ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" липня 2019 р. Справа№ 911/465/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Дідиченко М.А.

суддів: Пономаренка Є.Ю.

Руденко М.А.

при секретарі: Чміль Я.Є.

за участю представників сторін:

від позивача: Андрусенко О.В.;

від відповідача: Клечановський І.С., Товстуха С.В.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "КОНСЕНТ КАПІТАЛ МЕНЕДЖМЕНТ"

на рішення Господарського суду Київської області від 24.04.2019

у справі № 911/465/19 (Суддя Лилак Т. Д.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ОМОКС"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "КОНСЕНТ КАПІТАЛ МЕНЕДЖМЕНТ"

про стягнення 17 734,50 грн. та зобов`язання повернути частину нежитлового приміщення

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог

Товариство з обмеженою відповідальністю "ОМОКС" звернулось до Господарського суду Київської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "КОНСЕНТ КАПІТАЛ МЕНЕДЖМЕНТ" про стягнення 17 734,50 грн. та зобов`язання повернути частину нежитлового приміщення.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем його зобов`язань по договору суборенди майна протягом семи місяців підряд, в зв`язку з чим у останнього утворилась заборгованість за договором.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду Київської області від 24.04.2019 позов задоволено повністю.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "КОНСЕНТ КАПІТАЛ МЕНЕДЖМЕНТ" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ОМОКС" 11271,07 грн. по суборендній платі, 5455,48 грн. неустойки, 3% річних у розмірі 108,39 грн., інфляційні втрати у розмірі 249,23 грн., 650,33 грн пені та 3842,00 грн. судового збору.

Зобов`язано Товариство з обмеженою відповідальністю "КОНСЕНТ КАПІТАЛ МЕНЕДЖМЕНТ" повернути Товариству з обмеженою відповідальністю "ОМОКС" частину нежитлового приміщення, загальною площею 45,3 кв.м., яке розташоване на 1 поверсі житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1, шляхом фактичної передачі та підписання акту приймання-передачі.

В обґрунтування прийнятого рішення суд першої інстанції зазначив, що у зв`язку з припиненням дії договору суборенди нежитлового приміщення, відповідач зобов`язаний звільнити орендовані на підставі договору суборенди нежитлового приміщення від 02.10.2017 приміщення та передати їх за актом приймання-передачі позивачу. Розглянувши позовні вимоги в частині стягнення 11 271,07 грн. заборгованості по суборендній платі, 5455,48 грн. неустойки, 3% річних у розмірі 108,39 грн., інфляційні втрати у розмірі 249,23 гривень, 650,33 грн. пені, суд зазначив, що вони є обґрунтованими, арифметично вірними та підлягають задоволенню.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись із вказаним рішенням, відповідач звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Київської області у справі № 911/465/19 від 24.04.2019 та прийняти нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що позивачем чиняться відповідачу перешкоди у користуванні спірним приміщенням, а тому відповідач не має можливості виконати вимогу про фактичне повернення. На думку апелянта, оскільки порушення з боку відповідача сталось внаслідок умисних протиправних дій з боку посадової особи та засновника позивача, а тому у діях відповідача відсутня вина у порушенні зобов`язань.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу № 911/465/19 передано на розгляд колегії суддів у складі: Дідиченко М. А. - головуюча суддя; судді - Руденко М. А., Пономаренко Є. Ю.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 24.05.2019 відкрито апеляційне провадження у справі № 911/465/19 та призначено до розгляду на 03.07.2019.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 03.07.2019 відкладено розгляд справи на 24.07.2019.

Позиції учасників справи

27.06.2019 через відділ документального забезпечення суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просить апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення.

Позивач, заперечуючи проти доводів апеляційної скарги, вказав, що рішення суду першої інстанції ухвалено відповідно до вимог чинного законодавства України, враховуючи всі фактичні обставини справи, в межах наданих суду повноважень, та правильно застосовано судом як норми процесуального так і норми матеріального права.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

02.10.2017 між ТОВ "ОМОКС", як орендарем, та ТОВ "Консент Капітал Менеджмент", як суборендарем, був укладений договір суборенди нежитлового приміщення, відповідно до умов якого, орендар передає, а суборендар приймає у тимчасове платне користування на строк, передбачений цим договором, частину нежитлового приміщення, загальною площею 45,3 кв.м., яке розташоване на 1 (першому) поверсі житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1.

Розташування об`єкта суборенди вказано у Додатку №1, який є невід`ємною частиною цього договору. Об`єкт суборенди знаходиться у володінні та користуванні орендаря на підставі договору оренди нежитлового приміщення №162 від 01.12.2014, укладеного між орендарем та орендодавцем: ОСОБА_1 та ОСОБА_2

Об`єкт суборенди передається суборендарю орендарем у строк не пізніше 02 жовтня 2017 за актом приймання-передачі, який є невід`ємною частиною цього договору. В акті приймання-передачі сторони зазначають площу об`єкта суборенди, його стан та технічні характеристики на момент передачі.

Об`єкт суборенди повертається орендарю суборенди за актом приймання-передачі, в якому сторони зазначають площу приміщення, що повертається, склад об`єкта суборенди, його стан на момент повернення, в останній день строку договору, а в разі дострокового припинення (розірвання) цього договору - в день припинення договору. Обов`язок зі складання акта приймання-передачі покладається на сторону, яка передає об`єкт суборенди іншій стороні договору (п.п. 2.1., 2.2., 2.5. договору).

Відповідно до розділу 4 договору цей договір набирає чинності з моменту його підписання обома сторонами та діє до закінчення строку суборенди. Строк суборенди обчислюється з моменту передання орендарем об`єкта суборенди суборендарю у користування за актом приймання-передачі в порядку передбаченому п. 2.1. цього договору, та триває до 02 вересня 2019 року включно. Сторони мають право розірвати цей договір у випадках, передбачених чинним законодавством України.

Відповідно до п.п. 5.1.-5.5. договору орендна плата за цим договором за користування об`єктом суборенди починає нараховуватися з моменту підписання обома сторонами акту приймання-передачі. Орендна плата за цим договором складає суму у розмірі 4530,00 гривень, в т.ч. ПДВ, за один розрахунковий період. Орендна плата сплачується один раз в квартал, який є розрахунковим періодом. Орендна плата за цим договором індексується із застосуванням індексу 1 (одиниця).

Для розрахунку орендної плати за цим договором сторони приймають календарний місяць: з 01 числа поточного місяця до останнього числа поточного місяця включно. Сторони дійшли згоди, що орендна плата за частину місяця (в тому числі денна орендна плата), розраховується як пропорційна такій частині місяця сума орендної плати. До суми орендної плати входять вартість спожитої суборендарем електроенергії, а також вартість експлуатаційних витрат та водопостачання. Орендна плата за цим договором сплачується суборендарем в строк до 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом.

02.10.2017 між сторонами договору складено акт приймання-передачі об`єкта суборенди до договору суборенди нежитлового приміщення від 02.10.2017.

Як зазначає позивач, у зв`язку з невнесенням плати за суборенду майна протягом семи місяців підряд, ним було направлено на адресу відповідача претензію № 775/11 від 22.11.2018 про сплату боргу за договором та повідомлення № 776/11 від 22.11.2018 про дострокове розірвання договору суборенди, які отримані відповідачем 29.11.2018.

13.12.2018 позивач направив лист відповідачу щодо повернення орендного майна в день припинення договору, а саме 20.12.2018 та складання відповідного акту приймання передачі (повернення). Вказане повідомлення залишилось без відповіді та задоволення.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції вказав, що у зв`язку з припиненням дії договору суборенди нежитлового приміщення, відповідач зобов`язаний звільнити орендовані на підставі договору суборенди нежитлового приміщення від 02.10.2017 приміщення та передати їх за актом приймання-передачі позивачу. Розглянувши позовні вимоги в частині стягнення 11271,07 грн. заборгованості по суборендній платі, 5455,48 грн. неустойки, 3% річних у розмірі 108,39 грн., інфляційні втрати у розмірі 249,23 гривень, 650,33 грн. пені, суд зазначив, що вони є обґрунтованими, арифметично вірними та підлягають задоволенню.

Однак, колегія суддів частково не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Згідно з ч. 1 ст. 173 ГК України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Відповідно до ст. 759 Цивільного кодексу України, яка кореспондується зі ст. 283 Господарського кодексу України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

У відповідності до ст. 760 Цивільного кодексу України, предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні (неспоживна річ). Законом можуть бути встановлені види майна, що не можуть бути предметом договору найму. Предметом договору найму можуть бути майнові права.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, на виконання умов договору за актом приймання-передачі об`єкта суборенди до договору суборенди нежитлового приміщення від 02.10.2017 позивач передав, а відповідач прийняв у тимчасове користування на платній основі спірний об`єкт нерухомості.

У відповідності до ч. 1 ст. 762 Цивільного кодексу України, за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Згідно ст. 283 Господарського кодексу України, за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. У користування за договором оренди передається індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення (або цілісний майновий комплекс), що не втрачає у процесі використання своєї споживчої якості (неспоживна річ).

Відповідно до ст. 286 ГК України орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності.

Частиною 1 ст. 762 ЦК України передбачено, що за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до п. 5.5 договору орендна плата за цим договором сплачується суборендарем в строк до 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом.

Звертаючись з позовом до суду позивач зазначає, що відповідач не вносить плату за суборенду майна протягом семи місяців підряд.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов договору, відповідач здійснив орендну плату за період з 02.10.2017 по 30.06.2018 в розмірі 13 590,00 грн., на підтвердження чого в матеріалах справи міститься виписка з ПАТ "КБ "ГЛОБУС" від 11.07.2018. Доказів подальших оплат матеріали справи не містять, і відповідачем не надано.

Таким чином, починаючи з 01.07.2018, відповідач не виконує свої зобов`язання в частині оплати орендної плати за приміщення, в зв`язку з чим утворилась заборгованість за договором.

Відповідно до ст. 782 ЦК України наймодавець має право відмовитися від договору найму і вимагати повернення речі, якщо наймач не вносить плату за користування річчю протягом трьох місяців підряд. У разі відмови наймодавця від договору найму договір є розірваним з моменту одержання наймачем повідомлення наймодавця про відмову від договору.

Відповідно до п. 8.3. договору кожна сторона має право ініціювати дострокове розірвання даного договору у будь-який момент, письмово повідомивши іншу сторону 20 календарних днів до бажаної дати дострокового розірвання.

В матеріалах справи міститься повідомлення № 776/11 від 22.11.2018 про дострокове розірвання договору суборенди, яке отримано відповідачем 29.11.2018.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що з 20.12.2018 дія договору суборенди нежитлового приміщення припинилась.

В той же час, як вбачається з розрахунку позивача, з яким погодився суд першої інстанції, останнім було нараховано оренду плату за користування майном у період з 01.07.2018 по 13.02.2019, тобто після припинення договору суборенди.

Однак, колегія суддів не погоджується з таким розрахунком позивача та суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно ст. 785 ЦК України у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі. Якщо наймач не виконує обов`язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

Колегія суддів зазначає, що неустойка, яка передбачена частиною 2 статті 785 Цивільного кодексу України є спеціальною мірою відповідальності наймача орендованого майна, яка застосовується виключно після припинення договірних відносин з оренди майна.

В той же час, суд першої інстанції, задовольнивши позовні вимоги у даній справі в частині стягнення з відповідача одночасно і орендної плати, і неустойки відповідно до частини 2 статті 785 Цивільного кодексу України, не врахував того, що передбачена частиною 2 статті 785 Цивільного кодексу України неустойка є подвійною платою за користування річчю за час прострочення, а не штрафною санкцією в розумінні 230 Господарського кодексу України. Одночасне стягнення орендної плати та неустойки у вигляді подвійної орендної плати, нарахованої за прострочення повернення орендованого майна, за один і той же період користування наймачем орендованим майном (за період з дня припинення дії договору оренди до дня повернення орендованого майна) є неможливим, оскільки є притягненням відповідача до подвійної відповідальності за одне й те саме правопорушення.

Відповідно до статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

З огляду на викладене, суд першої інстанції помилково стягнув з відповідача, як орендаря, який не повернув майно з орендного користування у визначний договором строк, одночасно оренду плату та неустойку, передбачену частиною 2 статті 785 Цивільного кодексу України.

Оскільки договір суборенди припинений 20.12.2018 р., а тому до відносин щодо користування майном після припинення договору суборенди підлягає застосовуванню положення частини 2 статті 785 Цивільного кодексу України в частині нарахування неустойки у вигляді подвійного розміру орендної плати, а не умови договору щодо сплати суми орендної плати.

Зазначена правова позиція узгоджується з правовою позицією Верховного суду, викладеною у постанові від 13.02.2018 р. у справі № 910/12949/16.

Таким чином, відповідно до розрахунку апеляційного суду позовні вимоги про стягнення з відповідача орендних платежів підлягають частковому задоволенню на суму 8 524,19 грн. за період з 01.07.2018 по 20.12.2018. В решті позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

В той же час, позовні вимоги в частині стягнення 5 455,48 грн. неустойки у вигляді подвійного розміру плати за користування річчю на підставі ч. 2 ст. 785 ЦК України заявлені обґрунтовано, а тому правомірно були задоволенні судом першої інстанції.

Стосовно позивних вимог в частині стягнення 3 % річних та інфляційних витрат, то колегія суддів вважає за можливе зазначити про наступне.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, відсутність у боржника грошей у готівковій формі або грошових коштів на його рахунку в банку, і як наслідок, неможливість виконання ним грошового зобов`язання, якщо навіть у цьому немає його провини, не звільняють боржника від відповідальності за прострочення грошового зобов`язання.

Передбачене законом право кредитора вимагати стягнення боргу враховуючи індекс інфляції та відсотків річних є способом захисту майнових прав та інтересів кредитора, сутність яких складається з відшкодування матеріальних втрат кредитора та знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, а також отримання компенсації (плати) від боржника за користування ним грошовими коштами, які належать до сплати кредитору.

Інфляційні нарахування на суму боргу здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Колегія суддів, перевіривши здійснений судом першої інстанції розрахунок 3 % річних та інфляційних витрат, встановила, що він був здійснений на суму заборгованості з орендної плати після припинення договору суборенди, щодо якої судом апеляційної інстанції було відмовлено у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до здійсненого судом апеляційного суду розрахунку, інфляційні втрати за листопад-грудень 2018 року становлять 100,17 грн., а 3 % річних за період з 20.10.2018 по 13.02.2019 складають 61,94 грн.

Щодо позовних вимог в частині стягнення пені, колегія суддів зазначає про наступне.

Згідно зі статтями 230, 231 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми, яку відповідач зобов`язаний сплатити за невиконання чи неналежне виконання господарського зобов`язання. Якщо розмір штрафних санкцій не визначено, санкції застосовуються у розмірі, передбаченому договором.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Відповідно до п. 9.2. договору у випадку несвоєчасного та/або не в повному обсязі перерахування орендної плати суборендар на письмову вимогу орендаря, сплачує пеню в розмірі облікової ставки НБУ, яка діяла в період нарахування пені, від суми заборгованості за кожний день прострочення платежу.

Перевіривши здійснений судом першої інстанції розрахунок пені, колегія суддів встановила, що він був здійснений на суму орендної плати, яка нарахована після припинення договору суборенди і щодо якої судом апеляційної інстанції було відмовлено у задоволенні позовних вимог.

Здійснивши власний розрахунок суми пені у період з 20.10.2018 по 13.02.2019, колегія суддів встановила, що обґрунтованим розміром пені є 371,68 грн., яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Стосовно заявленої позовної вимоги про повернення частини нежитлового приміщення, колегія суддів зазначає наступне.

Частиною 1 ст. 759 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Згідно з частиною 1 статті 785 Цивільного кодексу України, у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Об`єкт суборенди повертається орендарю суборендарем за актом приймання-передачі, в якому сторони зазначають площу приміщення, що повертається, склад об`єкта суборенди, його стан на момент повернення, в останній день строку договору, а в разі дострокового припинення (розірвання) цього договору - в день припинення договору. Об`єкт суборенди повертається орендарю суборендарем у стані, в якому він був прийнятий суборендарем у користування за цим договором, з урахуванням нормального зносу та невідокремлюваних поліпшень, зроблених суборендарем за письмовою згодою орендаря/орендодавця, в останній день строку договору, а у разі дострокового припинення цього договору - в день припинення договору. Повернення суборендарем об`єкта суборенди оформлюється актом приймання-передачі (повернення), який підписується обома сторонами. В акті приймання-передачі (повернення) сторони зазначають площу, склад та технічні характеристики об`єкта суборенди, його стан на момент повернення (п.п. 2.2,. 2.3 договору).

Враховуючи встановлені вище обставини, оскільки договір суборенди нежитлового приміщення припинив свою дію 20.12.2018, а тому позовна вимога про повернення позивачу частини нежитлових приміщень є обґрунтованою та такою що підлягає задоволенню обґрунтовано була задоволена судом першої інстанції.

Стосовно доводів апелянта про те, що йому чиняться фізичні перешкоди у доступі до орендованого приміщення колегія суддів зазначає, що відповідачем не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження своїх доводів.

Посилання відповідача на відкриті кримінальні провадження № 0007159 та № 0007194 є безпідставним, оскільки за відсутності вироку суду в межах даних кримінальних проваджень такі факти є невстановленими, а тому підлягають доказуванню на загальних підставах.

Посилання апелянта на те, що йому чиняться перешкоди у отриманні кореспонденції, є також безпідставними, оскільки вся судова кореспонденція відправлялась на адресу, за якою зареєстрована юридична адреса ТОВ «Консент Капітал Менеджмент». Відповідач відповідно до статті 120 ГПК України не повідомляв ні суд першої інстанції ні суд апеляційної інстанції про зміну свого місцезнаходження.

Крім того, апелянт не був позбавлений права та можливості ознайомитись з процесуальними документами у справі № 911/465/19 в Єдиному державному реєстрі судових рішень.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Суд першої інстанції помилково стягнув з відповідача, як орендаря, який не повернув майно з орендного користування у визначний договором строк, одночасно оренду плату та неустойку, передбачену частиною 2 статті 785 Цивільного кодексу України.

Оскільки договір суборенди припинений 20.12.2018 р., а тому до відносин щодо користування майном після припинення договору суборенди підлягає застосовуванню положення частини 2 статті 785 Цивільного кодексу України в частині нарахування неустойки у вигляді подвійного розміру орендної плати, а не умови договору щодо сплати суми орендної плати.

Таким чином, відповідно до розрахунку апеляційного суду позовні вимоги про стягнення з відповідача орендних платежів підлягають частковому задоволенню на суму 8 524,19 грн. за період з 01.07.2018 по 20.12.2018. В решті позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

В той же час, позовні вимоги в частині стягнення 5 455,48 грн. неустойки у вигляді подвійного розміру плати за користування річчю на підставі ч. 2 ст. 785 ЦК України заявлені обґрунтовано, а тому правомірно були задоволенні судом першої інстанції.

Крім того, суд апеляційної інстанції здійснив власний розрахунок пені, 3 % річних та інфляційних втрат.

Оскільки договір суборенди нежитлового приміщення припинив свою дію 20.12.2018, а тому що позовна вимога про повернення позивачу частини нежитлових приміщень є обґрунтованою та такою що підлягає задоволенню обґрунтовано була задоволена судом першої інстанції.

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 277 ГПК України передбачено, що підставою для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Дослідивши матеріали, наявні у справі, колегія суддів вважає, що скаржник не довів обґрунтованість своєї апеляційної скарги, докази на підтвердження своїх вимог суду не надав, а тому підстав для скасування рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги не має.

В той же час, враховуючи повноваження суду апеляційної інстанції та те, що судом першої інстанції було невірно застосовано норми матеріального права, колегія суддів приходить до висновку, що рішення місцевого господарського суду підлягає зміні.

Згідно із ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на заявника.

Керуючись ст.ст. 74, 129, 269, 275, 277, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В :

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "КОНСЕНТ КАПІТАЛ МЕНЕДЖМЕНТ" на рішення Господарського суду Київської області від 24.04.2019 у справі № 911/465/19 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Київської області від 24.04.2019 у справі № 911/465/19 змінити, виклавши резолютивну частину рішення в наступній редакції:

«Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «КОНСЕНТ КАПІТАЛ МЕНЕДЖМЕНТ» (адреса: 08130, Київська обл., Києво-Святошинський р-н, с. Чайки, вул. В. Лобановського, будинок 21, корпус 2, код 35575477) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОМОКС» (адреса: 08135, Київська обл., Києво-Святошинський р-н, с. Чайки, вул. В. Лобановського, будинок 21, корпус1, прим. 25, код 23154102) 8 524,19 грн. по суборендній платі, 5455,48 грн. неустойки, 61,94 грн. 3% річних, 100,17 грн. інфляційних втрат, 371,68 грн. пені та 3 493,10 грн. судового збору.

Зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю «КОНСЕНТ КАПІТАЛ МЕНЕДЖМЕНТ» (адреса: 08130, Київська обл., Києво-Святошинський р-н, с. Чайки, вул. В. Лобановського, будинок 21, корпус 2, код 35575477) повернути Товариству з обмеженою відповідальністю «ОМОКС» (адреса: 08135, Київська обл., Києво-Святошинський р-н, с. Чайки, вул. В. Лобановського, будинок 21, корпус1, прим. 25, код 23154102) частину нежитлового приміщення, загальною площею 45,3 кв.м., яке розташоване на 1 поверсі житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1, шляхом фактичної передачі та підписання акту приймання-передачі.

В решті позовних вимог відмовити.»

3. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на апелянта.

4. Видачу наказів доручити Господарському суду Київської області.

5. Матеріали справи № 911/465/19 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст постанови складено 29.07.2019 р.

Головуючий суддя М.А. Дідиченко

Судді Є.Ю. Пономаренко

М.А. Руденко