію Графіку повернення кредиту та сплати процентів, яким змінено дати та суми чергових платежів та перенесено сплату капіталу з 4-х чергових платежів.

Додатком №1 від 25.04.2014 між сторонами укладено Нову редакцію Графіку повернення кредиту та сплати процентів, яким перенесено сплату капіталу з чергового платежу на останній платіж по графіку.

Додатком №1 від 03.09.2014 між сторонами було укладено Нову редакцію Графіку повернення кредиту та сплати процентів, яким перенесено сплату тіла декількох чергових платежів на останній платіж по графіку.

03.12.2014 між сторонами Укладено Договір №1 про внесення змін до Договору траншу, яким змінено строк користування кредитом до 66 календарних місяців, від дати видачі кредиту включно та підписано відповідний графік погашення кредиту та проценті в новій редакції.

Додатком №1 від 18.03.2015 між сторонами укладено Нову редакцію Графіку повернення кредиту та сплати процентів, яким перенесено сплату тіла декількох чергових платежу на останній платіж по графіку.

Додатком №1 від 03.09.2015 між сторонами укладено Нову редакцію Графіку повернення кредиту та сплати процентів, яким перенесено сплату тіла декількох чергових платежу на останній платіж по графіку.

Додатком №1 від 01.12.2015 між сторонами укладено Нову редакцію Графіку повернення кредиту та сплати процентів, яким перенесено сплату тіла декількох чергових платежів на останній платіж по графіку.

Додатком №1 від 29.04.2016 між сторонами укладено Нову редакцію Графіку повернення кредиту та сплати процентів, яким перенесено сплату тіла декількох чергових платежів на останній платіж по графіку.

Додатком №1 від 01.11.2016 між сторонами Укладено Договір №2 про внесення змін до Договору траншу, яким змінено вид відсоткової ставки - змінювана, та встановлено з 03.11.2016 по 03.10.2017 8% річних, весь інший період користування 10,79% та підписано відповідний графік погашення кредиту та сплати процентів в новій редакції.

Додатком №1 від 02.11.2017 між сторонами укладено Нову редакцію Графіку повернення кредиту та сплати процентів, яким перенесено сплату тіла декількох чергових платежів на останній платіж по графіку.

У п. 2 договору про надання траншу сторони, зокрема встановили: розмір кредиту - 45000,00 доларів США, строк користування - 60 місяців від дати видачі кредиту включно. Сторони визначили також спосіб видачі кредиту через продаж кредитних коштів на МВРУ та зарахування їх гривневого еквівалента на рахунок позичальника № НОМЕР_8 у кредитора. Щодо процентів, сторони погодили змінювану процентну ставку в розмірі 9,90% річних, виходячи із 360 календарних днів у році. Так, проценти, вказані у рядку 3 таблиці п.2 цього договору діють з моменту укладення цього договору і до моменту їх зміни відповідно до правил, вказаних нижче. Через кожні 12 місяців, починаючи з дати видачі кредиту та до моменту його повного погашення (надалі - дата зміни процентів), розмір процентів за користування кредитом, виданим на підставі цього договору змінюється і встановлюється у розмірі, що визначається за формулою: проценти = Індекс Libоr 12 + 9,24%. Змінений розмір процентів застосовується з дати зміни процентів (включно) і діє до останнього календарного дня (включно), що передує дню наступної дати зміни процентів. Розмір процентів, визначених відповідно до вищенаведеної формули не може перевищувати максимальний розмір процентів, який вказаний у рамковій угоді. Якщо розмір процентів, розрахований за формулою буде більшим ніж максимальний розмір процентів, то проценти встановлюються на рівні максимального розміру. Кредитор зобов`язаний відправити або вручити письмове повідомлення позичальнику про зміну процентної ставки не менш як за 15 календарних днів до дати зміни процентів.

Після зміни процентної ставки кредитор повинен сформувати новий графік, де відобразити платежі з врахуванням зміни розміру процентів. Новий графік формується по принципу формування попереднього графіку. При цьому сума платежів змінюються пропорційно до зміни розміру процентів без зміни кількості таких платежів. Даний графік не підлягає погодженню з позичальником і для його чинності є достатнім підпису кредитора. Сторони можуть погодити інший принцип формування нового графіка, у такому випадку, новий графік підписується обома сторонами. Кредитор повинен надіслати новий графік позичальнику не пізніше ніж через 30 календарних днів з дати зміни процентів. Сторони підтверджують, що зміна процентів у даному порядку є погодженою, а тому буде вважатися такою, що здійснена за взаємною згодою і не є односторонньою. Зміна відбувається автоматично без необхідності отримання погоджень, вчинення додаткових дій, укладення додаткових договорів чи будь-яких інших документів та жодна із сторін не може в односторонньому порядку відмовитися від такої зміни. Позичальник погоджується, що неотримання повідомлення про зміну процентної ставки, нового графіка чи заперечення проти принципу його формування не може бути підставою для заперечення / недійсності зміни розміру процентів.

У п.3 договору про надання траншу сторони погодили, що кредит видається у дату, вказану в графіку повернення кредиту і сплати процентів (раніше і надалі - графік), що є додатком №1 до цього договору за умови сплати комісії за видачу кредиту. Дата підписання графіка та дата видачі кредиту не можуть виходити за межі 10 банківських днів після набуття чинності цим договором. Позичальник уповноважує кредитора здійснити у день видачі кредиту продаж усієї суми кредиту на міжбанківському валютному ринку України (раніше і надалі - МВРУ) за курсом кредитора та зарахувати гривневий еквівалент проданої валюти на рахунок позичальника. Одночасно позичальник уповноважує кредитора здійснити договірне списання суми комісій кредитора та інших банків за операцію продажу валюти згідно з тарифами кредитора та суми інших витрат/втрат, пов`язаних даною операцією.

На підтвердження надання позичальником кредиту, кредитором було надано виписку з рахунку з 30.09.2013, відповідно до якої останнім було перераховано 368460,00 грн. з призначенням платежу: перерахування коштів від продажу 45000,00 USD згідно кредитного договору № 207.43953/FW207.506 від 30.09.2013. Утримані комісії за видачу кредиту 5526,90 грн., за продаж валюти 1105,38 грн. Курс МВРУ 8,18800000. Без ПДВ.

Також, кредитором було надано меморіальний ордер № 18753633_198813671 від 30.09.2013, з якого вбачається операція з продажу валюти на МВРУ згідно кредитного договору № 207.43953/FW207.506 від 30.09.2013 року (а.с. 175, том 2).

У п.3.5 рамкової угоди зазначено, що кредит вважається виданим з моменту списання суми кредиту з відповідного рахунку кредитора з метою видачі кредиту, а при видачі овердрафту - з моменту виникнення дебетового сальдо поточного рахунку позичальника.

Відповідно до умов договору про надання траншу, повернення кредиту та сплата процентів здійснюється періодичними платежами, сума і строк сплати яких визначені графіком в черговості, встановленій рамковою угодою. Дата останнього платежу згідно з графіком може відрізнятися від дати спливу строку користування кредитом, вказаного у п.2 цього договору, але не більше ніж на 7 календарних днів (п. 4). Погашення усіх грошових зобов`язань позичальника за цим договором здійснюється шляхом зарахування коштів на визначені кредитором рахунки у черговості, вказаній рамковою угодою (п. 5).

У рамковій угоді визначено порядок погашення грошових зобов`язань. Так, погашення грошових зобов`язань здійснюється у строк, порядку, черговості, валюті та розмірі, встановлені угодою та кредитними договорами, шляхом зарахування коштів на визначений кредитором рахунок. Строк виконання зобов`язань по сплаті процентів, неустойки, комісій, витрат пов`язаних з укладенням, виконанням, припиненням договорів та погашенням заборгованості вважається таким, що настав з моменту їх нарахування. Погашення грошових зобов`язань відбувається відповідно до правил, встановлених Угодою і Кредитними договорами незалежно від зміни курсів валюти та будь-яких інших обставин, якщо інше прямо не передбачено законодавством (п.7.1). Грошові зобов`язання вважаються погашеними з моменту зарахування коштів у розмірі цих зобов`язань та у встановленій угодою черговості на відповідний рахунок кредитора (п.7.2). Погашення кредиту та процентів здійснюється у валюті кредиту, а комісій, неустойки та інших платежів - у національній валюті, якщо інше не визначено угодою чи кредитним договором. Якщо розмір комісій, неустойки та інших платежів обчислюється у відсотках від визначеної суми у іноземній валюті, або виражені у іноземній валюті, то погашення здійснюється у національній валюті за офіційним курсом НБУ гривні до даної іноземної валюти на дату їх нарахування. Якщо комісія розраховується від суми кредиту, що підлягає продажу на МВРУ, то розмір комісії обчислюється від суми у гривнях, яка отримана в результаті такого продажу. Коливання валютних курсів не може бути підставою для зміни правил погашення грошових зобов`язань Позичальника, валюти виконання зобов`язань, зміни правил визначення еквіваленту грошових зобов`язань, застосування курсу валюти, який діяв на дату видачі кредиту тощо (п.7.3). Погашення грошових зобов`язань здійснюється протягом операційного часу кредитора у день, що визначений кредитними договорами як день настання строку погашення (платежу). Якщо цей день не є банківським днем, погашення здійснюється не пізніше наступного за цим днем банківського дня (п.7.4).

У разі недостатності суми проведеного платежу для виконання усіх грошових зобов`язань позичальника, строк виконання яких настав на момент платежу у повному обсязі, вимоги кредитора погашаються у такій черговості незалежно від призначення платежу, вказаного у розрахунковому документі, на підставі якого вносився платіж, якщо інше не встановлено кредитним договором чи кредитором: 1) витрати кредитора, пов`язані з погашенням заборгованості; 2) неустойка; 3) проценти за неправомірне користування кредитом; 4) заборгованість по процентах за користування кредитом; 5) заборгованість по кредиту; 6) проценти за користування кредитом; 7) кредит, 8) інші грошові зобов`язання (п.7.7).

Відповідно до п. 7.8 рамкової угоди сторони погодилися, що належним та достатнім доказом наявності, безспірності та розміру заборгованості позичальника, наявності порушень договорів є письмова довідка кредитора з розрахунком заборгованості. Такий розмір заборгованості сторони погоджуються вважати безспірним доки позичальником не буде доведено протилежне.

У п.8.2 рамкової угоди встановлено підстави, за наявності яких кредитор вправі вимагати дострокового погашення кредиту, зокрема й в разі прострочення погашення грошових зобов`язань тривалістю більш ніж 3 банківські дні. Згідно з п.8.3 договору, вимога кредитора про дострокове погашення кредиту здійснюється у письмовій формі та на вибір кредитора вручається або передається позичальникові у порядку, встановленому п. 12.2 угоди. У випадку неможливості надати вимогу позичальникові така вимога може бути пред`явлена його поручителям. У відповідності до п.8.4 цієї угоди, позичальник зобов`язаний достроково погасити весь залишок кредиту протягом п`яти банківських днів з дня відправлення (вручення, якщо кредитор вручив вимогу) позичальнику чи поручителям вимоги, якщо інша сума чи строк дострокового погашення не будуть вказані у такій вимозі.

Також, як свідчать матеріали справи, в забезпечення виконання зобов`язань позичальника перед Банком, 30.09.2013 між ПАТ "ПроКредит Банк" (кредитор) та ОСОБА_5 (поручитель) було укладено договір поруки № 31371-ДП1, відповідно до умов якого поручитель поручається перед кредитором за виконання своїх зобов`язань позичальника у їх повному обсязі як солідарний із позичальником боржник (а.с. 243 т. 1).

Пунктом 2.2 договору поруки встановлено, що розмір зобов`язань позичальника визначається відповідно до Кредитних договорів. При цьому розмір зобов`язань, які виникають з Рамкової угоди і укладених на її підставі Кредитних договорів, визначається з урахуванням усіх існуючих та майбутніх кредитів, виданих в межах лімітів умов кредитування.

Пунктом 4.2 договору поруки передбачено, що договір вступає в силу з моменту його укладення і діє протягом усього часу дії, встановленого рамковою угодою ліміту строку кредитування та до моменту його, що наступить пізніше: припинення строку дії Рамкової угоди, належного виконання усіх зобов`язань позичальника за Кредитними договорами та поручителя за договором.

У зв`язку з тим, що позичальник порушив умови рамкової угоди та договору про надання траншу, а саме з порушенням графіку погашення заборгованості здійснював оплати, кредитор на підставі п.8.2 рамкової угоди, 18.04.2018 направив ФОП Кундіус С.О. вимогу про повне дострокове погашення кредиту, в якій просив погасити існуючу заборгованість та здійснити повне дострокове погашення кредиту, що разом складає 1445,82 дол. США - борг по капіталу, 664,89 дол. США - борг по процентам, 6,26 дол. США - проценти за неправомірне користування кредитом, 34026,50 дол. США - капітал дострокового погашення, 760,05 грн. - пеня (а.с. 37, том 1).

Крім того, 18.04.2018 кредитором було направлено поручителю за кредитним договором вимогу № 1-2/18/180 3 про виконання зобов`язань за договором поруки (а.с. 245, т. 1).

ФОП Кундіус С.О. та ОСОБА_5 вказані вимоги проігнорували, заборгованість за договором про надання траншу не погасили, що й стало підставою для звернення ПАТ "ПроКредит Банк" до суду з позовом про солідарне стягнення з ФОП Кундіус С.О. та ОСОБА_5 заборгованості за кредитом.

Місцевий господарський суд, частково задовольняючи позов, виходив з того, що:

- позивачем належними та допустимими доказами доведено надання відповідачу 1 кредиту у розмірі 45000,00 дол. США, а саме меморіальним ордером та банківською випискою про перерахування на розрахунковий рахунок НОМЕР_3 грошових коштів у розмірі 368460,00 грн. (еквівалент 45000,00 USD) із призначенням платежу: перерахування коштів від продажу 45000,00 USD згідно кредитного договору № 207.43953/FW207.506 від 30.09.2013 року. Відповідач в свою чергу погашення тіла кредиту та процентів згідно графіку, затвердженого сторонами у додатковій угоді, не здійснив, у зв`язку з чим позивачем було направлено вимогу про дострокове погашення заборгованості за договором про надання траншу;

- право позивача в частині заявлених до стягнення 4140,00 доларів США (еквівалент 107929,80 грн. з урахуванням курсу валют за яким позивачем було здійснено розрахунок боргу - 26,07 грн.) не є порушеним, оскільки відповідні кошти були сплачені відповідачем 1 до подачі позову, у зв`язку з чим суд відмовив в задоволенні позову в цій частині, у зв`язку з безпідставністю заявлених вимог;

- відповідачем було сплачено частину заборгованості в розмірі 1600 доларів США (еквівалент 41712,00 грн. з урахуванням курсу валют за яким позивачем було здійснено розрахунок боргу - 26,07 грн.) після подачі позовної заяви до суду, у зв`язку з чим суд першої інстанції дійшов висновку про закриття провадження у справі в цій частині, через з відсутність предмету спору на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України;

- щодо решти основного боргу, то з урахуванням здійснених відповідачем 1 оплат, на даний час заборгованість відповідача складає 29732,32 доларів США, що в гривневому еквіваленті становить 775162;

- сторонами було визначено нарахування відсотків з дати виникнення заборгованості до дати повного й погашення. Докази погашення заборгованості по кредиту в повному обсязі в матеріалах справи відсутні. Таким чином нарахування позивачем відсотків за користування кредитом та відсотків за неправомірне користування кредитом є правомірним, а позовні вимоги в частині солідарного стягнення з відповідачів відсотків у розмірі 24785,86 грн. та відсотків за неправомірне користування кредитом у розмірі 2763,54 грн. обґрунтованими, доведеними матеріалами справи та такими, що підлягають задоволенню;

- щодо солідарного стягнення з відповідачів пені в розмірі 19386,61 грн., то перший відповідач здійснював сплату щомісячних платежів за кредитом з порушенням графіку погашення заборгованості, підписаному сторонами, що відповідно до з ч. 2 ст. 343 ЦК України є підставою для нарахування йому позивачем пені за час прострочення. При цьому, перевіривши розрахунок пені, здійснений позивачем, місцевий господарський суд визнав його арифметично вірним, у зв`язку з чим вимога позивача про стягнення пені у розмірі 19386,61 грн. обґрунтована та така, що підлягає задоволенню.

Колегія суддів погоджується із вказаними вище висновками господарського суду першої інстанції, з огляду на таке.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні ( позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а Позичальник зобов`язується повернути Позикодавцеві таку ж суму грошових коштів ( суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до ч. 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором.

Відповідно до частин 1, 3 статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей визначених родовими ознаками, або зарахуванням грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Згідно з ч. 2 статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів.

Частиною 1 статті 1054 Цивільного кодексу України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Як вже було зазначено вище, на підставі укладеної між позивачем та першим відповідачем рамкової угоди № FW207.506 та договору про надання траншу № 207.43953/FW207.506 від 30.09.2013, останньому було перераховано на розрахунковий рахунок 77.980 грошові кошти у розмірі 368460,00 грн. із призначенням платежу: перерахування коштів від продажу 45000,00 USD згідно кредитного договору № 207.43953/FW207.506 від 30.09.2013 року. Утримані комісії за видачу кредиту 5526,90 грн., за продаж валюти 1105,38 грн. Курс МВРУ 8,18800000. Без ПДВ (виписка банку, а.с. 39, том 1).

Перший відповідач в апеляційній скарзі та другий відповідач у письмових поясненнях, заперечуючи проти позову, зазначають, що грошові кошти були переховані банком у гривні, а не в доларах США, у зв`язку з чим Банком не були виконані зобов`язання за рамковою угодою та договором про надання траншу, оскільки останні передбачали видачу кредиту у валюті - USD, а не у гривні.

Однак, твердження відповідачів колегія суддів вважає необґрунтованими, з наступних підстав.

Так, у п.2 договору сторони, зокрема, встановили, що розмір кредиту - 45000,00 доларів США, а строк користування - 60 місяців від дати видачі кредиту включно. Сторони визначили також спосіб видачі кредиту через продаж кредитних коштів на МВРУ та зарахування їх гривневого еквівалента на рахунок позичальника № НОМЕР_8 у кредитора.

Пунктом 7.3 рамкової угоди передбачено, що погашення кредиту та процентів здійснюється у валюті кредиту, а комісій, неустойки та інших платежів - у національній валюті, якщо інше не визначено угодою чи кредитним договором.

Отже в даному випадку, сторонами було визначено спосіб видачі кредиту саме через продаж кредитних коштів на МВРУ та зарахування їх гривневого еквівалента на рахунок позичальника № НОМЕР_8 у кредитора.

Таким чином, твердження відповідачів щодо невиконання Банком зобов`язань за рамковою угодою та договором про надання траншу, у зв`язку з видачею кредиту саме у гривні, а не в USD є безпідставними, оскільки такий спосіб видачі кредиту був передбачений зазначеною рамковою угодою та договором про надання траншу.

Продаж Банком кредитних коштів у розмірі 45000 дол. США на МВРУ підтверджується меморіальним ордером № 18753633_198813671 від 30.09.2013, наявним у матеріалах справи.

Відповідно до вказаного меморіального ордеру було здійснено операцію з продажу валюти на МВРУ згідно кредитного договору № 207.43953/FW207.506 від 30.09.2013.

Зазначений меморіальний ордер містить номер, дату, суму, номери рахунків платника та одержувача, призначення платежу, печатку банку та підпис.

Крім того, зазначення в меморіальному ордері платником - Кундіус С.О. та призначення платежу: продаж валюти на МВРУ згідно кредитного договору № 207.43953/FW207.506 від 30.09.2013, спростовують твердження відповідачів щодо продажу валюти не від імені першого відповідача.

Другий відповідач у наданих апеляційному господарському суду письмових поясненнях зазначає, що позивач для підтвердження надання кредиту в іноземній валюті повинен був поставити останній на облік в банку, вчинивши операцію з зарахування коштів на поточний рахунок відповідача в іноземній валюті і лише після вчинення вказаної дії здійснити продаж кредитних коштів на МВРУ. Проте, таких доказів позивач не надав і в матеріалах справи вони відсутні. Меморіальний ордер №187503633_198813671 від 30.09.2013, на який посилається позивач, як на доказ надання кредиту в іноземній валюті, на думку скаржника, не тільки не підтверджує вказаної операції, але і не підтверджує операції з продажу коштів клієнта на МВРУ.

Колегія суддів не може погодитися із таким твердженням, оскільки, як вже зазначалося, у п. 2 договору сторони, серед іншого, визначили спосіб видачі кредиту, який включає таку послідовність дій - продаж кредитних коштів на МВРУ та зарахування їх гривневого еквівалента на рахунок позичальника № НОМЕР_8 у кредитора.

Зазначені дії були виконані в даній послідовності, що підтверджується меморіальним ордером № 18753633_198813671 від 30.09.2013. Разом з цим, меморіальний ордер є первинним документом, який підтверджує списання коштів з одного рахунку та зарахування на інший у певному банку.

Крім того, у виписці по рахунку НОМЕР_6 , наданої банком до позовної заяви, вбачається операція від 30.09.2013 на суму 368 460,00 грн., з наступним призначенням: "Перерахування коштів від продажу 45000,00 USD, згідно кредитного договору №207.43953/Р№207.506 від 30.09.2013. Утримані комісії за видачу кредиту 5526,90 грн., за продаж валюти 1105,38 грн. Курс МВРУ 8,18800000. Без ПДВ. " .

При цьому, що згідно з п. п. 5.6, 5.8 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України N 254 від 18.06.2003, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Щодо тверджень відповідачів стосовно того, що при наданні кредиту в іноземній валюті Банк повинен був відобразити кредитну операцію в первинному документі - меморіальному ордері бухгалтерською проводкою за масками рахунків 2063-2600, в той час як у виписках банку, які містяться в матеріалах справи, суми на погашення за договором про надання траншу від 30.09.2013 на поточний рахунок відповідача за маскою 2600 не вносились, слід зазначити про таке.

Як вірно зазначив місцевий господарський суд в оскаржуваному рішенні, режим використання коштів, розміщених на поточному рахунку фізичної особи-підприємця, встановлений Інструкцією про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземній валютах, затвердженою постановою НБУ від 12.11.2003 за №492, яка не містить обмежень щодо використання національної валюти на ньому, а саме національна валюта була зарахована на поточний рахунок першого відповідача після продажу коштів кредиту на МВРУ.

Так, відповідно до п. 5.1 вказаної Інструкції за поточними рахунками, що відкриваються банками суб`єктами господарювання в національній валюті, здійснюються всі види розрахунково-касових операцій відповідно до умов договору та вимог законодавства України.

Перший відповідач в апеляційній скарзі стверджує, що згідно вимог Інструкції з бухгалтерського обліку кредитних, вкладних (депозитних) операцій та формування і використання резервів під кредитні ризики в банках України, затвердженої постановою Правління НБУ № 481 від 27.12.2007, при наданні кредиту в іноземній валюті банк повинен був відобразити кредитну операцію в первинному документі - меморіальному ордері бухгалтерською проводкою за масками рахунків 2063 - 2600. Саме такою операцією згідно з даною Інструкцією наданий кредит ставиться на облік в банку. Проте, меморіальний ордер № 98813671 від 30.09.2013 відображає бухгалтерську проводку з рахунку 2063 * на рахунок 2900 * , який за своєю характеристикою є транзитним рахунком для обліку сум, перерахованих клієнтами банку, або сум, що підлягають перерахуванню на рахунки клієнтів за операціями з купівлі - продажу іноземної валюти для клієнтів згідно з договором доручення.

Колегія суддів не може погодитися із таким твердженням, зважаючи на таке.

Відповідно до Інструкції про застосування Плану рахунків бухгалтерського обліку банків України, чинної на дату виникнення спірних правовідносин, призначення рахунку:

2063 - облік довгострокових кредитів, що надані суб`єктам господарювання на здійснення поточної діяльності, у тому числі для здійснення операцій з експорту та імпорту товарів і послуг. За дебетом рахунку проводяться суми наданих кредитів.

2900 - облік сум, перерахованих клієнтами, або сум, що підлягають перерахуванню на рахунки клієнтів за операціями з купівлі-продажу іноземної валюти, банківських та дорогоцінних металів для клієнтів згідно з договором-дорученням. За кредитом рахунку проводяться суми, що отримані від клієнтів за операціями з купівлі-продажу іноземної валюти, банківських та дорогоцінних металів.

З наданого позивачем меморіального ордеру 18753633_198813671 від 30.09.2013 вбачається операція з продажу валюти на МВРУ згідно кредитного договору № 207.43953/FW207.506 від 30.09.2013 року за масками рахунків 2063… та 2900….

Відповідно до банківської виписки грошові кошти у розмірі 45000,00 дол. США були перераховані на розрахунковий рахунок саме за маскою 2900 ( НОМЕР_9 ) із призначенням платежу: продаж валюти на МВРУ згідно кредитного договору № 207.43953/FW207.506 від 30.09.2013.

В подальшому банківські операції за кредитним договором здійснювались банком з використанням банківського рахунку першого відповідача.

Отже перерахування коштів з рахунку 2063 * на рахунок 2900* відповідало виду здійсненої операції - надання кредиту шляхом продажу іноземної валюти та перерахування відповідного еквіваленту на рахунок клієнта.

Таким чином твердження відповідачів щодо порушення режиму рахунків є безпідставними.

Крім того, скаржник звертає увагу на те, що рахунок 2063 не є рахунком позичальника, заяву на його відкриття перший відповідач не подавала, зразки з відбитками підписів останньої не відбирались, що в свою чергу унеможливлює факт розпорядження коштами позичальника.

Дані твердження є необґрунтованими, оскільки Договором №РРР. 94377-67 про обслуговування поточного рахунку від 29.12.2005, укладеним між позивачем та першим відповідачем (з додатком № 1 від 29.12.2005 та додатком № 1 від 11.03.2011) відкрито наступні рахунки:

- НОМЕР_6 , Українська гривня;

- НОМЕР_10 , Долар США;

- 4377.978, Євро.

Також не можуть бути взяті до уваги твердження заявника апеляційної скарги про те, що виписка по поточному рахунку першого відповідача у гривні містить відомості, що кошти в розмірі 361477,79 грн. перераховані на картковий рахунок для здійснення операцій із застосуванням корпоративної картки, проте матеріали справи не мітять документу - платіжного доручення клієнта на вчинення цієї операції, а також заяви на видачу готівки (платіжного доручення) з каси банку.

З матеріалів справи вбачається, що 30.09.2013 року між позивачем та фізичною особою Кундіус С. О. (не як суб`єктом підприємницької діяльності) було укладено договір № ПК CRD_PI_SAV-FIL.7477-1 про відкриття та обслуговування карткового рахунку фізичної особи.

Відповідно до вказаного договору, першому відповідачу було відкрито картковий рахунок № НОМЕР_11 для обліку операцій з використанням банківських платіжних карток.

Згідно виписки за рахунком, 03.10.2013 на вказаний картковий рахунок через касу позивача було зараховано з рахунку позивача № НОМЕР_12 готівкові кошти у розмірі 306585,00 грн. з призначенням платежу "Поповнення карткового рахунку".

Отже, вказані документи є належними та достатніми доказами отримання другим відповідачем на його картковий рахунок коштів у розмірі 361477,79 грн.

Заперечуючи проти позову, другий відповідач посилається на те, що відповідно до виписки з карткового рахунку № НОМЕР_5 перший відповідач отримала 03.10.2013 овердрафт в сумі 306585,00 грн. та відповідно до умов договору № ПК CRD_PI_SAV-FIL.7477-1 користувалась платіжним лімітом, сплачувала відсотки та комісії за користування овердрафтом, станом як на 10.10.2018 так і на даний час скористалась формулою овердрафту та відсотків, інших платежів в розмірі 316143,13 грн., повернула суму в розмірі 316151,84 грн., має позитивний залишок - переплату в розмірі 8,71 грн.

Стосовно вищезазначених тверджень суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Як вже зазначалося, 30.09.2013 між позивачем та фізичною особою Кундіус С. О. було укладено договір № ПК CRD_PI_SAV-FIL.7477-1 про відкриття та обслуговування карткового рахунку фізичної особи. Відповідно до вказаного договору, першому відповідачу було відкрито картковий рахунок № НОМЕР_11 для обліку операцій з використанням банківських платіжних карток.

Вищезазначений договір не є кредитним договором і не містить умов щодо надання першому відповідачу овердрафту, порядку нарахування процентів за користування ним, порядок повернення овердрафту та сплати процентів тощо.

Відповідно до виписки за вказаним рахунком (наявна в матеріалах справи), 03.10.2013 на вказаний картковий рахунок через касу позивача було зараховано з рахунку позивача № НОМЕР_12 готівкові кошти у розмірі 306585,00 грн. з призначенням платежу "Поповнення карткового рахунку".

Відповідно до Інструкції про застосування Плану рахунків бухгалтерського обліку банків України, чинної на дату виникнення спірних правовідносин призначення рахунку 1002 - облік готівки в національній та іноземній валюті в операційній касі відділень банку. За дебетом рахунку проводяться суми готівки, що вносяться до операційної каси відділень банку для зарахування на рахунки відділень та рахунки клієнтів.

Таким чином, перший відповідач не отримував овердрафту у позивача, і кошти у розмірі 306585,00 грн. були внесені на картковий рахунок першого відповідача через касу позивача, що спростовує твердження другого відповідача стосовно отримання першим відповідачем овердрафту та здійснення його погашення.

Стосовно заперечень другого відповідача щодо необізнаності останнього про форму виданого кредиту, графіку погашення заборгованості в доларах США, слід зазначити про таке.

Відповідно до розділу "Гарантії та запевнення" договору поруки, укладеного між позивачем та відповідачем 2, останній підтвердив, що "перед підписанням Договору, у визначенні ним спосіб та обсязі належно ознайомився з усіма умовами цього договору та Кредитних договорів, їх повністю і однаково із кредитором розуміє, вважає справедливим, адекватним, розумними, усвідомлює їх наслідки, обсяг своєї відповідальності та жодних заперечень не має".

Таким чином, другий відповідач, підписуючи договір поруки, визнав його умови та прийняв на себе зобов`язані передбачені договором поруки та кредитними договорами.

Отже, в даному випадку, перерахування грошових коштів у розмірі 368460,00 грн. на розрахунковий рахунок НОМЕР_3 , який належить першому відповідачу, здійснювалось саме на виконання умов рамкової угоди та договору траншу та у спосіб, визначений п. 2 рамкової угоди через продаж кредитних коштів на МВРУ та зарахування їх гривневого еквівалента на рахунок позичальника № НОМЕР_8 у кредитора.

Відповідна рамкова угода та договір про надання траншу були підписані з боку першого відповідача, тобто останній погодився з умовами, викладеними у рамковій угоді та договорі про надання траншу та взяв на себе зобов`язання з повернення кредиту на умовах, визначених угодою та договором.

Як вбачається з графіку погашення заборгованості, який змінювався сторонами шляхом укладення додаткових угод, валюта повернення кредиту визначена, як USD, гривневого еквіваленту щодо сплати кредиту сторонами визначено не було.

Відповідно до графіку погашення заборгованості капітал внеску та проценти визначені у USD.

Умови рамкової угоди № FW207.506 та договору про надання траншу № 207.43953/FW207.506 від 30.09.2013 також не містять гривневого еквіваленту видачі (чи погашення) кредиту.

Докази визнання недійсними рамкової угоди та договору про надання траншу в судовому порядку, в матеріалах справи відсутні.

Стосовно правомірності укладення позивачем договору про надання траншу у валюті USD, слід зазначити про таке.

Відповідно до статті 2 Закону України "Про банки і банківську діяльність" кошти - гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент.

Відповідно до статті 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня.

Разом з тим, визначаючи правовий статус гривні, вказана норма Основного Закону не встановлює сферу її обігу та будь-яких обмежень щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав.

Відповідно до статті 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Тобто, згідно чинного законодавства України гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, в той час коли обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України.

Основним законодавчим актом, що регулює правовідносини у сфері валютного регулювання та валютного контролю, є Декрет Кабінету Міністрів України від 19.02.1993 за №15-93 "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" (далі - Декрет).

Відповідно до статті 5 Декрету, Національний банк України видає індивідуальні та генеральні ліцензії на здійснення валютних операцій, які підпадають під режим ліцензування згідно з цим Декретом. Генеральні ліцензії видаються комерційним банкам та іншим фінансовим установам України, національному оператору поштового зв`язку на здійснення валютних операцій, що не потребують індивідуальної ліцензії, на весь період дії режиму валютного регулювання. Індивідуальні ліцензії видаються резидентам і нерезидентам на здійснення разової валютної операції на період, необхідний для здійснення такої операції.

Статті 47 та 49 Закону України "Про банки і банківську діяльність" визначають операції банків із розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції, незалежно від виду валюти, яка використовується. Вказані операції здійснюються на підставі банківської ліцензії.

Відповідно до п. п. в), г) ч. 4 ст. 5 Декрету індивідуальної ліцензії потребують, в тому числі, операції щодо:

- надання і одержання резидентами кредитів в іноземній валюті, якщо терміни і суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством межі;

- використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави.

У відповідності до п. 1.5 Положення про порядок видачі Національним банком України індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 14.10.2004 за №483, використання іноземної валюти як засобу платежу без ліцензії дозволяється якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією є уповноважений банк (ця норма стосується лише тих операцій уповноваженого банку, на здійснення яких Національний банк видав йому банківську ліцензію та генеральну ліцензію на здійснення валютних операцій);

Відповідно до інформації, що міститься на офіційному сайті Національного банку України, при укладенні рамкової угоди та договору траншу банк діяв на підставі виданих йому Національним банком України банківської ліцензії №195 від 13.10.2011 на право надання банківських послуг (банківські послуги, які є валютними операціями, надаються на підставі генеральної ліцензії Національним банком України на здійснення валютних операцій) визначених частиною третьою статті 47 Закону України "Про банки і банківську діяльність" та генеральної ліцензії на здійснення валютних операцій №195 від 13.10.2011.

З огляду на викладене, укладаючи договір, Банк мав право здійснювати операції з валютними цінностями із розміщенням залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик, тобто здійснювати кредитування в іноземній валюті на підставі банківської ліцензії.

Крім того, за приписами п.п. 3, 6 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", інформація, що міститься у прийнятих до обліку первинних документах, систематизується на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов`язаних рахунках бухгалтерського обліку. У разі складання та зберігання первинних документів і регістрів бухгалтерського обліку на машинних носіях інформації підприємство зобов`язане за свій рахунок виготовити їх копії на паперових носіях на вимогу інших учасників господарських операцій, а також правоохоронних органів та відповідних органів у межах їх повноважень, передбачених законами.

Згідно зі ст. 41 Закону України "Про Національний банк України" та ч. ч. 1, 2 ст. 68 Закону України "Про банки та банківську діяльність" Національний банк України встановлює обов`язкові для банківської системи стандарти та правила ведення бухгалтерського обліку і фінансової звітності, що відповідають вимогам законів України та міжнародним стандартам фінансової звітності. Банки організовують бухгалтерський облік відповідно до внутрішньої облікової політики, розробленої на підставі правил, встановлених Національним банком України відповідно до міжнародних стандартів бухгалтерського обліку. Бухгалтерський облік має забезпечувати своєчасне та повне відображення всіх банківських операцій та надання користувачам достовірної інформації про стан активів і зобов`язань, результати фінансової діяльності та їх зміни.

Підставою для бухгалтерського обліку операцій банку відповідно до підпункту 2.1.1 Положення про організацію бухгалтерського обліку та звітності в банках України, затвердженого Постановою правління Національного банку України № 566 від 30.12.1998 (зі змінами та доповненнями), яке діяло в період нарахування боргу по кредиту та відсотків, є первинні документи, які фіксують факти здійснення цих операцій. У разі складання їх у вигляді електронних записів при потребі повинно бути забезпечене отримання інформації на паперовому носії.

Положенням про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженим постановою Правління Національного банку України від 18.06.2003 за №254, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 08.07.2003 за N559/7880 (далі - Положення), яке діяло в період нарахування боргу по кредиту та відсотків, визначено перелік первинних документів, які складаються банками залежно від виду операції.

Пунктом 5.1 глави 5 Положення, визначено, що інформація, яка міститься в первинних документах, систематизується в регістрах синтетичного та аналітичного обліку. Запис у регістрах аналітичного обліку здійснюється лише на підставі відповідного санкціонованого первинного документа.

Приписами п. 5.4. Положення передбачено, що особові рахунки є регістрами аналітичного обліку, що вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня.

При цьому, п. 5.6. Положення визначено, що виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Таким чином, виписки з особових рахунків клієнтів є регістрами аналітичного обліку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції цілком правомірно визнано банківську виписку належним доказом підтвердження видачі кредиту першому відповідачу за рамковою угодою та договором про надання траншу.

Суд апеляційної інстанції погоджується із висновком господарського суду першої інстанції про те, що позивачем належними та допустимими доказами доведено надання першому відповідачу кредиту у розмірі 45000,00 дол. США, а саме меморіальним ордером та банківською випискою про перерахування на розрахунковий рахунок НОМЕР_3 грошових коштів у розмірі 368460,00 грн. (еквівалент 45000,00 USD) із призначенням платежу: перерахування коштів від продажу 45000,00 USD згідно кредитного договору № 207.43953/FW207.506 від 30.09.2013.

Позичальник, в свою чергу, погашення тіла кредиту та процентів згідно графіку, затвердженого сторонами у додатковій угоді, не здійснив, у зв`язку з чим позивачем було направлено вимогу про дострокове погашення заборгованості за договором про надання траншу.

Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості, станом на дату подачі позову заборгованість першого відповідача за тілом кредиту та відсоткам становить:

- капітал кредиту 924804,67 грн.;

- проценти 24785,86 грн.

- проценти за неправомірне користування кредитом 2763,54 грн.

Як свідчать матеріали справи, позивачем було заявлено до стягнення вищезазначену заборгованість солідарно з відповідачів, тобто кредитора та поручителя.

Відповідно до ст.553 Цивільного кодексу України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку.

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі.

Поручителем може бути одна особа або кілька осіб.

У разі порушення боржником зобов`язання. Забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Стаття 554 Цивільного кодексу України встановлює, що у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

Оскільки стороною основного зобов`язання є юридична особа, а фізична особа (другий відповідач) є поручителем у даному зобов`язані, слід зазначити, що з дати набрання чинності ГПК України в редакції Закону України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" №2147-VIII від 03.10.2017, господарські суди мають юрисдикцію, зокрема, щодо розгляду спорів стосовно правочинів, укладених для забезпечення виконання основного зобов`язання, якщо сторонами цього основного зобов`язання є юридичні особи та (або) фізичні особи-підприємці. У цьому випадку суб`єктний склад сторін правочинів, укладених для забезпечення виконання основного зобов`язання, не має значення для визначення підсудності господарському суду щодо розгляду відповідної справи.

За таких обставин, даний спір підлягає розгляду в господарському суді.

Перевіривши розрахунок суми заборгованості по тілу кредиту, наданий позивачем, судом встановлено, що розрахунок боргу було здійснено Банком з урахуванням часткових сплат першого відповідача та останнім зарахованим платежем є 26.03.2018.

Відповідно до контррозрахунку першого відповідача, останнім з квітня 2018 року жовтень 2018 року (включно) було здійснено погашення заборгованості в розмірі 5740,00 доларів США. На підтвердження вищезазначених сплат, першим відповідачем було надано квитанції про сплату боргу.

Позивач в судовому засіданні також підтвердив часткову сплату першим відповідачем заборгованості.

Проте, Банк у своєму розрахунку зазначив про те, що першим відповідачем 05.05.2018 було сплачено 810 доларів США, а не 840 доларів США, як зазначено першим відповідачем у контррозрахунку.

В матеріалах справи наявна квитанція (а.с. 164, т. 1) про сплату заборгованості першим відповідачем, з якої вбачається, що 05.05.2018 останнім було сплачено саме 840 доларів США.

Таким чином, вищенаведені посилання Банку є помилковими.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем було подано позов до суду першої інстанції 17.08.2018, що підтверджується штампом канцелярії суду.

Таким чином, частина заборгованості, погашена першим відповідачем (яка не увійшла у розрахунок позивача та не була врахована останнім при подачі позову), здійснювалась останнім до подачі позову, а саме у квітні 2018 року в розмірі 800,00 доларів США, травні 2018 року у розмірі 840 доларів США, червні 2018 року у розмірі 900 доларів США, липні 2018 року у розмірі 800 доларів США та серпні 2018 року (03.08.2019 року) у розмірі 800 доларів США.

Відповідно до ч.2 ст. 4 ГПК України передбачено, що юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Отже, колегія суддів погоджується із висновком господарського суду першої інстанції про те, що право позивача в частині заявлених до стягнення 4140,00 доларів США (еквівалент 107929,80 грн. з урахуванням курсу валют за яким позивачем було здійснено розрахунок боргу - 26,07 грн.) не є порушеним, оскільки відповідні кошти були сплачені відповідачем 1 до подачі позову, у зв`язку з чим суд відмовляє в задоволенні позову в цій частині, у зв`язку з безпідставністю заявлених вимог.

Крім того, судом встановлено, що заборгованість у розмірі 1600 доларів США (еквівалент 41712,00 грн. з урахуванням курсу валют за яким позивачем було здійснено розрахунок боргу - 26,07 грн.) була сплачено першим відповідачем після подачі позову, а саме - 03.09.2018 було сплачено 800,00 доларів США та 03.10.2018 року було сплачено 800,00 доларів США. Тобто, частину заборгованості першим відповідачем було сплачено після відкриття провадження у справі.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України, господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Враховуючи вищенаведене та те, що першим відповідачем було сплачено частину заборгованості в розмірі 1600 доларів США (еквівалент 41712,00 грн. з урахуванням курсу валют за яким позивачем було здійснено розрахунок боргу - 26,07 грн.) після подачі позовної заяви до суду, суд дійшов правомірного висновку про закриття провадження у справі в цій частині, у зв`язку з відсутністю предмету спору на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України.

Щодо решти заборгованості по капіталу слід зазначити про таке.

Частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно із статтями 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту.

Стаття 530 Цивільного кодексу України передбачає, що у разі, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частина 1 статті 612 Цивільного кодексу України передбачає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

У статті 629 Цивільного кодексу України зазначено, що договір є обов`язковим для виконання.

Наявність заборгованості першого відповідача за рамковою угодою та договором про надання траншу, підтверджена наявними в матеріалах справи належними доказами. Факт продажу продаж кредитних коштів на МВРУ та зарахування їх гривневого еквівалента на рахунок позичальника № 77 у кредитора скаржником не спростована.

Крім того, п. 7.8 рамкової угоди сторони погодили, що належним та достатнім доказом наявності, безспірності та розміру заборгованості позичальника, наявності порушень договорів є письмова довідка кредитора з розрахунком заборгованості. Такий розмір заборгованості сторони погоджуються вважати безспірним доки позичальником не буде доведено протилежне.

Відповідачами в свою чергу не було надано належних доказів погашення заборгованості по тілу кредиту в повному обсязі.

Відповідно до Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", Конвенція та практика Суду застосовується судами України як джерело права.

Як зазначено у рішенні по справі "Серявін та інші проти України" від 10.02.2010, заява № 4909/04, суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент.

Із розрахунку позивача вбачається, що станом на момент звернення останнього до суду з відповідним позовом, заборгованість першого відповідача за кредитним договором у валюті кредиту USD - 35472,32.

З урахування курсу валют станом на момент здійснення позивачем розрахунку, заборгованість першого відповідача у гривневому еквіваленті склала - 924804,67 грн. (за курсом 26,07 грн.).

Таким чином, з урахуванням здійснених першим відповідачем сплат, на час розгляду справи в суді першої інстанції заборгованість відповідача складає 29732,32 доларів США, що в гривневому еквіваленті становить 775162,87 грн.

Отже, місцевий господарський суд правомірно задовольнив вимоги позивача щодо солідарного стягнення з відповідачів заборгованості за рамковою угодою № FW207.506 та договором про надання траншу № 207.43953/FW207.506 від 30.09.2013 року в розмірі 775162,87 грн. (заборгованість по капіталу).

Щодо солідарного стягнення з відповідачів відсотків у розмірі 24785,86 грн. та відсотків за неправомірне користування кредитом у розмірі 2763,54 грн., слід зазначити що згідно з ч.ч.1, 2 ст.1056-1 Цивільного кодексу України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Рамковою угодою визначено прядок сплати відсотків, відповідно до якої за користування кредитом позичальник зобов`язаний сплатити кредитору проценти у розмірі та порядку, визначених угодою та кредитними договорами у межах максимальних розмірів процентів, встановлених угодою (п.4.1). Проценти обчислюються у валюті кредиту за процентною ставкою, встановленою відповідним кредитним договором, від суми залишку кредиту за кожен календарний день користування залишком кредиту, виходячи із 360 календарних днів у році, з моменту видачі кредиту до моменту повного погашення кредиту (п.4.2). Проценти нараховуються у дні, визначені відповідним кредитним договором як дні погашення процентів, на суму залишку кредиту, існуючого на момент закриття кожного з операційних днів за кожен календарний день періоду між датою (включно), що передує поточному нарахуванню та датою (включно) останнього нарахування процентів (видачі кредиту - для першого нарахування). При цьому залишком кредиту у небанківські дні є залишок на кінець останнього операційного дня, що передував ним дням (п.4.3). У випадку прострочення погашення кредиту, позичальник сплачує проценти за неправомірне користування кредитом у розмірі, що дорівнює визначеним відповідними кредитними договорами процентам за користування даним кредитом за кожен календарний день прострочення, які обчислюються за методом "факт/360" від суми залишку кредиту, строк погашення якого настав, з дати виникнення заборгованості до дати повного й погашення (п.4.4).

Тобто, сторонами було узгоджено порядок нарахування відсотків з дати виникнення заборгованості до дати повного й погашення.

Як вже було зазначено вище, докази погашення заборгованості по кредиту в повному обсязі в матеріалах справи відсутні.

Таким чином, як правильно зазначив господарський суд першої інстанції, нарахування позивачем відсотків за користування кредитом та відсотків за неправомірне користування кредитом є правомірним, а позовні вимоги в частині солідарного стягнення з відповідачів відсотків у розмірі 24785,86 грн. та відсотків за неправомірне користування кредитом у розмірі 2763,54грн. обґрунтованими, доведеними матеріалами справи та такими, що підлягають задоволенню.

Щодо солідарного стягнення з відповідачів пені в розмірі 19386,61 грн., суд вважає за необхідне зазначити про наступне .

Відповідно до ст. 229 Господарського кодексу України, учасник господарських відносин у разі порушення ним грошового зобов`язання не звільняється від відповідальності через неможливість виконання і зобов`язаний відшкодувати збитки, завдані невиконанням зобов`язання, а також сплатити штрафні санкції відповідно до вимог, встановлених цим Кодексом та іншими законами.

Згідно ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями в цьому Кодексі визначаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до ч. 6 ст.231 Господарського кодексу України, штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за весь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Згідно з ч.2 ст.343 Цивільного кодексу України, платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, згідно з ч.6 ст.232 Господарського кодексу України, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

У рамковій угоді сторони погодили, що нарахування та сплата пені проводиться за весь час існування заборгованості, без застосування, встановлених законодавством обмежувальних строків та припиняється у день повного погашення заборгованості (п.10.4).

Як вбачається з матеріалів справи, перший відповідач здійснював сплату щомісячних платежів за кредитом з порушенням графіку погашення заборгованості, підписаному сторонами.

Перевіривши розрахунок пені, здійснений позивачем, колегія суддів вважає його обґрунтованим, у зв`язку з чим вимога позивача про стягнення пені у розмірі 19386,61 грн. підлягає задоволенню.

Таким чином, колегія суддів вважає, що господарський суд першої інстанції цілком правомірно стягнув солідарно з відповідачів 775944,97 грн. заборгованості по капіталу, 24785,86 грн. відсотків, 2763,54 грн. відсотків за неправомірне користування кредитом, 19386,61 грн. пені, відмовив у стягненні 107929,80 грн. (4140 дол. США) та закрив провадження у в частині позову у сумі 41712,00 грн. (1600 дол. США) на підставі п.2 ч.1 ст. 231 ГПК України.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів сторін та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Враховуючи вищевикладене в сукупності, суд апеляційної інстанції зазначає, що рішення місцевого господарського суду прийнято з встановленням всіх фактичних обставин справи, а доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження при апеляційному перегляді рішення господарського суду Харківської області та спростовуються наведеними вище висновками суду, у зв`язку з чим апеляційна скарга не підлягає до задоволення, а рішення місцевого господарського суду слід залишити без змін.

З урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення місцевого господарського суду прийнято з повним, всебічним та об`єктивним з`ясуванням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права. Наведені в апеляційній скарзі аргументи не можуть бути підставами для скасування або зміни рішення суду першої інстанції, оскільки вони не підтверджуються належними та допустимими доказами та спростовуються матеріалами справи, тому колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку про залишення без змін рішення господарського суду Харківської області від 11.03.2019 у справі №922/2295/18.

Оскільки апеляційна скарга першого відповідача не підлягає задоволенню, то, з урахуванням положень статті 129 ГПК України, здійснені ним судові витрати за апеляційною скаргою відшкодуванню не підлягають.

Керуючись статтями 129, 270, пунктом 1 частини 1 статті 275, 276 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Кундіус Світлани Олександрівни залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області від 11.03.2019 у справі № 922/2295/18 залишити без змін.

Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту до Верховного Суду у порядку, встановленому Господарським процесуальним кодексом України, через Східний апеляційний господарський суд або безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 30.07.2019.

Головуючий суддя С.В. Барбашова

Суддя О.А. Істоміна

Суддя В.І. Пушай