19.07.2019Справа № 910/4410/19
За позовомТовариство з обмеженою відповідальністю "Металургтранс";
ДоАкціонерного товариства "Українська залізниця";
Простягнення 45 636,22 грн.
без повідомлення (виклику) учасників справи.
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
У провадженні Господарського суду міста Києва знаходилася справа за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Металургтранс" № 910/4410/19 до Акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення 45 636,22 грн. збитків, які виникли у зв`язку з незбереженням вантажу при перевезенні.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 10.06.2019 позов задоволено повістю (спрощене позовне провадження).

09.07.2019 від позивача надійшло клопотання, яким суду подано докази понесення судових витрат з оплати професійної правничої допомоги адвоката у справі з посиланням на абз. 2 ч. 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України (виписка з банківського рахунку, платіжне доручення від 18.04.2019 № 9780 про оплату послуг з правничої допомоги).

Заявлення такого клопотання обумовлено тим, що при вирішенні спору по суті та винесенні рішення судом не було вирішено питання про покладення на відповідача судових витрат, оскільки на момент винесення рішення у справі матеріали справи не містили необхідного розрахунку і підтверджуючих документів. У рішенні від 10.06.2019 у справі № 910/4410/19 вказано, що питання розподілу судових витрат в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу може бути вирішено судом в порядку абз. 2 ч. 8 ст. 129, ст. 244 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ст. 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно з ч. 1 ст. 124 Господарського процесуального кодексу України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

До позовної заяви позивачем було приєднано попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат, до якого, поряд з витратами зі сплати судового збору, було віднесено 17 000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу. На підтвердження таких витрат позивач надав договір про надання правничої допомоги від 09.01.2018 № 09012018/МТ, укладений з Адвокатським об`єднанням "Сота", акт приймання-передавання наданих послуг від 05.04.2019 на суму 17 000,00 грн., додаткову угоду від 25.03.2019 до договору про надання правничої допомоги, рахунок-фактуру від 05.04.2019 № 050419 на суму 17 000,00 грн.

Статтею 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

З аналізу наведеної норми законодавства слідує, що витрати на правничу допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правничу допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Таким чином, якщо стороною не буде документально доведено, що нею понесені витрати на правничу допомогу, а саме: не надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для стягнення таких витрат.

За приписами ст. 129 Господарського процесуального кодексу України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача. Розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Розглядаючи клопотання відповідача, суд зазначає, що дійсно, при зверненні до суду позивач зазначив, що планує понести витрати на оплату професійної правничої допомоги та надав відповідні документи, які суду видалися недостатніми для вирішення по суті питання про розподіл судових витрат при постановленні рішення у справі.

Судом встановлено, що зі зверненням про розподіл витрат на професійну правничу допомогу позивач звернувся до суду 09.07.2019, а тому строк, визначений у ч. 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України відповідачем пропущений не був.

Відповідно до ст. 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у п. 95 рішення у справі "Баришевський проти України" від 26.02.2015, п.п. 34-36 рішення у справі "Гімайдуліна і інших проти України" від 10.12.2009, п. 80 рішення у справі "Двойних проти України" від 12.10.2006, п. 88 рішення у справі "Меріт проти України" від 30.03.2004 заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Так, у визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема, але не виключно: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо.

Згідно з п. 3.1.4 договору від 09.01.2018 адвокатське об`єднання прийняло на себе зобов`язання надавати на вимогу клієнта звіти про виконання договору, підтверджені документами фінансового та іншого характеру.

У п. п. 4.4 цього ж договору було погоджено, що після отримання клієнтом результатів надання об`єднанням юридичних послуг та їх оплати сторони складають про це двосторонній акт приймання-передавання наданих послуг у двох примірниках, по одному для кожної сторони. Акт приймання-передавання наданих послуг підписується об`єднанням та направляється клієнту протягом 5 (п`яти) робочих днів з моменту оплати клієнтом наданих об`єднанням послуг за цим договором. Для цілей цього договору сторони домовились, що у випадку не підписання клієнтом акту приймання-передавання наданих послуг протягом 10 (десяти) календарних днів з дня надсилання (передання) цього акту, такий акт вважається підписаним з боку клієнта.

Акт приймання-передачі послуг та докази їх оплати до матеріалів справи позивачем було приєднано.

Розподіляючи витрати, понесені відповідачем на професійну правничу допомогу, суд враховує, що подані документи не є безумовною підставою для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з позивача, адже цей розмір має бути не лише доведений, документально обґрунтований, а й відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.

Дослідивши опис наданих послуг, приймаючи до уваги рівень складності юридичної кваліфікації правовідносин у справі, обсяг та обґрунтованість підготовлених та поданих до суду адвокатом документів, їх значення для спору, відповідність запропонованої адвокатом правової позиці правовим висновкам суду, відображеним у рішенні, суд дійшов до висновку, що заявлений до стягнення розмір витрат на професійну правничу допомогу не є співмірним із складністю справи та наданими адвокатом послугами, а тому суд вважає за належне зменшити таку суму та стягнути з відповідача на користь позивача 8 000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Згідно зі ст. 244 Господарського процесуального кодексу України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо:

1) стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення;

2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що потрібно виконати;

3) судом не вирішено питання про судові витрати.

Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення.

У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання.

Оскільки не встановив необхідності у виклику в засідання представників сторін для вирішення заявленого процесуального питання, постановлення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат здійснюється без виклику (повідомлення) учасників справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 233 Господарського процесуального кодексу України суд може вирішити питання розподілу судових витрат у додатковому рішенні після ухвалення рішення за результатами розгляду справи по суті.

Отже, вимога позивача про компенсацію здійснених останнім витрат на професійну правничу допомогу підлягає частковому задоволенню шляхом постановлення додаткового судового рішення.

Керуючись ст.ст. 73-80, 123-129, 233, 244, 236-241, 252, 256 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Звернення Товариства з обмеженою відповідальністю "Металургтранс" задовольнити частково.

2. Стягнути з Акціонерного товариства "Українська залізниця" (03680 м. Київ, вул. Тверська, 5, ідентифікаційний код 40075815) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Металургтранс" (49000, м. Дніпро, пл. Героїв Майдану, 1, ідентифікаційний код 33074226) 8 000 (вісім тисяч) грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Додаткове судове рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги додаткове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга відповідно до п. 17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України подається до Північного апеляційного господарського суду через Господарський суд міста Києва протягом 20 (двадцяти) днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя О.В. Мандриченко