ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.07.2019 року м.Дніпро Справа № 904/1564/19

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючого

судді: Білецької Л.М. (доповідач)

суддів: Паруснікова Ю.Б., Чередка А.Є.,

секретар судового засідання: Вітко Г.С.,

представники сторін:

від КП "ТЕПЛОЕНЕРГО" Дніпровської міської ради: Панна І.О., довіреність №526 від 11.02.2019 р., представник;

Представник позивача в судове засідання не з`явився.

розглянувши апеляційну скаргу Комунального підприємства «Теплоенерго» Дніпровської міської ради на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 15.05.2019 (суддя Кеся Н.Б.) у справі № 904/1564/19

за позовом Дочірньої компанії «Газ України» Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України", м.Київ

до Комунального підприємства "Теплоенерго" Дніпровської міської ради, м.Дніпро

про стягнення 388 243,27 грн.

ВСТАНОВИВ:

1.Короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції.

Дочірня компанія «Газ України» Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" (далі-позивач) 17.04.2019 року звернулась з позовом до Комунального підприємства "Теплоенерго" Дніпровської міської ради (далі-Відповідач), в якому просить суд стягнути з відповідача на свою користь 388 243,27 грн., у тому числі 3% річних від простроченої суми в розмірі 71 017,31 грн., інфляційні втрати в розмірі 317 225,96 грн. та 5 823,65 грн. судового збору.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на неналежне виконання відповідачем зобов`язань за договором про переведення боргу №17/06-279/1 від 03.04.2006 року.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 15.05.2019 у справі № 904/1564/19 позов Дочірньої компанії «Газ України» Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" до Комунального підприємства "Теплоенерго" Дніпровської міської ради задоволено частково.

Стягнуто з Комунального підприємства "Теплоенерго" Дніпровської міської ради на користь Дочірньої компанії "«Газ України» Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" 3% річних від простроченої суми в розмірі 64 902,98 грн., інфляційні втрати в розмірі 311 154,73 грн. та 5 640,87 грн. судового збору.

В решті позову відмовлено.

Рішення обґрунтовано тим, що враховуючи вимоги ст. 257 ЦК України, нарахування 3% річних та інфляційних втрат правомірно було заявлено позивачем до стягнення за останні три роки, які передували зверненню позивача з позовом у справі (12.04.2019 - подання позову через поштову установу), тобто з 12.04.2016 по 12.04.2019.

Також, суд зазначив , що судові витрати, які були стягнуті за наказом суду, не є заборгованістю за договором комісії від 01.10.2005 року №12/05-433/2, тому нарахування 3% річних та інфляційних на суму судових витрат з боку позивача є безпідставним.

2.Короткі узагальнені доводи апеляційної скарги.

Не погодившись з рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 15.05.2019 у справі № 904/1564/19, до Центрального апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою звернулось Комунальне підприємство «Теплоенерго» Дніпровської міської ради, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 15.05.2019 у справі № 904/1564/19 та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог Дочірнього підприємства «Газ Україна» Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" відмовити в повному обсязі.

Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що згідно абз. 2 ч. 1 ст. 261 ЦК України, за зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. На думку скаржника, таким днем є 30.03.2009 р., тобто день видачі Господарським судом Дніпропетровської області судового наказу у справі № 3/63-09, а відтак строк, в межах якого позивач міг звернутися з вимогою про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат, сплив у березні 2012 року, що є підставою для застосування наслідків передбачених ст. 267 ЦК України. а не задоволення позовних вимог.

Апелянт вважає, що будь-яка форма вини КП «Теплоенерго» у неналежному виконанні зобов`язання, що виникло з рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 30.03.2009 р. у справі № 3/63-09 та стосується договору про переведення боргу № 17/06-279/1 від 03.04.2006 р., відсутня, в силу існування підтверджених матеріалами справи фактичних обставин, а саме: КП «Теплоенерго» є підприємством, яке перебуває на грані банкрутства в силу його збитковості, що прогресує в геометричній прогресії.

Зазначене послужило підставою для неодноразового виділення державою бюджетних коштів для покращення фінансового становища КП «Теплоенерго» у вигляді субвенцій та включення підприємства до Реєстру теплопостачальних підприємств, які беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії, що додатково підтверджує неспроможність останнього самостійно врегулювати існуючу заборгованість, в тому числі перед ДК «Газ України» НАК «Нафтогаз України».

Зазначене, на думку скаржника, унеможливлює існування будь-яких умисних дій підприємства з порушення своїх зобов`язань в даному випадку, оскільки КП «Теплоенерго» відчуває вкрай різкий фінансовий дефіцит, що не залежить від підприємства в цілому.

Апелянт зазначає, що незважаючи на вказані негативні фактори, КП «Теплоенерго» сплатило 50% від усього зобов`язання за рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 30.03.2009 р. у справі № 3/63-09, що є свідченням добросовісної поведінки та бажання добровільно виконати відповідне зобов`язання в світлі хронічного збиткового становища КП «Теплоенерго».

Скаржник зазначає, що підприємство сумлінно виконує й ряд інших зобов`язань, в тому числі перед материнською компанією позивача.

Скаржник вважає, що будь-яке збільшення фінансового тягару на КП «Теплоенерго» може призвести до тяжких наслідків.

3.Узагальнені доводи інших учасників справи.

У відзиві на апеляційну скаргу, позивач просив залишити апеляційну без задоволення, погоджуючись, зокрема, з висновками суду першої інстанції.

4. Рух справи у суді апеляційної інстанції.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 08.07.2019 року, у складі колегії суддів головуючого судді Білецької Л.М. (доповідач), суддів Паруснікова Ю.Б., Чередка А.Є. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Комунального підприємства «Теплоенерго» Дніпровської міської ради на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 15.05.2019 у справі № 904/1564/19 та призначено розгляд справи на 22.07.2019.

22.07.2019 року оголошено вступну та резолютивну частину постанови.

В судовому засіданні представник відповідача надав пояснення по справі та навів обґрунтування своїх вимог і заперечень з посиланням на норми законодавства.

Позивач не скористався своїм правом бути присутнім у судовому засіданні, про час, дату та місце судового засідання повідомлений належним чином.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, вислухавши представника скаржника, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті ним рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 15.05.2019 у справі № 904/1564/19 слід залишити без змін з огляду на наступне.

5. Встановлені та неоспорені судом обставини справи і відповідні їм правовідносини.

03 квітня 2006 року між Обласним комунальним підприємством «Дніпротеплоенерго» та Дочірнім підприємством обласного комунального підприємства «Дніпротеплоенерго» із виробництва теплової енергії «Теплоенерго», яке в подальшому реорганізовано в Комунальне підприємство «Теплоенерго» Дніпропетровської міської ради (далі - КП «Теплоенерго»), укладено договір про переведення боргу № 17/06-279/1, відповідно до умов якого Обласне комунальне підприємство «Дніпротеплоенерго» передає, а КП «Теплоенерго» приймає на себе зобов`язання з часткового погашення боргу в розмірі 1497918,45 грн. перед Дочірнім підприємством «Газ-тепло» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» (далі- ДП «Газ-тепло» НАК «Нафтогаз України») за договором комісії від 01 жовтня 2005 року № 12/05-433/2.

КП «Теплоенерго» свої зобов`язання за вказаним вище договором про переведення боргу від 03 квітня 2006 року № 17/06-279/1 перед ДП «Газ-тепло» НАК «Нафтогаз України» належним чином не виконало, що призвело до виникнення заборгованості.

В господарському суді Дніпропетровської області перебувала справа №3/63-09 за позовом Дочірнього підприємства "Газ-тепло" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України", м. Київ до Комунальне підприємство "Теплоенерго" Дніпропетровської міської ради, м. Дніпропетровськ про стягнення 1 497 918,45 грн.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 30.03.2009 року в справі №3/63-09 позовні вимоги ДП «Газ-тепло» НАК «Нафтогаз України» задоволено та стягнуто з КП «Теплоенерго» на користь ДП «Газ-тепло» НАК «Нафтогаз України» 1 497 918,45 грн. основного боргу за договором, 14 980 грн. витрат по сплаті державного мита, 118 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

На виконання рішення господарського суду Дніпропетровської області від 30.03.2009 року в справі №3/63-09, 10.06.2009 року було видано виконавчий документ.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 30.06.2010 року в справі №3/63-09 замінено сторону у виконавчому провадженні - стягувача ДП «Газ-тепло» НАК «Нафтогаз України» на його правонаступника Дочірню компанію «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України».

Відповідно до ст.25 ГПК Укпраїни (в редакціїї, що діяла на момент зміни сторони) в разі вибуття однієї з сторін у спірному або встановленому рішенням господарського суду правовідношенні внаслідок реорганізації підприємства чи організації господарський суд здійснює заміну цієї сторони її правонаступником, вказуючи про це в рішенні або ухвалі. Усі дії, вчинені в процесі до вступу правонаступника, є обов`язковими для нього в такій же мірі, в якій вони були б обов`язковими для особи, яку він замінив. Правонаступництво можливе на будь-якій стадії судового процесу.

Отже, усі до стягнення суми належать позивачеві як правонаступнику ДП «Газ-тепло» НАК «Нафтогаз України».

На підставі положень ст. 625 ЦК України позивач нарахував відповідачу 71 017,31 грн. 3% річних за період з 12.04.2016 р. по 12.04.2019 р. та 1 106 106,41 грн. інфляційних втрат за період з квітня 2016 р. по лютий 2019 р. на суму боргу у розмірі 788 880,45 грн. Зазначена сума включає до себе загальну заборгованість відповідача за наказом суду від 30.03.2009 року в справі №3/63-09, що свідчить про нарахування 3% річних та інфляції на суму судових витрат позивача у вигляді державного мита та витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Наказ суду виконувався боржником наступним чином: 200 000 грн. перераховані 25.10.2017, 135 000,0 грн. - 26.10.2017, 365 000,0 грн. - 27.10.2017, 25 736,0 грн.- погашені заявою про зарахування зустрічних однорідних вимог №3106 від 05.12.2018. З останньої суми 1 600 грн. згідно з додатковим листом боржника від 17.12.2018 №3106/1-доп до заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог призначалися на погашення судових витрат. Таким чином, основний борг після зарахування зустрічних однорідних вимог був погашений на суму 24 136,0 грн. (25 736,0 грн.- 1 600,0).

Зазначені обставини доводяться матеріалами справи і не заперечуються сторонами.

З урахуванням обставин часткового виконання наказу суду боржником, сума виключно основного боргу за наказом суду в період з 12.04.2016р. по 12.04.2019р. складає 773 782, 45 грн. За розрахунками суду 3% річних та інфляційні втрати на цю суму складають 64902,98грн. та 311 154,73 грн. відповідно.

Під час розгляду справи відповідач доказів повного виконання наказу суду не надав.

6. Доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції.

Згідно з ст. 526 ЦК України, вимоги якої кореспондуються зі ст. 193 ГК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною 4 статті 75 Господарського процесуального кодексу України визначено, що обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Положеннями ст. 611 ЦК України та ст. 230 ГК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

У відзиві на позов відповідачем стверджувався про пропуск позивачем строку позовної давності.

Згідно зі статтею 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ст. 267 ЦК України).

До правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених статтею 625 ЦК України, застосовується загальний строк позовної давності тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

У постанові Верховного Суду (у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду) від 26.10.2018 у справі № 922/4099/17 з огляду на правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду України від 26.04.2017 у справі № 918/329/16, наведено висновок про те, що вимоги про стягнення грошових коштів, передбачених статтею 625 ЦК України, не є додатковими вимогами в розумінні статті 266 ЦК України, а тому закінчення перебігу позовної давності за основною вимогою не впливає на обчислення позовної давності за вимогою про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат. Стягнення 3% річних та інфляційних витрат можливе до моменту фактичного виконання зобов`язання та обмежується останніми 3 роками, які передували поданню позову.

Враховуючи, що заборгованість відповідача перед позивачем зі сплати основного боргу не в була погашена в повному обсязі, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про стягнення з відповідача 3 % річних та інфляційних втрат.

7. Мотиви прийняття або відхилення кожного аргументу.

Колегія суддів вважає, що довід скаржника про те, що строк, в межах якого позивач міг звернутися з вимогою про стягнення 3% річних та інфляційних втрат сплив 30.03.2012 року, а тому є підстави для застосування наслідків, передбачених ст. 267 ЦК України, є необґрунтованим, з огляду на наступне.

Колегією суддів встановлено, що рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 30.03.2009 року в справі №3/63-09 встановлений факт виникнення боргу на суму 1 497 918,45 грн. за договором комісії від 01.10.2005 року №12/05-433/2, укладеного між ДП "Газ-тепло" та Обласним комунальним підприємством "Дніпротеплоенерго" та переведення цього боргу на КП "Теплоенерго" Дніпропетровської міської ради за договором про переведення боргу від 03 квітня 2006 року № 17/06-279/1.

Таким чином, вищезазначеним рішенням суду позовні вимоги ДП «Газ-тепло» НАК «Нафтогаз України» задоволено та стягнуто з КП «Теплоенерго» на користь ДП «Газ-тепло» НАК «Нафтогаз України» 1 497 918,45 грн. основного боргу за договором, 14 980 грн. витрат по сплаті державного мита, 118 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Так, заборгованість відповідача перед позивачем зі сплати основного боргу в сумі 1 497 918,45 грн. не була оплачена відповідачем у повному обсязі.

Як вірно було зазначено судом першої інстанції, стягнення 3% річних та інфляційних витрат можливе до моменту фактичного виконання зобов`язання та обмежується останніми 3 роками, які передували поданню позову, а закінчення перебігу позовної давності за основною вимогою не впливає на обчислення позовної давності за вимогою про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат, а тому, колегія суддів вважає, що відсутні підстави для застосування наслідків, передбачених ст. 267 ЦК України.

Зазначена правова позиція узгоджується з постановами Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 17.04.2019 у справі № 910/1973/18, від 28.10.2018 у справі № 922/4099/17, від 30.01.2019 у справі № 922/175/18.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правомірно та у відповідності до норм чинного законодавства визначив нарахування 3% річних та інфляційних витрат позивачем до стягнення за останні три роки, які передували зверненню позивача з позовом у справі (12.04.2019 - подання позову через поштову установу), тобто з 12.04.2016 по 12.04.2019.

Колегія суддів відхиляє аргументи скаржника, викладені в апеляційній скарзі про відсутність вини відповідача щодо неналежного виконання зобов`язання, з огляду на наступне.

Частина 1 статті 614 Цивільного кодексу України визначає, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.

Як визначено у частині 1 статті 617 Цивільного кодексу України, особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

При цьому у пункті 1 частини 1 статті 263 Цивільного кодексу України наведено ознаки непереборної сили та визначено, що непереборна сила - це надзвичайна або невідворотна за даних умов подія.

У частині 2 статті 218 Господарського кодексу України також міститься визначення непереборної сили як надзвичайних і невідворотних обставин.

Отже, непереборною силою є надзвичайна і невідворотна зовнішня подія, що повністю звільняє від відповідальності особу, яка порушила зобов`язання, за умови, що остання не могла її передбачити, або передбачила, але не могла її відвернути, та ця подія завдала збитків.

Таким чином, непереборна сила (форс-мажорні обставини) повинна мати ознаки надзвичайності і невідворотності, однак зазначені відповідачем під час розгляду справи обставини, не мають ознак надзвичайності і невідворотності.

Таким чином, зазначені відповідачем обставини не є підставою для звільнення його як від виконання основного зобов`язання, так і від відповідальності за його невиконання.

8. Чи були і ким порушені, невизнані або оспорені права і інтереси особи за захистом яких вона звернулась до суду.

Права скаржника не порушені.

9. Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до ч.1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Матеріали справи свідчать про те, що суд першої інстанції правильно, з дотриманням норм процесуального права та правильним застосуванням норм матеріального права вирішив спір у справі.

Доводи заявника апеляційної скарги про порушення і неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права під час прийняття оскаржуваного рішення не знайшли свого підтвердження, у зв`язку з чим підстав для зміни чи скасування законного та обґрунтованого рішення суду першої інстанції апеляційний господарський суд не вбачає.

З огляду на зазначене колегія суддів приходить до висновку про залишення рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційної скарги - без задоволення.

10. Судові витрати.

Відповідно до ст.129 ГПК України судові витрати зі сплати судового збору за розгляд справи у суді апеляційної інстанції покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 275-280, 282 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства «Теплоенерго» Дніпровської міської ради на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 15.05.2019 у справі № 904/1564/19 - залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 15.05.2019 у справі № 904/1564/19 - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст складено 29.07.2019 року.

Головуючий суддя Л.М. Білецька

Судді Ю.Б. Парусніков

А.Є. Чередко