ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" липня 2019 р. Справа№ 910/7023/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Пономаренка Є.Ю.

суддів: Руденко М.А.

Дідиченко М.А.

при секретарі судового засідання Мовчан А.Б.,

за участю представників:

від позивача - представник не прибув;

від відповідача - представник не прибув,

розглянувши апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "Укрнафта" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 03.06.2019 про відмову у відкритті провадження у справі №910/7023/19 (суддя Кирилюк Т.Ю.) за позовом публічного акціонерного товариства "Укрнафта" до Головного управління державної казначейської служби України у місті Києві про визнання незаконною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії.

встановив наступне.

Публічне акціонерне товариство "Укрнафта" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Головного управління державної казначейської служби України у місті Києві про визнання незаконною бездіяльності щодо невиконання вимоги державного виконавця Печерського районного відділу Державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві № 6365/10 від 26.11.2018 і ухвали Господарського суду міста Києва від 02.11.2018 у справі № 910/15376/15 та про зобов`язання виконати вимогу державного виконавця Печерського районного відділу Державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві № 6365/10 від 26.11.2018 і ухвалу Господарського суду міста Києва від 02.11.2018.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.06.2019 відмовлено у відкритті провадження у справі №910/7023/19 на підставі п. 1 ч. 1 ст. 175 Господарського процесуального кодексу України (заява не підлягає розгляду за правилами господарського судочинства).

Приймаючи вказану ухвалу місцевий господарський суд виходив з того, що спірні правовідносини мають публічно - правовий характер і не можуть бути розглянуті за правилами господарського судочинства.

Не погодившись з прийнятою ухвалою, позивач звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу Господарського суду міста Києва від 03.06.2019 у справі №910/7023/19 скасувати та передати справу на розгляд до суду першої інстанції.

Апеляційна скарга мотивована тим, що у спірних правовідносинах відповідач не здійснює владні управлінські функції, а тому відповідно даний спір не підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства.

Сторони не скористалися правом на участь своїх представників в судовому засіданні, хоча про дату, час та місце судового засідання були повідомлені належним чином.

Відповідно до частин 3, 7 ст. 120 Господарського процесуального кодексу України виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень. Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Отже, у разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою, тобто повідомленою суду стороною, і повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії.

Сам лише факт не отримання скаржником кореспонденції, якою суд, з додержанням вимог процесуального закону, надсилав ухвалу за належною адресою та яка повернулася в суд у зв`язку з її неотриманням адресатом, вказує на суб`єктивну поведінку сторони щодо отримання кореспонденції, яка надходила на його адресу.

Також колегія суддів, вважає за необхідне зазначити, що відносини щодо забезпечення доступу до судових рішень (рішень, судових наказів, постанов, вироків, ухвал), ухвалених судами загальної юрисдикції, та ведення Єдиного державного реєстру судових рішень регулюються Законом України "Про доступ до судових рішень" статтями 2, 4 якого встановлено, що кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом. Це право забезпечується офіційним оприлюдненням судових рішень на офіційному веб-порталі судової влади України в порядку, встановленому цим Законом. Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України. Причому, згідно з ст. 11 цього Закону, не пізніше 01.06.2006 року забезпечено постійне внесення до Єдиного державного реєстру судових рішень електронних копій судових рішень Верховного Суду України, вищих спеціалізованих судів, апеляційних та місцевих адміністративних судів, апеляційних та місцевих господарських судів, апеляційних загальних судів, а внесення судових рішень місцевих загальних судів - не пізніше 1 січня 2007 року.

Позивача не було позбавлено об`єктивної можливості дізнатися про рух поданої ним апеляційної скарги, користуючись засобами поштового зв`язку, відкритим безоплатним цілодобовим доступом до Єдиного державного реєстру судових рішень тощо, однак наданими процесуальними правами він не скористався.

Крім того, Європейський суд з прав людини в рішенні від 07.07.1989 у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватись від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (див., mutatis mutandis, рішення у справі "Олександр Шевченко проти України", заява N 8371/02, п. 27, рішення від 26.04.2007, та "Трух проти України" (ухвала), заява № 50966/99, від 14.10.2003).

Відповідно до положень частини першої статті 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Судом також врахований висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду від 04.09.2018 року у справі №915/593/17, згідно з яким, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні, а неявка у судове засідання однієї сторін, належним чином повідомлених про час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи у судовому засіданні.

Згідно з ч. 1 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у Главі 1 Розділу ІV.

Відповідно до ч. 1 ст. 271 Господарського процесуального кодексу України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Частинами 1 та 2 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваної ухвали, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржувана ухвала місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню з наступних підстав.

Позивач, обґрунтовуючи позовні вимоги у даній справі, посилається на наступне.

Додатковою постановою Вищого господарського суду України від 29.09.2016р. з ТОВ "Інтербізнесконсалт" на користь ПАТ "Укрнафта" стягнуто судовий збір у розмірі 28 650,28 грн. за подання касаційної скарги у справі № 910/15376/15.

Господарським судом міста Києва 20.10.2016р. на виконання вказаної постанови Вищого господарського суду України від 29.09.2016р. видано відповідний наказ.

Головним державним виконавцем Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління у місті Києві Кузьмишин Е.М. 12.12.2016р. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №53096452 з виконання наказу Господарського суду міста Києва №910/15376/15 від 20.10.2016р.

Додатковою постановою Вищого господарського суду України від 12.12.2016р. з ТОВ "Інтербізнесконсалт" на користь ПАТ "Укрнафта" стягнуто судовий збір у розмірі 11937,62 грн. за подання касаційної скарги у справі №910/15376/15 .

Господарським судом міста Києва 22.12.2016р. на виконання вказаної постанови Вищого господарського суду України від 12.12.2016р. видано відповідний наказ.

Головним державним виконавцем Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління у місті Києві Кузьмишин Е.М. 26.01.2017р. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №53290713 з виконання наказу Господарського суду міста Києва №910/15376/15 від 22.12.2016р.

Печерським районним відділом державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління у місті Києві не виявлено майна та/або коштів у ТОВ "Інтербізнесконсалт".

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 24.09.2018р. у справі №910/15112/16 задоволено клопотання ТОВ "Інтербізнесконсалт", повернуто з Державного бюджету України на користь ТОВ "Інтербізнесконсалт" судовий збір в сумі 88 624,54 грн.

ПАТ "Укрнафта", вважаючи, що сума судового збору в розмірі 88 624,54 грн., яка стягнута з Державного бюджету України на користь ТОВ "Інтербізнесконсалт" ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 24.09.2018р. у справі №910/15112/16, може погасити заборгованість ТОВ "Інтербізнесконсалт" у зведеному виконавчому провадженні №53671222, звернулося до суду з заявою про звернення стягнення на грошові кошти, які знаходяться на рахунках Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві та належать ТОВ "Інтербізнесконсалт" з огляду на ухвалу Київського апеляційного господарського суду від 24.09.2018р. у справі №910/15112/16.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.11.2018 у справі №910/15376/15 заяву публічного акціонерного товариства "Укрнафта" про звернення стягнення на кошти боржника, що перебувають в інших осіб - задоволено частково; звернуто стягнення на кошти в розмірі 40 587,90 грн., які знаходяться на рахунках Головного управління державної казначейської служби України у м. Києві та підлягають переказу на користь ТОВ "Інтербізнесконсалт" на підставі ухвали Київського апеляційного господарського суду від 24.09.2018р. у справі №910/15112/16 в рахунок погашення боргу за наказами Господарського суду міста Києва №910/15376/15 від 20.10.2016р. та від 22.12.2016р. про стягнення товариства з обмеженою відповідальністю "Інтербізнесконсалт" на користь публічного акціонерного товариства "Укрнафта" 40 587 грн. 90 коп. судового збору.

Позивач вказує, що він звернувся до Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління у місті Києві з клопотанням звернути стягнення на кошти, які знаходяться на рахунках Головного управління державної казначейської служби України у м. Києві.

В свою чергу, виконавча служба направила вимогу Головному управлінню державної казначейської служби України у м. Києві про переказ коштів, які знаходяться на її рахунках та підлягають переказу на користь ТОВ "Інтербізнесконсалт" на підставі ухвали Київського апеляційного господарського суду від 24.09.2018р. у справі №910/15112/16.

У відповідь на вказану вимогу Головне управління державної казначейської служби України у м. Києві зазначило про залишення її без виконання.

Вважаючи наведену бездіяльність Головного управління державної казначейської служби України у місті Києві щодо невиконання вимоги державного виконавця Печерського районного відділу Державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві № 6365/10 від 26.11.2018 і ухвали Господарського суду міста Києва від 02.11.2018 у справі №910/15376/15, незаконною, позивач звернувся до Господарського суду міста Києва із даним позовом.

Відповідно до пункту 1 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 квітня 2015 року № 215 (далі - Положення), Держказначейство є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через міністра фінансів України і який реалізує державну політику у сферах казначейського обслуговування бюджетних коштів, бухгалтерського обліку виконання бюджетів.

Згідно з пунктом 3 Положення основними завданнями Держказначейства є: 1) реалізація державної політики у сферах казначейського обслуговування бюджетних коштів, бухгалтерського обліку виконання бюджетів; 2) внесення на розгляд міністра фінансів України пропозицій щодо забезпечення формування державної політики у зазначених сферах.

Пунктом 9 Положення передбачено, що Держказначейство здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи.

За правилами пункту 3 Порядку рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Держказначейства у порядку черговості надходження таких документів (про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів - з попереднім інформуванням Мінфіну, про стягнення коштів боржників - у межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань (залишків коштів на рахунках підприємств, установ, організацій)).

За положеннями зазначеного Порядку безспірне списання коштів за рішенням судів здійснюється з рахунків боржника у межах відкритих асигнувань, а в разі їх відсутності територіальний орган Держказначейства надсилає боржнику вимогу, якою зобов`язує здійснити дії, спрямовані на виконання рішення суду та пошук відкритих асигнувань. У такому випадку орган Держказначейства може заборонити боржнику здійснювати інші видатки, окрім захищених статей, передбачених Бюджетним кодексом України.

У даній справі позов публічного акціонерного товариства "Укрнафта" пов`язано з реалізацією Головним управлінням державної казначейської служби України у місті Києві своїх повноважень в сфері виконання судових рішень про стягнення надходжень бюджету.

В свою чергу, аналіз наведеного законодавства в сукупності дає підстави для висновку про те, що Держказначейство не є ані органом примусового виконання судових рішень, ані учасником, зокрема стороною виконавчого провадження, і відповідно не здійснює заходів з примусового виконання рішень у порядку, визначеному Законом України "Про виконавче провадження", а є встановленою Порядком особою, що, зокрема, здійснює безспірне списання коштів за рішеннями судів про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів.

Аналогічної правової позиції дотримується Велика Палата Верховного Суду у постанові від 31.10.2018 у справі №905/2087/17.

Відповідно до положень пункту 15 Порядку дії органів Держказначейства з виконання виконавчих документів можуть бути оскаржені до Держказначейства або суду.

Проте, в цьому Порядку не зазначено, до якого суду оскаржуються рішення, дії або бездіяльність органів Держказначейства.

Разом з тим, Закон України "Про виконавче провадження" встановлює правило, згідно з яким рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом (частина перша статті 74 цього Закону).

Водночас, можливості та порядку оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів Держказначейства цим Законом не визначено.

Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів", який визначає основи організації та діяльності з примусового виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) органами державної виконавчої служби та приватними виконавцями, їхні завдання та правовий статус, також не визначено порядку оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів Держказначейства.

Відповідно до статті 339 Господарського процесуального кодексу України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Наведені норми права є підставою для висновку про те, що Господарський процесуальний кодекс України та Закон України "Про виконавче провадження" передбачають порядок оскарження лише рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби або приватного виконавця під час примусового виконання ними судових рішень і лише до судового органу, який видав виконавчий документ.

Водночас, Держказначейство - не орган примусового виконання судових рішень, як уже зазначалося в цій постанові, а згідно з пунктом 1 Положення центральний орган виконавчої влади, діяльність якого спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через міністра фінансів України, який реалізує державну політику у сферах казначейського обслуговування бюджетних коштів, бухгалтерського обліку виконання бюджетів.

Зі свого боку, згідно з положеннями частини першої статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Згідно із частиною першою статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження

Отже, зважаючи на характер правовідносин у цій справі, колегія суддів вважає помилковим висновок апелянта про те, що у спірних правовідносинах відповідач не здійснює владні управлінські функції.

З огляду на викладене, спір у даній справі не підлягає розгляду за правилами господарського судочинства, що в свою чергу є підставою для відмови у відкритті провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 175 Господарського процесуального кодексу України.

Таким чином, з урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржувана ухвала місцевого господарського суду прийнята з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим, правові підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Оскільки, у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на її заявника - позивача (апелянта).

Керуючись ст.ст. 240, 269, 275, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "Укрнафта" залишити без задоволення, а ухвалу Господарського суду міста Києва від 03.06.2019 про відмову у відкритті провадження у справі №910/7023/19 - без змін.

2. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на її заявника - позивача у справі.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст постанови складено: 29.07.2019 року.

Головуючий суддя Є.Ю. Пономаренко

Судді М.А. Руденко

М.А. Дідиченко