номер провадження справи 5/103/19
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.07.2019 Справа № 908/1538/19

м.Запоріжжя Запорізької області

Суддя Проскуряков К.В., при секретарі судового засідання Соколові А.А., розглянувши матеріали справи

За позовом: Акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України (01601, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, буд. 6, )

До відповідача: Державного підприємства Підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (№55) (70002, Запорізька область, м. Вільнянськ, вул. Металістів, буд. 1, )

про стягнення 1 348,45 грн.

Без участі представників сторін

СУТНІСТЬ СПОРУ:

19.06.2019 до господарського суду Запорізької області надійшла позовна заява Акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України №14/4-773 від 06.06.2019 (вх. №1653/08-07/19 від 19.06.2019) до Державного підприємства підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (№55) про стягнення 1 348,45 грн., у тому числі: основного боргу у сумі 0,03 грн., пені у розмірі 1 006,43 грн., 3 % річних у сумі 103,14 грн. та інфляційних витрат на суму 238,85 грн.

Згідно Витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.06.2019 справу №908/1538/19 розподілено судді Проскурякову К.В.

Ухвалою суду від 20.06.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №908/1538/19 в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, присвоєно справі номер провадження 5/103/19, перше судове засідання з розгляду справи по суті призначено на 18.07.2019, запропоновано відповідачу здійснити відповідні процесуальні дії.

09.07.2019 від Державного підприємства Підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (№55) на адресу суду надійшов письмовий відзив на позовну заяву № 7/8-3098 від 04.07.2019 (вх. № 08-08/13997/19 від 09.07.2019), згідно з яким відповідач визнав наявність перед позивачем основного боргу у розмірі 0,03 грн. та заперечив проти задоволення позовних вимог в частині стягнення пені в сумі 1 006,43 грн., 3% річних в сумі 103,14 грн. та інфляційних витрат у розмірі 238,85 грн. Просить суд позовну заяву задовольнити частково.

У судовому засіданні 18.07.2019 судом прийнято рішення.

Відповідно до ч. 3 ст. 222 Господарського процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснюється. Хід судового процесу фіксувався шляхом складання протоколу судового засідання, який долучений до матеріалів справи.

В обґрунтування своєї позиції позивач у позовній заяві посилається на наступне: 10.12.2013 між ПАТ НАК Нафтогаз України та ДП Підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (№55) укладено договір №705/14-БО-13 постачання природного газу. На виконання умов вказаного договору позивач передав у власність відповідача природний газ на суму 91 078,19 грн., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу. Відповідач здійснював оплату за природний газ лише частково та не виконав зобов`язання у строк визначений договором, чим порушив п. 6.1. договору. Станом на 12.02.2019 розмір основного боргу становить 0,03 грн. Рішенням господарського суду Запорізької області від 22.10.2018 по справі №908/1651/18 стягнуто пеню, відсотки річних та інфляційні втрати за вказаним договором по 18.12.2014. У зв`язку з простроченням відповідачем оплати суми основного боргу позивачем нараховано пеню в розмірі 1 006,43 грн., 3% річних в сумі 103,14 грн. та інфляційні втрати в розмірі 238,85 грн. На підставі викладеного, посилаючись ст.ст. 11, 15, 16, 509, 526, 530, 549, 610, 611, 612, 625, 655 Цивільного кодексу України, ст.ст. 20, 173, 174, 193, 216, 230, 231, 232 Господарського кодексу України, позивач просить суд позов задовольнити та стягнути з відповідача заборгованість за договором купівлі-продажу природного газу № 705/14-БО-13 від 10.12.2013 на загальну суму 1 348,45 грн., у тому числі: основний борг у сумі 0,03 грн., пеню у розмірі 1 006,43 грн., 3 % річних у сумі 103,14 грн., інфляційні витрати на суму 238,85 грн. та судові витрати.

У відзиві на позовну заяву відповідач частково заперечив проти позовних вимог посилаючись на те, що розмір основної заборгованості перед позивачем складає 0,03 грн. З урахуванням приписів ст. 233 ГК України, ч. 3 ст. 551 ЦК України та враховуючи, що неналежне виконання зобов`язань відповідача (який є Державним підприємством і більшою мірою фінансується за рахунок Держави) не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, розрахунок 3 % річних в сумі 103,14 грн., пені в сумі 1 006,43 грн. та втрат від інфляції у розмірі 238,85 грн. не міг призвести до нарахування зазначених сум з розміру основної заборгованості 0,03 грн. На підставі викладеного, просить суд позовну заяву задовольнити частково з урахуванням приписів ст. 233 ГК України та ч. 3 ст. 551 ЦК України.

Наявні матеріали справи дозволяють розглянути справу по суті.

Розглянувши та дослідивши матеріали справи у судовому засіданні без виклику представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи, 10.12.2013 між Публічним акціонерним товариством Національна акціонерна компанія Нафтогаз України (Продавець) та Державним підприємством Підприємство Софіївської виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України в Запорізькій області (№ 55) (відповідно до статутних документів відповідача перейменований в Державне підприємство Підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (№ 55)) - (Покупець) був укладений договір купівлі-продажу природного газу № 705/14-БО-13 (далі - Договір).

Відповідно до п. 1.1 договору, Продавець зобов`язується передати у власність Покупцю у 2014 році природний газ, а Покупець зобов`язується прийняти та оплатити цей природний газ на умовах Договору.

Згідно з п. 1.2. договору в редакції додаткової угоди № 1 від 28.01.2014, газ, що продається за цим договором, використовується Покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами та організаціями.

Пунктом 3.1.2. договору передбачено, що покупець до 15 числа місяця, що передує місяцю поставки газу, надає продавцю належним чином оформлену заявку на планові обсяги споживання газу на наступний місяць, підписану уповноваженою особою. Плановий обсяг поставки підтверджується продавцем та доводиться до відома газотранспортних підприємств в електронному вигляді оператором ЄГТСУ на відповідний місяць поставки.

Відповідно до п. 3.2. договору, приймання-передача газу протягом місяця здійснюється рівномірно з припустимим відхиленням добових обсягів від середньодобового не більше як на 5,0 (п`ять) відсотків. При необхідності відступу від середньодобової норми Продавцем і Покупцем установлюється нерівномірна подача газу за взаємно узгодженими графіками.

Пунктом 3.3 договору закріплено, що приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу. Обсяг споживання газу покупцем у відповідному місяці поставки встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показів комерційного вузла/вузлів обліку газу Покупця.

У пункті 3.4. договору зазначено, що не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу, покупець зобов`язується надати продавцеві підписані та скріплені печатками покупця та газотранспортного підприємства три примірники акта приймання-передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Продавець не пізніше 8-го числа зобов`язується повернути покупцеві та газотранспортному підприємству по одному примірнику оригіналу акта, підписаний уповноваженим представником та скріплений печаткою, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта. Акти є підставою для остаточних розрахунків між Сторонами.

Ціна за газ встановлена розділом 5 Договору.

Сторонами за вказаним договором були укладені Додаткові угоди до договору № 1 від 28.01.2014, № 2 від 30.04.2014, № 3 від 27.05.2014, № 4 від 13.06.2014, № 5 від 19.09.2014, № 6 від 24.11.2014, № 7 від 12.12.2014, відповідно до яких змінювалась ціна газу визначена сторонами в розділі 5 Договору.

Згідно з п. 6.1. договору, оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

На виконання умов договору позивач передав у власність відповідачу протягом січня грудня 2014 природний газ на загальну суму 91 078,19 грн., що підтверджується Актами приймання-передачі природного газу від 31.01.2014 на суму 19 399,75 грн., від 28.02.2014 на суму 16 389,73 грн., від 31.03.2014 на суму 8 328,49 грн., від 30.04.2014 на суму 2 932,53 грн., від 30.11.2014 10 691,90 грн., від 31.12.2014 33 335,79, відповідно до яких відповідачем природний газ прийнято без будь-яких зауважень або претензій (а.с. 29-34).

Відповідно до зазначених актів відповідачем природний газ прийнято без будь-яких зауважень або претензій.

Вказані Акти підписані уповноваженими особами, скріплені печатками підприємств з обох сторін та відповідно до п. 3.4 договору є підставою для остаточних розрахунків між сторонами по договору.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно з операціями по підприємству відповідача по Договору від 10.12.2013 № 705/14-БО-13 за період з 01.01.2014 по 31.07.2016, банківськими виписками по особовому рахунку ДП Підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (№ 55), відповідач розраховувався з порушенням строків встановлених договором, оплату за отриманий природний газ в повному обсязі не здійснив, внаслідок чого станом на 12.02.2019 сума заборгованості відповідача за договором № 705/14-БО-13 від 10.12.2013 складає 0,03 грн.

Пунктом 7.1. договору визначено, що за невиконання або неналежне виконання договірних зобов`язань сторони несуть відповідність у випадках, передбачених чинним законодавством України, а також цим Договором.

Відповідно до п. 7.2 договору, у разі невиконання покупцем умов пункту 6.1 цього договору, він зобов`язується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Згідно з п. 9.3 договору строк, у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних, встановлюється тривалістю у 5 (п`ять) років.

Відповідно до п. 11 договору договір набуває чинності з дат підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, і діє в частині реалізації газу до 31 грудня 2014 року, а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.

Таким чином, у зв`язку із неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором № 705/14-БО-13 від 10.12.2013, а саме проведення оплати вартості природного газу із порушенням строків, встановлених зазначеним договором та наявністю основної заборгованості у розмірі 0,03 грн., позивачем заявлено до стягнення з відповідача заборгованість за договором купівлі-продажу природного газу № 705/14-БО-13 від 10.12.2013, що утворилась внаслідок прострочення оплати основного зобов`язання у загальному розмірі 1 348,45 грн., з яких основний борг у сумі 0,03 грн., пеня у розмірі 1 006,43 грн., 3% річних у сумі 103,14 грн. та інфляційні втрати у розмірі 238,85 грн.

Дослідивши у судовому засіданні матеріали справи № 908/1538/19, відзив на позовну заяву, суд при прийнятті рішення враховує наступне.

Статтею 11 ЦК України встановлено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Відповідно до частини 2 цієї ж статті підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Зобов`язанням відповідно до частини 1 та 2 ст. 509 Цивільного Кодексу України є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст.11 ЦК України.

Пунктом першим статті 193 ГК України передбачено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Аналогічна норма міститься і в статті 526 ЦК України.

Відповідно до ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або ін. подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або випливає з характеру відносин сторін.

За приписами ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 662 ЦК України унормовано, що продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства.

Таким чином, на підставі дій позивача, який поставив товар, та дій відповідача, який цей товар прийняв, у сторін виникли взаємні права та обов`язки: у позивача право вимагати оплати за поставлений товар, а у відповідача обов`язок сплатити вартість отриманого товару.

Згідно зі ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Договір, укладений сторонами з дотримання вимог, необхідних для чинності правочину, у тому числі відповідно до чинних нормативно-правових актів, має обов`язкову силу для сторін. Будучи пов`язаними взаємними правами та обов`язками (зобов`язаннями), сторони не можуть в односторонньому порядку відмовлятись від виконання зобов`язання.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як встановлено вище, на виконання умов договору купівлі-продажу природного газу № 705/14-БО-13 від 10.12.2013 позивач передав у власність відповідачу протягом січня грудня 2014 природний газ на загальну суму 91 078,19 грн., що підтверджується Актами приймання-передачі природного газу від 31.01.2014 на суму 19 399,75 грн., від 28.02.2014 на суму 16 389,73 грн., від 31.03.2014 на суму 8 328,49 грн., від 30.04.2014 на суму 2 932,53 грн., від 30.11.2014 10 691,90 грн., від 31.12.2014 33 335,79, відповідно до яких відповідачем природний газ прийнято без будь-яких зауважень або претензій (а.с. 29-34).

Вказані Акти підписані уповноваженими особами, скріплені печатками підприємств з обох сторін та відповідно до п. 6.1 договору є підставою для остаточних розрахунків між сторонами по договору.

В порушення умов договору купівлі-продажу природного газу № 705/14-БО-13 від 10.12.2013, відповідач оплату за отриманий природний газ в повному обсязі не здійснив, внаслідок чого сума основної заборгованості відповідача за договором № 705/14-БО-13 від 10.12.2013 складає 0,03 грн., підтверджується наявними в матеріалах справи документами, є обґрунтованими, доведеними, відповідачем не заперечується та підлягає задоволенню.

Статтею 610 Цивільного кодексу України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно зі ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно з ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Статтею 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Судом встановлено, що правовідносини сторін виникли на підставі договору постачання природного газу № 705/14-БО-13 від 10.12.2013.

Відповідно до умов вказаного договору, АТ НАК Нафтогаз України є постачальником природного газу.

Згідно з п. 1.2. Договору в редакції додаткової угоди № 1 від 28.01.2014, відповідач використав природний газ виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами та організаціями, проте розрахунки здійснював несвоєчасно, проти чого відповідач не заперечує.

Перевіривши надані позивачем розрахунки пені, 3 % річних та інфляційних втрат за допомогою програми Законодавство та з урахуванням позиції відповідача, суд зазначає, що вказані розрахунки позивача є вірними.

Проте, приймаючи рішення, суд враховує, що з 30.11.2016 набрав чинності Закон України Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних, теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання та водовідведення за спожиті енергоносії (далі - Закон України № 1730-VIII).

В преамбулі Закону України № 1730-VIII зазначено, що цей Закон визначає комплекс організаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення. Доказів зворотнього позивачем суду не надано.

Відповідно до ст. 1 вказаного Закону заборгованістю, що підлягає врегулюванню відповідно до цього Закону, зокрема, є кредиторська заборгованість перед постачальником природного газу теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. Процедура врегулювання заборгованості - заходи, спрямовані на зменшення, списання та/або реструктуризацію заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиту електричну енергію шляхом проведення взаєморозрахунків, реструктуризації та списання заборгованості. Реєстр підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості - державна відкрита, загальнодоступна інформаційна система, що забезпечує збирання, накопичення, обробку, захист, облік та надання інформації про підприємства та організації, які є учасниками процедури врегулювання заборгованості відповідно до цього Закону.

Згідно зі статтею 2 вказаного Закону, дія цього Закону поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії.

Відповідно до ч. 3 ст. 7 Закону України № 1730-VIII на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

Таким чином, імперативною нормою ч. 3 ст. 7 Закону України № 1730-VIII встановлено заборону нарахування неустойки (штраф, пеня), інфляційних нарахувань та трьох відсотків річних з дня набрання чинності цим Законом на суму боргу, якщо його погашено до набрання цим Законом чинності.

Заборона нарахування пені, 3 % річних та втрат від інфляції за змістом ч. 3 ст. 7 вказаного Закону застосовується з дня набрання чинності цим Законом, тобто з 30.11.2016. Вказаною частиною 3 ст. 7 Закону № 1730-VIII не ставиться у залежність від будь-яких інших умов, зарахування окрім погашення заборгованості за отриманий природний газ до набрання чинності Законом та використання придбаного газу для виробництва в тому числі для теплової енергії. Виконання цієї норми також не потребує включення такого підприємства до Реєстру.

Згідно з розрахунку позивача, останні платежі в погашення заборгованості за договором № 705/14-БО-13 від 10.12.2013 відповідачем здійснені 05.02.2015 на суму 25 632,29 грн., 19.02.2015 на суму 183,53 грн. та 25.02.2015 на суму 7 519,93 грн.

Станом на 30.11.2016 - на дату набрання чинності Законом України №1730-VIII, заборгованість відповідача за використаний природний газ для виробництва теплової енергії складала 0,03 грн., а тому суд приходить до висновку, про необхідність здійснення розрахунку 3 % річних, пені та інфляційних витрат саме на залишок вказаної суми заборгованості.

Суд, здійснивши перерахунок пені, 3 % річних та інфляційних витрат за допомогою юридичної інформаційно-пошукової системи «Законодавство», приходить до висновку, що стягненню з відповідача підлягають 3 % річних за період з 01.12.2016 по 12.02.2019 у розмірі 0,02 грн., та інфляційні витрати за період з грудня 2016 по лютий 2019 у розмірі 0,01 грн., з відмовою у стягненні пені в сумі 1 006,43 грн., 3 % річних у сумі 103,12 грн. та інфляційних витрат у сумі 238,84 грн.

За приписами ст. ст. 13 та 74 Господарського процесуального кодексу України обов`язок доказування і подання доказів віднесено на сторони. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

У відповідності до ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно зі ст. 77 ГПК України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Статтею 78 ГПК України визначено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Статтею 86 ГПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Інші доводи сторін у відповідних частинах сум до уваги судом не приймаються в силу викладеного.

Відповідно до статті 129 ГПК України витрати по сплаті судового збору покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме на відповідача 0,08 грн.

Керуючись ст. ст. 86, 129, 233, 236 238, 240, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково

2. Стягнути з Державного підприємства Підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (№55) (70002, Запорізька область, м. Вільнянськ, вул. Металістів, буд. 1, ) на користь Акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України (01601, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, буд. 6, ) заборгованість за договором купівлі-продажу природного газу № 705/14-БО-13 від 10.12.2013, що утворилась внаслідок прострочення оплати основного зобов`язання у загальному розмірі 0 (нуль) грн. 06 коп., з яких: основна заборгованість у сумі 0 (нуль) грн. 03 коп., 3 % річних за період з 01.12.2016 по 12.02.2019 у розмірі 0 (нуль) грн. 02 коп., інфляційні втрати за період з грудня 2016 по лютий 2019 у розмірі 0 (нуль) грн. 01 коп. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 0 (нуль) грн. 08 коп. Видати наказ.

3. В іншій частині позову відмовити.

Повний текст рішення складено: 23.07.2019.

Суддя К.В. Проскуряков

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.