ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2019 року м. Черкаси справа № 925/422/19

Господарський суд Черкаської області у складі головуючої судді Кучеренко О.І. із секретарем судового засідання Юхименко О.В., за участю представника позивача Гордієнка О.А., за довіреністю, розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду справу за позовом Черкаської міської ради до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агротек Черкаси» про стягнення 27696 грн 82 коп,

ВСТАНОВИВ:

Черкаська міська рада пред`явила позов до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агротек Черкаси » про стягнення 27696 грн 82 коп, на користь міського бюджету м.Черкаси збитків за фактичне користування земельною ділянкою без належного оформлення права користування нею. Позивач вказує, що протиправність поведінки Товариства з обмеженою відповідальністю «Агротек Черкаси» полягає у використанні останнім земельної ділянки у період з 24.05.2018 (з моменту реєстрації нерухомого майна) до 31.11.2018 без належного оформлення права користування нею та в ухиленні від сплати орендної плати, що позбавило позивача, як власника землі, права отримувати від цієї земельної ділянки дохід у вигляді орендної плати. Позивач стверджує, що збитками позивача є ненадходження до міського бюджету орендної плати за користування Товариством з обмеженою відповідальністю «Агротек Черкаси» земельною ділянкою без належного оформлення права на неї. На думку позивача, причинний зв`язок між протиправною поведінкою Товариства з обмеженою відповідальністю «Агротек Черкаси» і завданими ним збитками позивачу, полягає у тому, що саме внаслідок протиправної поведінки відповідача, позивач не одержав дохід, який він міг би отримати у разі своєчасного укладання відповідачем договору оренди землі.

Ухвалою господарського суду Черкаської області від 22.04.2019 позовну заяву прийнято судом до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження, судом встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позов 15 днів з дня отримання ухвали про відкриття провадження у справі. Як вбачається з матеріалів справи, ухвали про порушення провадження у справі від 22.04.2018 та від 23.05.2019 направлялись відповідачу на адресу зазначену позивачем у позовній заяві та за місцем його державної реєстрації, однак повернуті до суду поштовим відділенням з відміткою «за закінченням встановленого строку зберігання». З метою належного інформування відповідача про розгляд справи, на офіційному сайті Судової влади України було розміщено оголошення про виклик відповідача до суду. Згідно з пунктом 9 статті 165 Господарського процесуального кодексу України, у разі неподання відповідачем відзиву на позов, у встановлений судом строк, без поважних причин суд вирішує справу за наявними в ній матеріалами. Згідно з положеннями частини 1 статті 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Отже, з огляду на зазначені положення закону та відсутність зобов`язання суду про обов`язкову участь відповідача у судовому засіданні, суд вважає, що неявка відповідача не перешкоджає розгляду справи.

У судовому засіданні 24.07.2019 оголошені вступна та резолютивна частина рішення.

Заслухавши доводи та пояснення представника позивача та дослідивши докази, судом встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Агротек Черкаси» набуло права власності на об`єкт нерухомого майна , а саме нежитлові будівлі загальною площею 1002,5 кв м, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , згідно з актом приймання-передачі нерухомого майна, серія та №1, яке видане 17.05.2018 та посвідченого сторонами. Дата державної реєстрації цього права, згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 13.06.2018 №127424951, 24.05.2018 (а.с.18).

Право користування на земельну ділянку, на якій знаходиться майно відповідача, Товариство з обмеженою відповідальністю «Агротек Черкаси» у належний спосіб не оформило, за її використання власнику землі не сплачувало.

Комісією для визначення збитків власникам землі та землекористувачам і втрат сільськогосподарського та лісогосподарського виробництва у м.Черкаси, було визначено розмір збитків у вигляді неодержаного Черкаською міською радою доходу за час фактичного користування Товариством з обмеженою відповідальністю «Агротек Черкаси» земельною ділянкою без договору оренди за період з 24.05.2018 (дата державної реєстрації нерухомого майна) до 30.11.2018, розмір яких склав 27696 грн 82 коп, посилаючись на Порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам, яка затверджена Постановою Кабінету Міністрів України від 19.04.1993 №284 «Про Порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам». Підставою для визначення розміру збитків комісією став Витяг з технічної документації від 02.05.2018 №902/0/25-18, згідно з яким нормативна грошова оцінка земельної ділянки площею 1,0210 га по проїзду Станційному, 4/1 у м. Черкаси (кадастровий номер НОМЕР_1 ) становить 1770311 грн 90 коп.

Рішенням виконавчого комітету Черкаської міської ради від 23.01.2019 №81 «Про затвердження акту про визначення збитків власнику землі затверджено акт про визначення збитків власнику землі від 05.12.2018 №33-2018. Пунктом 2 даного рішення визначено, що зазначену суму збитків Товариство з обмеженою відповідальністю «Агротек Черкаси» повинно відшкодувати не пізніше одного місяця з дня прийняття цього рішення (а.с.13).

За доводами позивача станом на день подачі позовної заяви, Товариство з обмеженою відповідальністю «Агротек Черкаси» збитки за час фактичного користування земельною ділянкою по проїзду Станційному , 4/1 за період з 24.05.2018 до 30.11.2018 на суму 27696 грн 82 коп не відшкодував, що стало підставою звернення позивача із цим позовом до суду та стягнення цієї заборгованості у примусовому порядку.

Предметом спору у даній справі є вимога Черкаської міської ради про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Агротек Черкаси» збитків у вигляді неодержаного доходу за час фактичного користування земельною ділянкою, на якій розмішений об`єкт нерухомості, що належить відповідачу на праві власності.

Відповідно до пункту 2 частини другої статті 22 Цивільного кодексу України збитками є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відповідно до частини другої статті 152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. При цьому згідно з пунктом «д» частини першої статті 156 Земельного кодексу України власникам землі відшкодовуються збитки, заподіяні внаслідок неодержання доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки.

За змістом указаних приписів Цивільного та Земельного кодексів України відшкодування шкоди (збитків) є заходом відповідальності, зокрема, за завдану шкоду майну чи за порушення прав власника земельної ділянки. Шкода, завдана майну юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (частина перша статті 1166 Цивільного кодексу України). Підставою для відшкодування є наявність таких елементів складу цивільного правопорушення, як: шкода; протиправна поведінка її заподіювача; причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вина. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає. Особа, яка завдала шкоду, звільняється від обов`язку її відшкодовувати, якщо доведе, що шкоди заподіяно не з її вини (частина друга статті 1166 Цивільного кодексу України).

Предметом регулювання глави 83 Цивільного кодексу України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Відповідно до частин першої та другої статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 Цивільного кодексу України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 Цивільного кодексу України.

За змістом приписів глав 82 і 83 Цивільного кодексу України для деліктних зобов`язань, які виникають із заподіяння шкоди майну, характерним є, зокрема, зменшення майна потерпілого, а для кондикційних - приріст майна в набувача без достатніх правових підстав. Вина заподіювача шкоди є обов`язковим елементом настання відповідальності в деліктних зобов`язаннях. Натомість для кондикційних зобов`язань вина не має значення, оскільки важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої. Отже, обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберігав), або вартість цього майна.

Як вбачається з матеріалів справи власник земельної ділянки на підставі Постанови Кабінету Міністрів України від 19.04.1993 №284 «Про Порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам», прийняв рішення, яким визначив розмір збитків відповідачу за безоплатне користування земельною ділянкою. Як вбачається з даних, які містяться у Акті для визначення збитків, розмір збитків вирахувано позивачем за період з 24.05.2018 до 30.11.2018 на суму 27696 грн 82 коп за користування земельною ділянкою площа якої становить 10210 кв м вартістю 1770311грн 90 коп. Водночас, як вбачається з інформації, яка міститься у витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, площа нерухомого майна, яке належить на праві власності позивачу становить 1002,5 кв м, тобто займає десяту частину площі земельної ділянки, за користування якою позивач нарахував збитки. Крім того, позивачем не доведено, що вказане нерухоме майно знаходиться саме на земельній ділянці з кадастровим номером НОМЕР_1 площею 1,0210 га. Не доведено позивачем також того, що відповідачу направлялась пропозиція щодо укладення договору про добровільне відшкодування збитків, та не підтверджено належними доказами факту направлення відповідачу листів від 18.09.2018 №15904-01-25, від 03.10.2018 №5533-01-25, від 01.11.2018 №5969-01-25, від 14.11.2018 №6247-01-25, від 26.11.2018 №6460-01-25 про розгляд комісією питання нарахування збитків. Суд не мав можливості встановити чи знаходилась вказана земельна ділянка у попереднього власника нерухомого майна в оренді чи в іншому користування, оскільки позивачем не надано належних доказів для встановлення цих обставин.

Предметом позову в цій справі є стягнення з власника об`єктів нерухомого майна безпідставно збережених коштів орендної плати за фактичне користування без належних на те правових підстав земельною ділянкою, на якій ці об`єкти розміщені. Перехід прав на земельну ділянку, пов`язаний з переходом права на будинок, будівлю або споруду, регламентується Земельним кодексом України. Так, якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача (частина друга статті 120 Земельного кодексу України). Набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці, є підставою припинення права користування земельною ділянкою у попереднього землекористувача (пункт «е» частини першої статті 141 цього Кодексу).

За змістом глави 15 Земельного кодексу України право користування земельною ділянкою комунальної власності реалізується, зокрема, через право оренди. Частина перша статті 93 Земельного кодексу України встановлює, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Землекористувачі також зобов`язані своєчасно сплачувати орендну плату (пункт «в» частини першої статті 96 Земельного кодексу України).

Право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації цього права (стаття 125 Земельного кодексу України). Отже, за змістом указаних приписів виникнення права власності на будинок, будівлю, споруду не є підставою для виникнення права оренди земельної ділянки, на якій вони розміщені та яка не була відведена в оренду попередньому власнику. Право оренди земельної ділянки виникає на підставі відповідного договору з моменту державної реєстрації цього права. Проте з огляду на приписи частини другої статті 120 Земельного кодексу України не вважається правопорушенням відсутність у власника будинку, будівлі, споруди зареєстрованого права оренди на земельну ділянку, яка має іншого власника і на якій розташоване це нерухоме майно.

Судом встановлено, що відповідач є власником нерухомого майна, яке розміщене на земельній ділянці, власником якої є Черкаська міська рада, з 24.05.2018. Матеріали справи не містять доказів належного оформлення права користування вказаною земельною ділянкою відповідачем, зокрема укладення договору оренди з Черкаською міською радою та державної реєстрації такого права. Отже, відповідач користується цією земельною ділянкою без достатньої правової підстави. Разом з тим, суд вважає, що немає підстав для застосування до спірних правовідносин приписів чинного законодавства України про відшкодування шкоди (збитків) власникам земельних ділянок, оскільки до моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права оренди земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, відносини з фактичного користування земельною ділянкою без укладеного договору оренди та недоотримання її власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондикційними.

З огляду на викладене, Товариство з обмеженою відповідальністю «Агротек Черкаси» як фактичний користувач земельної ділянки, що без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі частини першої статті 1212 Цивільного кодексу України.

Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі 629/4628/16-ц (провадження № 14-77цс18), а також у постановах Верховного Суду України від 30 листопада 2016 року у справі № 922/1008/15 (провадження № 3-1271гс16), від 07 грудня 2016 року у справі № 922/1009/15 (провадження № 3-1348гс16), від 12 квітня 2017 року у справах № 922/207/15 (провадження № 3-1345гс16) і № 922/5468/14 (провадження № 3-1347гс16).

З огляду на встановлені обставини, надавши оцінку наявним у справі доказам та перевіривши обґрунтованість наведених позивачем доводів суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити повністю.

Відповідно до правових норм статей 74, 76-79 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. З огляду на встановлені обставини, надавши оцінку наявним у справі доказам та перевіривши обґрунтованість наведених позивачем доводів, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити повністю.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у зв`язку з відмовою судом у задоволенні позовних вимог позивача, судові витрати покладаються на позивача та йому не відшкодовуються.

Керуючись статтями 129, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У позові відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано, у разі подання апеляційної скарги рішення набирає законної сили після прийняття судом апеляційної інстанції судового рішення. Рішення може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення до Північного апеляційного господарського суду.

Повне рішення складене та підписане 02.08.2019.

Суддя О.І.Кучеренко