ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.08.2019 року м.Дніпро Справа № 908/2741/18

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Іванова О.Г. (доповідач),

суддів: Дарміна М.О., Березкіної О.В.

розглянувши в порядку письмового провадження без виклику (повідомлення) сторін апеляційну скаргу Державної Азовської морської екологічної інспекції на рішення Господарського суду Запорізької області від 24.04.2019, ухвалене суддею Федоровою О.В., повний текст якого підписаний 06.05.2019 у справі №908/2741/18

за позовом Державної Азовської морської екологічної інспекції, Херсонська область, м. Генічеськ

до Приватного акціонерного товариства "Бердянський завод підйомно-транспортного обладнання", Запорізька область, м. Бердянськ

про стягнення збитків, заподіяних державі в результаті наднормативних викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду Запорізької області звернулась Державна Азовська морська екологічна інспекція з позовною заявою до Приватного акціонерного товариства "Бердянський завод підйомно-транспортного обладнання" про стягнення збитків, заподіяних державі в результаті наднормативних викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря, в розмірі 92675,16 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані експлуатацію відповідачем обладнання, що має викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря, без відповідно дозволу в період з 05.08.2013 по 30.11.2014, внаслідок чого державі спричинена шкода в розмірі 92675,16 грн.

Рішенням Господарського суду Запорізької області від 24.04.2019 у справі №908/2741/18 в задоволенні позову відмовлено у повному обсязі.

Не погодившись із прийнятим рішенням місцевого господарського суду, Державна Азовська морська екологічна інспекція звернулася до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, з посиланням на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування всіх обставин справи, просить скасувати рішення Господарського суду Запорізької області від 24.04.2019 року, ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

При цьому, скаржник в апеляційній скарзі посилається на те, що суд не взяв до уваги, що факт протиправної поведінки відповідача повністю підтверджений матеріалами справи, зокрема, екологічною інспекцією виявлено, встановлено та зафіксовано порушення підприємством вимог природоохоронного законодавства, відповідно до якого, спеціалістами ДАМЕІ були розраховані збитки, завдані державі внаслідок викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря без відповідного дозволу.

З приводу твердження суду про те, що позивач не надав пояснень та документів до розрахунку, скаржник зауважує, що не мав можливості забезпечити явку представника в судове засідання під час розгляду справи. Вказує, що з довідки від 01.02.2018 року № 101 про час роботи джерел викидів, яка наявна у справі, чітко відомі часи роботи цих джерел; Відповідачем, в свою чергу, у судовому засіданні суду першої інстанції надано не достовірну інформацію, про те що Інспекцією не враховано при розрахунку збитків повідомлення підприємства, про те, що джерело №307 було законсервовано та викидів забруднюючих речовин не відбувалося, оскільки при проведенні розрахунку Інспекцією, зазначений лист підприємства був врахований, години роботи від Джерела № 307 не брались до уваги, що підтверджується розрахунком та додатками до апеляційної скарги.

Скаржник категорично не погоджується з тим, що на момент подачі позову, були відсутні правові підстави для здійснення розрахунку збитків згідно Методики розрахунку розмірів відшкодування збитків, які заподіяні державі в результаті наднормативних викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря, затвердженої наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 10.12.2008 №639, оскільки даний Наказ, яким затверджена методика було скасовано рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 02.08.2018 у справі №826/3820/18 та Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 10.12.2018 у справі №826/3820/18 вказане рішення адміністративного суду залишено без змін. Вважає, що правомірно та вчасно розрахував збитки, які були нанесені державі, внаслідок порушення вимог природоохоронного законодавства відповідачем. Зауважує, що збитки, були розраховані на підставі звітів про інвентаризацію джерел викиду (затверджену підписом та печаткою гендиректора підприємства 26.05.2008) та довідки про часи роботи джерел (отриманою Інспекцією 01.02.2018), тобто задовго до прийняття рішення Окружного адміністративного суду міста Києва про скасування Методики. Вказане підтверджується претензією позивача від 27.02.2018 №16/3-306/18 з доданим до неї розрахунком, які були направлені до підприємства відповідача для добровільного відшкодування збитків у сумі 92675,16 грн. При цьому факт отримання претензії з розрахунком у лютому 2018 року відповідачем, підтверджується відзивом останнього, який знаходиться у матеріалах судової справи.

Крім того, вказує, що на час подання апеляційної скарги, на офіційному сайті Верховної ради України https://zakon.rada.gov.ua/laws/show/z0048-09, Наказ Мінприроди №639 від 10.12.2008 (в редакції 21.02.2017) вказаний як "чинний", отже, Інспекція має розраховувати збитки, завдані суб"єктами господарювання внаслідок порушень природоохоронного законодавства, з її урахуванням.

Скаржник вважає абсолютно доведеним факт порушення підприємством відповідача, вимог Закону; зазначає, що судом першої інстанції також підтверджений і факт протиправної поведінки відповідача та спричинення ним шкоди. Зазначає, що відповідачем, в свою чергу, не надано жодного доказу відсутності вини в завданні шкоди, завданої його підприємством.

Приватне акціонерне товариство "Бердянський завод підйомно-транспортного обладнання", Запорізька область, м. Бердянськ відзив на апеляційну скаргу не надало. Правом, передбаченим ст.263 ГПК України, не скористалось; про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою позивача повідомлене належним чином, що підтверджується поштовим повідомленням про вручення ухвали суду апеляційної інстанції (а.с.179).

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 13.06.2019 (у складі колегії суддів: головуючий, доповідач Іванов О.Г., Антонік С.Г., Дармін М.О.) скаржнику відновлено строк на подання апеляційної скарги; відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою позивача на рішення Господарського суду Запорізької області від 24.04.2019 року у цій справі; з урахуванням ціни спору та положень ч.5 ст.12, ч.10 ст.270 ГПК України, справу вирішено розглядати в порядку письмового провадження, без повідомлення (виклику) сторін.

02.08.2019 року розпорядженням керівника апарату суду відповідно до пункту 2.4.6 Засад використання автоматизованої систему документообігу суду призначено повторний автоматизований розподіл справи №908/2741/18 у зв`язку з відпусткою суддів Антоніка С.Г.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.08.2019, справу №908/2741/18 передано колегії суддів у складі: Іванов О.Г. (головуючий, доповідач), Дармін М.О., Березкіна О.В.

Ухвалою від 02.08.2019 справу № 908/2741/18 прийнято до свого провадження вказаною колегією суддів.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом першої інстанції та судом апеляційної інстанції встановлені наступні неоспорені обставини справи.

Відповідно до ст. 20-2 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища", ст. 5 Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності", наказу від 27.02.2017 №44, на підставі направлення від 27.02.2017 №81 на проведення планової перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства позивачем було проведено планову перевірку додержання вимог природоохоронного законодавства Приватним акціонерним товариством "Бердянський завод підйомно-транспортного обладнання" (відповідач).

Перевірка проведена в період з 01.03.2017 по 10.03.2017. Результати перевірки оформлені актом №9 перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства в галузі охорони атмосферного повітря, водних і земельних ресурсів щодо поводження з відходами та небезпечними хімічними речовинами.

Перевіркою встановлено, що господарську діяльність відповідач здійснює на підставі дозволів на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря №-63 від 01.12.2014, №-64 від 01.12.2014, виданих Департаментом екології та природних ресурсів Запорізької ОДА. Термін дії дозволів необмежений. Термін дії попередніх дозволів на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря закінчився 04.08.2013. Таким чином, починаючи з 05.08.2013 по 30.11.2014 допускалась експлуатація обладнання підприємства, що має викиди, без відповідного дозволу на викиди.

За наслідками перевірки відповідачу видано припис до акту №9 від 01.03-10.03.2017 про усунення виявлених недоліків з вимогами надати до ДАМЕІ копії звіту про інвентаризації викидів та завірені належним чином копії звітів за формою 2ТП-повітря за 2013-2014 роки.

06.03.2017 державним інспектором з охорони навколишнього природного середовища Азовського моря складено протокол про адміністративне правопорушення №012272 щодо в.о. генерального директора приватного акціонерного товариства "Бердянський завод підйомно-транспортного обладнання" ОСОБА_1 про порушення ст. 20-2 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища", ст. 11 Закону України "Про охорону атмосферного повітря", а саме: не надання звіту про інвентаризацію викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря та звітів за формою 2ТП-повітря за 2013-2014 роки, допущення викидів в атмосферне повітря за відсутності дозволів на викиди в період з 05.08.2013 по 30.11.2014.

За виявлене порушення постановою державного інспектора з охорони навколишнього природного середовища Азовського моря від 06.03.2017 №6/012272 накладено на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 170,00 грн.

Даний штраф сплачено ОСОБА_1 , що підтверджується квитанцією від 21.04.2017 №0.0.750778220.2.

На підставі довідки відповідача № 101 від 01.02.2018 щодо часу роботи джерел викидів та Методики розрахунку розмірів відшкодування збитків, які заподіяні державі в результаті наднормативних викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря, затвердженої наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 10.12.2008 №639, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 21.01.2009 за № 48/16064, позивач розрахував збитки, завдані державі внаслідок виявленого правопорушення за період з 05.08.2013 по 30.11.2014 в розмірі 92675,16 грн., та 27.02.2018 листом № 16/3-306/18 звернувся до відповідача з претензією на вище вказану суму.

Несплата відповідачем в добровільному порядку збитків, заподіяних державі в результаті наднормативних викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря, в розмірі 92675,16 грн і стали підставою звернення позивача з відповідним позовом до господарського суду.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що протиправна поведінка відповідача, яка полягає у здійсненні викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря в період з 05.08.2013 по 30.11.2014, без дозволу на викид забруднюючих речовин, мала місце та підтверджується постановою державного інспектора з охорони навколишнього природного середовища Азовського моря від 06.03.2017 №6/012272 про накладення на керівника відповідача адміністративного стягнення, яка не оскаржена та за якою сплачений штраф відповідачем, що суд визнав преюдиціальними фактами в розумінні ч.6 ст.75 ГПК України, які не потребують доведення у цій справі. Тобто, факт спричинення збитків та винна поведінка відповідача у цій справі підтверджені, втім, розрахунок збитків є недоведеним і неправомірним, з огляду на скасування наказу Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 10.12.2008 №639, яким затверджена Методика розрахунку, рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 02.08.2018 у справі №826/3820/18 та залишення цього рішення без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 10.12.2018 у справі №826/3820/18. Отже, за висновками суду на момент подачі позову в даній справі (14.12.2018 - згідно календарного штемпелю поштової установи на конверті, в якому надійшла позовна заява) був скасований наказ, на підставі якого позивач здійснив розрахунок збитків (10.12.2018 набрало законної сили рішення адміністративного суду у справі №826/3820/18 про скасування цього наказу).

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з наступних мотивів.

Згідно з ч. 1 ст. 28 Закону України від 16.10.1992 № 2707-XII "Про охорону атмосферного повітря" державний контроль у галузі охорони атмосферного повітря здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів, а на території Автономної Республіки Крим - органом виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань екології та природних ресурсів, а також іншими органами виконавчої влади.

За приписами ч.1 ст.20-2 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" до компетенції центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів, у сфері охорони навколишнього природного середовища належить, зокрема, організація і здійснення у межах компетенції державного нагляду (контролю) за додержанням центральними органами виконавчої влади та їх територіальними органами, місцевими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування в частині здійснення делегованих їм повноважень органів виконавчої влади, підприємствами, установами та організаціями незалежно від форми власності та господарювання, громадянами України, іноземцями та особами без громадянства, а також юридичними особами - нерезидентами вимог законодавства.

Відповідно до ст. 34 вказаного Закону завдання контролю у галузі охорони навколишнього природного середовища полягають у забезпеченні додержання вимог законодавства про охорону навколишнього природного середовища всіма державними органами, підприємствами, установами та організаціями, незалежно від форм власності і підпорядкування, а також громадянами.

Державна Азовська морська екологічна інспекція (позивач) відповідно до пункту 1, підпункту "г" пункту 4.2, пункту 4.3 Положення про неї, затвердженого наказом Державної екологічної інспекції України від 12.12.2011 №136, зареєстрованого 26.12.2011, є територіальним органом Державної екологічної інспекції України та відповідно до покладених на неї завдань здійснює державний нагляд (контроль) за додержанням вимог законодавства про охорону атмосферного повітря щодо наявності та додержання дозволів на викиди забруднюючих речовин, додержання нормативів у галузі охорони атмосферного повітря, складає протоколи про адміністративні правопорушення та розглядає справи про адміністративні правопорушення, накладає адміністративні стягнення у випадках, передбачених законом.

Згідно ч. 6 ст. 7 Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" за результатами здійснення планового або позапланового заходу посадова особа органу державного нагляду (контролю) складає акт, який повинен містити такі відомості: дату складення акта; тип заходу (плановий або позаплановий); форма заходу (перевірка, ревізія, обстеження, огляд тощо); предмет державного нагляду (контролю); найменування органу державного нагляду (контролю), а також посаду, прізвище, ім`я та по батькові посадової особи, яка здійснила захід; найменування юридичної особи або прізвище, ім`я та по батькові фізичної особи - підприємця, щодо діяльності яких здійснювався захід.

Посадова особа органу державного нагляду (контролю) зазначає в акті стан виконання вимог законодавства суб`єктом господарювання, а в разі невиконання - детальний опис виявленого порушення з посиланням на відповідну вимогу законодавства.

В ч. 7 вказаної статті визначено, що на підставі акта, складеного за результатами здійснення заходу, в ході якого виявлено порушення вимог законодавства, орган державного нагляду (контролю) за наявності підстав для повного або часткового зупинення виробництва (виготовлення), реалізації продукції, виконання робіт, надання послуг звертається у порядку та строки, встановлені законом, з відповідним позовом до адміністративного суду. У разі необхідності вжиття інших заходів реагування орган державного нагляду (контролю) протягом п`яти робочих днів з дня завершення здійснення заходу державного нагляду (контролю) складає припис, розпорядження, інший розпорядчий документ щодо усунення порушень, виявлених під час здійснення заходу.

Відповідно до ч. ч. 1, 5, 6 ст. 11 Закону України від 16.10.1992 № 2707-XII Про охорону атмосферного повітря для забезпечення екологічної безпеки, створення сприятливого середовища життєдіяльності, запобігання шкідливому впливу атмосферного повітря на здоров`я людей та навколишнє природне середовище здійснюється регулювання викидів найбільш поширених і небезпечних забруднюючих речовин, перелік яких встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами можуть здійснюватися після отримання дозволу, виданого суб`єкту господарювання, об`єкт якого належить до другої або третьої групи, обласними, Київською, Севастопольською міськими державними адміністраціями, органом виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань охорони навколишнього природного середовища за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері санітарного та епідемічного благополуччя населення.

Викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами можуть здійснюватися на підставі дозволу, виданого суб`єкту господарювання, об`єкт якого належить до першої групи, суб`єкту господарювання, об`єкт якого знаходиться на території зони відчуження, зони безумовного (обов`язкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони навколишнього природного середовища, за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері санітарного та епідемічного благополуччя населення.

За приписами ч. 1 ст. 10 Закону України від 16.10.1992 № 2707-XII "Про охорону атмосферного повітря" підприємства, установи, організації та громадяни - суб`єкти підприємницької діяльності, що здійснюють викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря та діяльність яких пов`язана з впливом фізичних та біологічних факторів на його стан, зобов`язані здійснювати організаційно-господарські, технічні та інші заходи щодо забезпечення виконання вимог, передбачених стандартами та нормативами екологічної безпеки у галузі охорони атмосферного повітря, дозволами на викиди забруднюючих речовин тощо; вживати заходів щодо зменшення обсягів викидів забруднюючих речовин і зменшення впливу фізичних факторів; забезпечувати безперебійну ефективну роботу і підтримання у справному стані споруд, устаткування та апаратури для очищення викидів і зменшення рівнів впливу фізичних та біологічних факторів; здійснювати контроль за обсягом і складом забруднюючих речовин, що викидаються в атмосферне повітря, і рівнями фізичного впливу та вести їх постійний облік.

Згідно з ч. 1 ст. 33 Закону України від 16.10.1992 № 2707-XII "Про охорону атмосферного повітря" відповідальність за порушення законодавства в галузі охорони атмосферного повітря несуть особи, винні, зокрема, у викидах забруднюючих речовин в атмосферне повітря без дозволу спеціально уповноважених на те органів виконавчої влади відповідно до закону.

Статтею 68 Закону України від 25.06.1991 № 1264-XII "Про охорону навколишнього природного середовища" встановлено, що порушення законодавства України про охорону навколишнього природного середовища тягне за собою встановлену цим Законом та іншим законодавством України дисциплінарну, адміністративну, цивільну і кримінальну відповідальність.

Статтею 34 Закону України від 16.10.1992 № 2707-XII "Про охорону атмосферного повітря" встановлено, що шкода, завдана порушенням законодавства про охорону атмосферного повітря, підлягає відшкодуванню у порядку та розмірах, встановлених законом.

Згідно з ч. 1 ст. 69 Закону України від 25.06.1991 № 1264-XII "Про охорону навколишнього природного середовища" шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, підлягає компенсації в повному обсязі.

З огляду на викладені норми права, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність повноважень у позивача на здійснення перевірок у сфері додержання вимог природоохоронного законодавства, зокрема, законодавства про охорону атмосферного повітря, складання актів та пред`явлення претензій і позовів до суб`єктів, що вчинили порушення у вказаних правовідносинах.

Згідно ст. 11 Цивільного кодексу (ЦК) України підставою виникнення цивільних прав та обов`язків, є, зокрема, завдання майнової (матеріальної) шкоди іншій особі.

Приписами ст. 16 ЦК України встановлено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків (шкоди).

Позивачем заявлено позов про стягнення збитків заподіяних державі в результаті наднормативних викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря; нормативно-правовим обґрунтуванням позову вказані ст.1166 Цивільного кодексу України, норми Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища".

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду визначені статтею 1166 Цивільного кодексу України.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Відповідно до п.3.6 Методики розрахунку розмірів відшкодування збитків, які заподіяні державі в результаті наднормативних викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря, затвердженої наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 10.12.2008 №639, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 21.01.2009 за №48/16064, розрахунок маси наднормативного викиду забруднюючої

речовини в атмосферне повітря від джерела викиду, який

здійснюється без дозволу на викиди забруднюючих речовин в

атмосферне повітря стаціонарними джерелами, здійснюється за:

- характеристиками джерела викиду (джерела утворення), зафіксованими у відповідній документації суб`єкта господарювання (Звіт по інвентаризації викидів забруднюючих речовин, технологічні регламенти виробництва, режимні карти роботи паливовикористовувального обладнання, питомі викиди (показники

емісії));

- даними державних статистичних спостережень з охорони атмосферного повітря за формою N 2-ТП (повітря);

- результатами інструментально-лабораторних вимірювань;

- методиками для розрахунків маси викидів забруднюючих речовин за час роботи джерела без дозволу на викиди.

За змістом ч. 1-3 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Вищенаведена норма закону кореспондується із приписами ст. 224 ГК України, якою закріплено, що учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Суд зазначає, що для застосування такого виду господарської санкції, як відшкодування збитків, необхідна наявність всіх елементів складу правопорушення, а саме: протиправної поведінки, шкідливий результат такої поведінки (збитків), причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та завданими збитками, вини правопорушника.

Матеріалами справи встановлено, що в період з 05.08.2013 по 30.11.2014 підприємством відповідача допускалась експлуатація обладнання підприємства, що має викиди, без відповідного дозволу на викиди, що є порушенням норм природоохоронного законодавства. Вказане зафіксовано в акті планової перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства в галузі охорони атмосферного повітря, водних і земельних ресурсів щодо поводження з відходами та небезпечними хімічними речовинами № 9 від 01.03.-10.03.2017 (а.с.25-30). Зазначений акт підписано відповідачем без будь-яких зауважень.

Позивачем складено відповідачу припис до акту № 9 від 01.03.-10.03.2017, у якому зобов"язано відповідача, зокрема, надати до Інспекції копії звіту про інвентаризацію викидів та завірені належним чином копії звітів за формою 2ТП-повітря за 2013-2014 роки (а.с.31).

Також відносно керівника підприємства відповідача позивачем складений протокол про адміністративне правопорушення № 012272 від 06.03.2017, яким встановлено порушення відповідачем вимог ст.20-2 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" та ст.11 Закону України "Про охорону атмосферного повітря", зокрема, здійснення викидів в атмосферне повітря без спеціальних дозволів у період з 05.08.2013 по 30.11.2014, ненадання на вимогу Інспекції звітів по викидам (а.с.32). У вказаному протоколі засвідчено, що в.о. керівника підприємства ОСОБА_1 із вказаними порушеннями згоден.

Постановою державного інспектора з охорони навколишнього природного середовища про накладення адміністративного стягнення № 6/012272 від 06.03.2017 в.о. керівника підприємства відповідача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст.91-4, ч.1 ст.78 КУпАП та на останнього накладений штраф у розмірі 170 грн. (а.с.33). Дана постанова набрала чинності 16.03.2017.

Відповідач вказану постанову не оскаржив у встановленому законом порядку, квитанцією від 21.04.2017 №0.0.750778220.2 сплатив суму накладеного штрафу (а.с.34).

Таким чином, факт порушення відповідачем природоохоронного законодавства, зокрема, здійснення викидів в атмосферне повітря без спеціальних дозволів доведено матеріалами справи, як і доведена наявність винних дій відповідача у вчиненому порушенні.

Колегія суддів не погоджується із висновком господарського суду про те, що постанова державного інспектора про накладення адміністративного стягнення є преюдиціальним фактом та відповідно до ч.6 ст.75 ҐГПК України звільняє сторони від доказування у цій справі, зокрема, доводить факт вчинення відповідачем правопорушення, за яке позивачем розраховано збитки, та вину відповідача у вчиненні цього правопорушення,

Так, за приписами ч. 6 ст. 75 ГПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для господарського суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Таким чином, тільки постанова суду в адміністративній справі мала б наслідком врахування їх у цій справі, як преюдиціального факту щодо встановлення факту чи мали місце певні дії (бездіяльність) та чи вчинені вони певною особою.

В даному випадку, постанова державного інспектора екологічної інспекції є одним із письмових доказів у справі, який оцінюється на рівні з іншими письмовими доказами. Отже, факт вчинення відповідачем правопорушення, за яке позивачем розраховано збитки, та вина відповідача у вчиненні цього правопорушення, підлягають встановленню на підставі наявних у справі доказах.

Як вже зазначалось вище, факт порушення відповідачем природоохоронного законодавства мав місце та встановлений матеріалами справи, як і протиправна поведінка відповідача; відсутність своєї вини у вчиненні протиправних дій відповідач у справі не довів жодним доказом.

Стосовно заявленого розміру збитків, колегія суддів зазначає наступне.

Розмір збитків розрахований позивачем згідно п.3.6 Методики розрахунку розмірів відшкодування збитків, які заподіяні державі в результаті наднормативних викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря, затвердженої наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 10.12.2008 №639, на підставі Звіту про інвентаризацію викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря ПрАТ "Бердянський завод підйомно-транспортного обладнання" та довідок про час роботи джерел викидів забруднюючих речовин за період з 05.08.2013 по 30.11.2014 щодо джерел викидів №№ 301 310, наданих відповідачем (довідка № 101 від 01.02.2018 а.с.90).

При цьому судом першої інстанції вірно встановлено, що вихідні дані щодо часу роботи обладнання, які були застосовані позивачем при розрахунку розміру збитків, відповідають відомостям, зазначеним у цій довідці, а у формулі розрахунку збитків по джерелу викидів №302 помилково зазначено час роботи обладнання 1970 годин, оскільки фактично результат підрахунку визначений, виходячи з часу роботи 1870 годин, як зазначено у довідці. Тобто позивачем допущена описку, яка не вплинула на результат підрахунку.

Доводи відповідача про неправомірне неврахування позивачем актів про консервацію обладнання відповідача (датованих 19.07.2013 у кількості 9 шт.), суд першої інстанції підставно відхилив, оскільки позивач не надав доказів надсилання або вручення позивачу цих актів для врахування при розрахунку. При цьому, наданий відповідачем суду лист №118 від 27.03.2018, адресований позивачу, в якості доказу повідомлення позивача про зміну вихідних даних для розрахунку, також обґрунтовано не взятий до уваги, оскільки в додатку до цього листа зазначено про надання копії акту про консервацію обладнання по КПУ-1 від 01.06.2014, який відсутній в матеріалах справи, а доказів своєчасного надсилання або вручення позивачу актів консервації обладнання від 29.07.2013 не надано. Отже, відповідач не довів, що надав позивачу інші вихідні дані для розрахунку збитків, аніж ті, що були застосовані позивачем (за довідкою № 101 від 01.02.2018).

Таким чином, розмір збитків у розрахунку визначений позивачем вірно.

Втім, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції, що вказаний розрахунок є недоведеним та неправомірним, з огляду на скасування Окружним адміністративним судом міста Києва Наказу Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 10.12.2008 №639, яким затверджена Методика розрахунку, враховуючи наступне.

Згідно зі ст.5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Позицію щодо незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів неодноразово висловлював Конституційний Суд України. Зокрема, у рішеннях від 13 травня 1997 року № 1-зп, від 9 лютого 1999 року № 1-рп/99, від 5 квітня 2001 року № 3-рп/2001, від 13 березня 2012 року № 6-рп/2012 Конституційний Суду України зазначив, що закони та інші нормативно-правові акти поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності; дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється із втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце; дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом.

За приписами ч.2 ст.265 Кодексу адміністративного судочинства України нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 02.08.2018 у справі №826/382/18, яким скасовано Наказ Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 10.12.2008 №639, яким затверджено Методику розрахунку збитків, набрало законної сили 10.12.2018 відповідно до постанови Шостого апеляційного адміністративного суду у цій же справі. Отже, саме з 10.12.2018, до правовідносин, що виникли після цієї дати, використовувати Методику для розрахунку збитків неправомірно.

Однак, колегія суддів зазначає, що позивачем здійснено розрахунок збитків та надіслано його відповідачу з претензією від 27.02.2018, за наслідками перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства відповідачем, яка відбулась у період з 01.03.2017 по 10.03.2017, якою встановлений факт порушення відповідачем вимог природоохоронного законодавства у 2013-2014 роках. У зазначений час вищевказана Методика була чинна, отже, позивачем обґрунтовано здійснений розрахунок збитків на її підставі, тобто до відносин, що виникли у певний час застосовано чинний на той момент нормативно-правовий акт. Сам по собі факт звернення позивача з позовом 14.12.2018, після набрання законної сили рішенням адміністративного суду про скасування Методики, на підставі якої здійснений розрахунок у лютому 2018 року, не робить його неправомірним та недоведеним, як-то зазначив суд першої інстанції.

При цьому суд першої інстанції не взяв до уваги, що до правовідносин сторін застосовуються ті норми права, які були чинні на момент існування правовідносин між сторонами.

З огляду на викладене, висновок господарського суду щодо відмови в позові є передчасним, таким, що здійснений за неповного з"ясування обставин справи та неправильним застосуванням норм матеріального права, що має наслідком скасування рішення, прийняття нового рішення у справі про задоволення позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження під час перевірки рішення в апеляційному порядку, в зв"язку з чим її слід задовольнити.

Зважаючи на задоволення апеляційної скарги, судові витрати, понесені у зв`язку із апеляційним оскарженням, згідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на відповідача.

Оскільки загальна ціна позову становить 92 675,16 грн., тобто не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то відповідно до п. 1 ч. 5 ст. 12 ГПК України дана справа відноситься до категорії малозначних справ, у зв`язку з чим відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України судові рішення у даній справі не підлягають касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 269, 275, 277, 282-284 ГПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державної Азовської морської екологічної інспекції на рішення Господарського суду Запорізької області від 24.04.2019 року у справі № 908/2741/18 - задовольнити.

Рішення господарського суду Запорізької області від 24.04.2018 року у справі №908/2741/18 - скасувати.

Прийняти у справі нове рішення, яким позовні вимоги Державної Азовської морської екологічної інспекції, Херсонська область, м. Генічеськ до Приватного акціонерного товариства "Бердянський завод підйомно-транспортного обладнання", Запорізька область, м. Бердянськ про стягнення збитків, заподіяних державі в результаті наднормативних викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря у розмірі 92 675,16 грн задовольнити у повному обсязі.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Бердянський завод підйомно транспортного обладнання", Запорізька область, м. Бердянськ збитків, заподіяних державі в результаті наднормативних викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря:

- до Спеціального фонду державного бюджету України 27 802,55 грн.;

- до фонду охорони навколишнього природного середовища Запорізької обласної ради 18535,03 грн;

- до фонду охорони навколишнього природного середовища Бердянської міської ради 46 337,58 грн (на р/р 8011, МФО 899998, , код платежу 24062100).

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Бердянський завод підйомно-транспортного обладнання", Запорізька область, м. Бердянськ на користь Державної Азовської морської екологічної інспекції, Херсонська область, м. Генічеськ (на р/р 1132, МФО 820172, , банк отримувача ДКСУ м.Київ) 1762,00 грн. судового збору.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Бердянський завод підйомно-транспортного обладнання", Запорізька область, м. Бердянськ на користь Державної Азовської морської екологічної інспекції, Херсонська область, м. Генічеськ (на р/р 1132, МФО 820172, , банк отримувача ДКСУ м.Київ) 2643,00 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.

Видачу відповідних наказів, з урахуванням необхідних реквізитів та стягувачів доручити Господарському суду Запорізької області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду лише у випадках, передбачених пунктом 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України, протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення .

Повний текст постанови виготовлено та підписано 02.08.2019 року.

Головуючий суддя О.Г. Іванов

Суддя О.В. Березкіна

Суддя М.О. Дармін