УХВАЛА

24 липня 2019 року

м. Київ

Справа № 924/940/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду: Краснова Є.В. - головуючого, Мачульського Г.М., Кушніра І.В.,

розглянувши матеріали касаційної скарги Акціонерного товариства "Хмельницькобленерго" на постанову Північно - західного апеляційного господарського суду від 28.05.2019 та рішення Господарського суду Хмельницької області від 25.03.2018 у справі

за позовом Хмельницької міської ради до Акціонерного товариства "Хмельницькобленерго" про стягнення 8 122, 33 грн безпідставно збережених коштів,

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство "Хмельницькобленерго" звернулося 24.06.2019 до Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Північно - західного апеляційного господарського суду від 28.05.2019 (у складі колегії суддів: Грязнов В.В., суддя Мельник О.В., суддя Розізнана І.В.) та рішення Господарського суду Хмельницької області від 25.03.2018 (суддя Танасюк О.Є.)

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.07.2019 справу передано на розгляд колегії суддів Касаційного господарського суду у складі: Краснов Є.В. - головуючий, Мачульський Г.М., Кушнір І.В.

Ухвалою Верховного Суду від 15.07.2019 було відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою Акціонерного товариства "Хмельницькобленерго".

Під час розгляду матеріалів касаційної скарги встановлено, що ухвалою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 08.07.2019 у справі № 917/1739/17 передано на розгляд на розгляд палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду питання щодо можливості самостійного застосування судом для прийняття рішення саме тих норм матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини.

Як вбачається із змісту ухвали від 08.07.2019 у справі № 917/1739/17, позивач звернувся з позовом на підставі статей 22, 1166, 1212 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та статті 224 Господарського кодексу України (далі - ГК України).

Рішенням Господарського суду Полтавської області від 11.12.2017, залишеним без змін постановою Східного апеляційного господарського суду від 25.03.2019, у задоволенні позову відмовлено.

Суд апеляційної інстанції зазначив, що Великою Палатою Верховного Суду остаточно визначено, що у спорах щодо стягнення орендної плати за користування земельною ділянкою без оформлення договору оренди кошти повинні стягуватись з користувача земельної ділянки на підставі (в порядку) статті 1212 ЦК України. Судом встановлено, що позовна заява не містить посилань позивача на положення статті 1212 ЦК України. Однак у суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Не погоджуючись з постановою апеляційного та рішенням місцевого господарських судів, позивач звернувся до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить їх скасувати та прийняти нове рішення про задоволення позову, і в обґрунтування своїх вимог зазначає зокрема, що помилкове застосування позивачем до правовідносин у даній справі норм, які регулюють стягнення збитків у вигляді неодержаної орендної плати за земельну ділянку за вказаний період, не свідчить про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача відповідної суми коштів як безпідставно отриманого майна. Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 14.01.2019 у справі № 912/1188/17, від 06.02.2019 у справі № 922/587/18, від 21.01.2019 у справі № 902/794/17.

Колегією суддів встановлено, що у постановах судової палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, зокрема, від 14.01.2019 у справі № 912/1188/17, від 21.05.2019 у справі № 924/552/18, від 06.02.2019 у справі № 922/587/18, від 21.01.2019 у справі № 902/794/17 судді доходили висновків, відповідно до яких суд, з`ясувавши у розгляді справи, що сторона або інший учасник судового процесу в обґрунтування своїх вимог або заперечень послався не на ті норми, що фактично регулюють спірні правовідносини, самостійно здійснює правильну правову кваліфікацію останніх та застосовує для прийняття рішення саме ті норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини. Отже, саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін, виходячи з фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Однак із такими висновками колегія суддів не погоджується та вважає, що обґрунтування позову певними правовими нормами, як і посилання на фактичні обставини справи та визначення предмету спору, є саме правом позивача, від фактичної реалізації якого у прямому причинно-наслідковому зв`язку знаходиться і реалізація відповідних прав відповідача на захист проти позову.

При цьому сам принцип правової визначеності, який означає не тільки якість та чіткість закону і сталість судової практики, гарантує учаснику справи можливість прогнозувати дії суду, виходячи з закріплених у ГПК України положень, оцінюючи правильність обраного способу захисту позивачем, правильного визначення норм права, яким позов обґрунтовується, предмета та підстав позову, і, відповідно, можливість обирати певну тактику та стратегію захисту від заявлених позовних вимог.

Відповідно до пункту 7 частини першої статті 228 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі у випадках перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (в іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду.

Враховуючи викладене, Суд з власної ініціативи дійшов висновку про наявність підстав для зупинення провадження за касаційною скаргою, поданою у справі № 924/940/18 до розгляду справи № 917/1739/17 палатою для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду.

Керуючись статтями 228, 234, 235, ГПК України, Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду

УХВАЛИВ:

Провадження у справі № 924/940/18 зупинити до розгляду палатою для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду справи № 917/1739/17.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями та оскарженню не підлягає.

Суддя Є. Краснов

Суддя Г. Мачульський

Суддя І. Кушнір