ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2019 року Справа № 918/625/17

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Василишин А.Р., суддя Філіпова Т.Л. , суддя Грязнов В.В.

при секретарі судового засідання Першко А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу осіб: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27

на рішення Господарського суду Рівненської області, ухваленого 18 вересня 2017 року (суддя Марач В.В.) у справі № 918/625/17

час та місце ухвалення: 18 вересня 2017 року; м. Рівне, вул. Набережна, 26-А; вступна і резолютивна частина проголошена о 10:20 год; повний текст рішення складено 19 вересня 2017 року

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ЮТ-АГРО ЗЕРНО"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Книга Сіті"

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача:

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 та Фермерське господарство ім. Шевченка

про визнання права власності на врожай

за участю представників сторін:

від Позивача - Лавренюк В.М.;

від Відповідача - не з`явився;

від ФГ ім. Шевченка - не з`явився;

від Третіх осіб за договором від 18.01.18р. - ОСОБА_30.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ЮТ-АГРО-ЗЕРНО» (надалі - Позивач) звернулось в Господарський суд Рівненської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Книга Сіті" (надалі - Відповідач) в якому просить визнати за ним право власності на врожай 2017 року, а саме:

· врожай сої «Богеміанс», поле №3, земельна ділянка № НОМЕР_1 , пл. 2,48 га, кадастровий номер

НОМЕР_2 ;

· врожай сої «Богеміанс», поле №3, земельна ділянка № НОМЕР_3 , пл. 2,49 га, кадастровий номер НОМЕР_4 ;

· врожай сої «Моравія», поле № 11 , земельна ділянка НОМЕР_52 пл. 2,78 га, кадастровий номер НОМЕР_6 ;

· врожай сої «Моравія», поле №11, земельна ділянка НОМЕР_53, пл. 3,03 га, кадастровий номер НОМЕР_7 ;

· врожай сої «Богеміанс», поле № 16 , земельна ділянка № НОМЕР_3 , пл. 1,75 га, кадастровий номер НОМЕР_9 ;

· врожай сої «Моравія», поле №21, земельна ділянка НОМЕР_54, пл. 2,26 га., кадастровий номер НОМЕР_10 ;

· врожай сої «Моравія», поле № 21 , земельна ділянка № НОМЕР_12 , пл. 1,58 га, кадастровий номер НОМЕР_13 ;

· врожай сої «Моравія», поле №21, земельна ділянка НОМЕР_55, пл. 2,43 га, кадастровий номер НОМЕР_14 ;

· врожай сої «Богеміанс», поле № 22 , земельні ділянки № НОМЕР_16 , 2, пл. 5,72 га, кадастровий номер НОМЕР_17 ;

· врожай сої «Богеміанс», поле № 33 , земельна ділянка №НОМЕР_59 , пл. 1,76 га, кадастровий номер НОМЕР_19 ;

· врожай сої «Богеміанс», поле № 33 , земельна ділянка № НОМЕР_20 , пл. 1,7 га, кадастровий номер НОМЕР_21 ;

· врожай сої «Богеміанс», поле №33 ,земельна ділянка № НОМЕР_22 , пл. 1,93 га, кадастровий номер НОМЕР_23 ;

· врожай сої «Богеміанс», поле № 33 , земельна ділянка № НОМЕР_24 , пл. 1,93 га, кадастровий номер НОМЕР_25 ;

· врожай сої «Богеміанс», поле № 33 , земельна ділянка № НОМЕР_26 , пл. 1,93 га, кадастровий номер НОМЕР_27 ;

· врожай сої «Богеміанс», поле № 33 , земельна ділянка № НОМЕР_28 , пл. 1,93 га, кадастровий номер НОМЕР_29 ;

· врожай сої «Моравія», поле №48, земельна ділянка № НОМЕР_30 , пл. 0,65 га, кадастровий номер НОМЕР_31 ;

· врожай сої «Моравія», поле №55, земельна ділянка № НОМЕР_32 , пл. 3,26 га, кадастровий номер НОМЕР_33 , що розташовані на території Копитківської сільської ради, Рівненської області, Здолбунівського району;

· врожай кукурудзи гібрид PR39P8529, поле № 20 , земельна ділянка НОМЕР_56 пл. 2,2 га, кадастровий номер НОМЕР_35 ;

· врожай кукурудзи гібрид PR39P8529, поле №20, земельна ділянка НОМЕР_53, пл. 2,91 га, кадастровий номер НОМЕР_36 ;

· врожай кукурудзи гібрид PR39P8529, поле №20, земельна ділянка № НОМЕР_32 , пл.1,86 га, кадастровий номер НОМЕР_37 ;

· врожай кукурудзи гібрид PR39G83, поле №35, земельна ділянка № НОМЕР_38 , пл. 1,46 га, кадастровий номер НОМЕР_39 ;

· врожай кукурудзи гібрид PR39G83, поле №35, земельна ділянка НОМЕР_54, пл. 1,46 га, кадастровий номер НОМЕР_40 ;

· врожай кукурудзи гібрид PR39D81, поле №41, земельна ділянка № НОМЕР_41 , пл. 2,49 га, кадастровий номер НОМЕР_42 ;

· врожай кукурудзи гібрид PR39D81, поле №41, земельна ділянка № НОМЕР_43 , пл. 1,89 га, кадастровий номер НОМЕР_44 ;

· врожай кукурудзи гібрид PR39D81, поле №46, земельна ділянка НОМЕР_57, пл. 2,849 га, кадастровий номер НОМЕР_45 ;

· врожай кукурудзи гібрид PR39D81, поле №46, земельна ділянка № НОМЕР_24 , пл. 2,86 га., кадастровий номер НОМЕР_46 ;

· врожай кукурудзи гібрид PR39D81, поле №46, земельна ділянка № НОМЕР_47 , пл. 2,85 га, кадастровий номер НОМЕР_48 ;

· врожай кукурудзи гібрид PR39D81, поле №46, земельна ділянка НОМЕР_58, пл. 2,8 га, кадастровий номер НОМЕР_49 ;

· врожай кукурудзи гібрид PR39D81, поле №46, земельна ділянка № НОМЕР_50 , пл. 2,85 га, кадастровий номер НОМЕР_51 , що розташовані на території Копитківської сільської ради, Рівненської області, Здолбунівського району.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що Позивач придбав насіння кукурудзи, та засоби захисту рослин, що підтверджується Договором поставки та додатками до нього, видатковою накладною №31, а також придбав насіння сої, що підтверджується Договором купівлі-продажу №23-11702/17 від 23 лютого 2017 року, видатковою накладною №1882, видатковою накладною №2042.

Як вказує Позивач в період підготовки посіву насіння та його дозрівання Позивач здійснював заходи щодо внесення мінеральних, органічних і бактеріальних добрив та засобів хімічного захисту рослин з метою отримання врожаю, що підтверджується Актом №8 про використання мінеральних, органічних і бактеріальних добрив та засобів хімічного захисту рослин.

З метою врегулювання питання зібрання на таких спірних ділянках врожаю, що належить Позивачу, останнім було надіслано в письмовому вигляді лист №175/2017 та лист №179/2017 для Відповідача з проханням вирішити в двосторонньому порядку питання фактичного користування земельними ділянками, що перебувають в оренді Відповідача, але засіяні Позивачем, та на яких станом на момент звернення до суду вирощено врожай сої та кукурудзи.

Позивач вказує, що жодної відповіді від Відповідача не отримано, вказані вище листи були повернуті Позивачу поштовим відділенням із відміткою "за закінченням строку зберігання". Відтак, станом на час звернення до суду на його переконання існує спір між Відповідачем, особою, що орендує земельні ділянки на території Копитківської сільської ради Рівненської області, Здолбунівського району та Позивачем, особою, що засіяла та виростила врожай сої та кукурудзи на орендованих Відповідачем земельних ділянках щодо права власності на такий врожай.

Рішенням Господарського суду Рівненської області від 18 вересня 2017 року в справі № 918/625/17 позов задоволено.

Визнано право власності на врожай сої та кукурудзи на зазначених в позовній заяві земельних ділянках.

При ухвалені вказаного рішення, суд першої інстанції виходив з того, що виходячи із норм матеріального права можна зробити висновок, що особа, яка хоч і не є належним землекористувачем набуває права власності на врожай як на плід, що був вирощений з насіння (річ) з тих підстав, що вона придбала відповідне насіння, здійснила посів (висадила) та виростила таке насіння, що в результаті дає врожай (плід) від праці такої особи.

Отже, з наданих суду вище перелічених документів, в тому числі з Договору поставки №16-01-17 та додатків до нього, видаткової накладної №31 вбачаються належним чином підтверджені обставини придбання Позивач насіння кукурудзи.

Місцевий господарський суд зазначив, що з Договору купівлі-продажу №23-11702/17, видаткової накладної №1882, ТТН від 25 квітня 2017 року, видаткової накладної №2042 вбачаються належним чином підтверджені обставини придбання насіння сої. Акти про використання мінеральних, органічних і бактеріальних добрив та засобів хімічного захисту рослин є належними доказами, що підтверджують обставини догляду за культурою з метою отримання належного врожаю.

Відтак, всі вище зазначені обставини та надані суду документи в їх сукупності є належними та допустимими докази, що на переконання місцевого господарського суду підтверджують право власності Позивача на врожай сої та кукурудзи, засіяний та вирощений на земельних ділянках, що знаходяться в оренді Відповідача.

Не погоджуючись з прийнятим судом першої інстанції рішенням суду, особа, яка не брала участі у справі: ОСОБА_26 (надалі - Третя особа 1) звернулася до Рівненського апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою (том 1, а.с. 131-137), в якій просила рішення місцевого суду скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

В обгрунтування апеляційної скарги зазначила, що вона є власником земельної ділянки на території Копитківської сільської ради Здолбунівського району, яка передана в оренду Фермерському господарству ім. Шевченка. Дана земельна ділянка ніколи не передавалася в оренду для Відповідача, тобто дана особа не є належним відповідачем по даній справі, а тому не мають і не можуть мати будь-яких прав на вирощений врожай, незалежно від того ким і коли він засіювався. Саме належним відповідачем по даній справі є саме Третя особа 1, яка є законним землекористувачем даної земельної ділянки.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 14 грудня 2017 року (том 1, а.с. 126-129) було поновлено строк для апеляційної скарги та прийнято апеляційну скаргу до провадження. Залучено до участі в справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_26 .

Не погоджуючись з прийнятим судом першої інстанції рішенням суду, особи, які не брали участі у справі: ОСОБА_1 (надалі - Третя особа 2), ОСОБА_2 (надалі - Третя особа 3), ОСОБА_3 (надалі - Третя особа 4), ОСОБА_4 (надалі - Третя особа 5), ОСОБА_5 (надалі - Третя особа 6), ОСОБА_6 (надалі -Третя особа 7), ОСОБА_7 (надалі - Третя особа 8), ОСОБА_8 (надалі - Третя особа 9), ОСОБА_9 (надалі - Третя особа 10), ОСОБА_10 (надалі - Третя особа 11), ОСОБА_11 (надалі - Третя особа 12), ОСОБА_12 (надалі - Третя особа 13), ОСОБА_13 (надалі - Третя особа 14), ОСОБА_14 (надалі - Третя особа 15), ОСОБА_15 (надалі - Третя особа 16), ОСОБА_16 (надалі - Третя особа 17), ОСОБА_17 (надалі - Третя особа 18), ОСОБА_18 (надалі - Третя особа 19), ОСОБА_19 (надалі - Третя особа 20), ОСОБА_20 (надалі - Третя особа 21), ОСОБА_21 (надалі - Третя особа 22), ОСОБА_22 (надалі - третя особа 23), ОСОБА_23 (надалі - Третя особа 24), ОСОБА_24 (надалі - Третя особа 25), ОСОБА_25 (надалі - Третя особа 26), Фермерське господарство ім. Шевченка (надалі - Третя особа 27) - звернулися до Рівненського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просили скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення про відмову в позові (том 2, а.с. 10-19).

В обґрунтування апеляційних скарг вказані Треті особи зазначають, що вони є власниками земельних ділянок на території Копитківської сільської ради Здолбунівського району Рівненської області, що підтверджується витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта. Вказують, що зазначені в оскарженому рішенні суду земельні ділянки передані в оренду фермерському господарству ім.Шевченка. Скаржники зазначають, що вони дізналися, що договори оренди земельних ділянок розірвані згідно угод від 30 червня 2016 року та укладено договори з Відповідачем.

Зауважують, що земельні ділянки в оренду Позивачу та Відповідачу не передавали. Відповідач до використання земельних ділянок не приступав, їх не засівав, до зерна пшениці, зібраного на цих ділянках будь-якого відношення не має.

Крім того, звертають увагу, що рішенням Здолбунівського районного суду Рівненської області від 01 березня 2017 року угоди про розірвання договорів визнані недійсними. В зв`язку з набуттям вказаним рішенням законної сили, автоматично втрачають чинності договори оренди з Відповідачем. На думку, скаржників Відповідач є неналежним відповідачем. Справа мала розглядатися за участю власників земельних ділянок, в порядку цивільного, а не господарського судочинства.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 14 грудня 2017 року в справі №918/625/17 прийнято апеляційну скаргу до провадження та залучено апелянтів до участі у справі третіми особами, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ОСОБА_13 ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , Фермерське господарство ім. Шевченка (том 2, а.с. 2-6).

Ухвалою від 22 січня 2018 року Рівненський апеляційний господарський суд, керуючись пунктом 3 частини першої статті 264 Господарського процесуального кодексу України (в редакції, чинній з 15 грудня 2017 року), закрив апеляційне провадження у справі. Мотивував ухвалу тим, що суд першої інстанції не вирішував питання про права, інтереси та (або) обов`язки власників земельних ділянок, а лише вирішив питання про право власності на вирощений позивачем урожай. При цьому скаржники не позбавлені права захистити свої права іншим установленим законом способом, зокрема вимагати стягнення орендної плати з Відповідача за користування земельною ділянкою.

У лютому 2018 року Треті особи 1-26, а також ОСОБА_27 подали касаційну скаргу на вищезазначену ухвалу Рівненського апеляційного господарського суду від 22 січня 2018 року. Просили скасувати ухвалу суду апеляційної інстанції і передати справу до цього ж суду для продовження розгляду.

Постановою Великої Палати Верховного Суду від 5 лютого 2019 року в справі № 918/625/17 касаційні скарги зазначених фізичних осіб задоволено, ухвалу апеляційного господарського суду від 14 грудня 2017 року про закриття апеляційного провадження скасовано, справу направлено до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.

Постанова Великої Палати Верховного Суду від 5 лютого 2019 року в частині задоволення касаційної скарги фізичних осіб мотивована тим, що:

· в апеляційній скарзі останні зазначали, що вони є власниками земельних ділянок на яких вирощено спірний врожай, відповідно мають право на володіння, користування та розпорядження ними, на підставі частини першої статті 90 Земельного Кодексу України мають право власності на вирощений врожай. На підтвердження своїх доводів щодо права власності на земельні ділянки надали витяги з реєстру нерухомості. При цьому зазначали, що будь-яких угод з Відповідачем на користування земельними ділянками вони не укладали, Відповідач є неналежним відповідачем, оскільки у нього відсутні повноваження розпорядження їхніми земельними ділянками; разом з тим ці доводи належним чином не були перевірені судом апеляційної інстанції;

· суди не встановили, чи перебували земельні ділянки, на яких вирощено врожай, на час виникнення спірних правовідносин у володінні та користуванні їх власників, чи мали вони право на частину врожаю, чи передавались ними в установленому законом порядку ці земельні ділянки Відповідачу, тому висновок апеляційного суду про те, що спір не стосується прав власників земельних ділянок, є передчасним, а висновок про закриття апеляційного провадження - помилковим;

· ухвалою апеляційного суду від 14 грудня 2017 року зазначені особи залучені до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, зазначена ухвала є чинною; право третіх осіб на оскарження судового рішення прямо передбачено як статтею 91 ГПК України у редакції до 15 грудня 2017 року, так і статтею 254 ГПК України у чинній редакції.

Дана справа розглядалася Рівненським апеляційним господарським судом, водночас, надалі переглядається створеним відповідно до Указу Президента України № 454/2017 від 29 грудня 2017 року Північно-західним апеляційним господарським судом в апеляційному окрузі (що включає Вінницьку, Волинську, Житомирську, Рівненську та Хмельницьку області) з місцезнаходженням у місті Рівному.

Згідно протоколу автоматичного визначення складу колегії суддів від 8 квітня 2019 року для розгляду справи №918/625/17 сформовано колегію у складі: головуючий суддя Василишин А.Р., судді: Бучинська Г.Б., Грязнов В.В..

У зв`язку із тимчасовою непрацездатністю судді-члена колегії у справі № 902/855/18 розпорядженням керівника апарату Північно-західного апеляційного господарського суду від 28 травня 2019 року за № 01-04/328 було призначено повторний автоматизований розподіл справи.

29 травня 2019 року до Північно-західного апеляційного господарського суду надійшли заяви Третіх осіб, а саме ОСОБА_26 , ОСОБА_9 , ОСОБА_1 , ОСОБА_27 про відмову від апеляційних скарг.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 29 травня 2019 року справу №902/855/18 було прийнято до провадження колегією суддів Північно-західного апеляційного господарського суду у складі: головуючий Василишин А.Р., суддя Філіпова Т.Л., суддя Грязнов В.В..

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 29 травня 2019 рок, з підстав зазначених у даній ухвалі, розгляд апеляційної скарги було відкладено на 24 липня 2019 року об 15 год. 15 хв..

В судове засідання від 24 липня 2019 року представник Відповідача не прибув, про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги був повідомлений у встановленому законом порядку.

Частиною 1 статті 202 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Разом з тим, суд констатує, що ухвалою суду від 29 травня 2019 року, сторони повідомлялися про дату, час та місце розгляду справи (в розумінні частини 2 статті 120 Господарського процесуального кодексу України) та не викликалися (в розумінні частини 1 статті 120 Господарського процесуального кодексу України). З огляду на що, колегія апеляційного господарського суду вбачає за можливим розглядати дану апеляційну скаргу без участі уповноваженого представника Відповідача за наявними в матеріалах справи доказами, тим більше з огляду на закінчення стоку розгляду апеляційної скарги.

Разом з тим, суд констатує, що відкладення розгляду апеляційної скарги, визначене статтею 273 Господарського процесуального кодексу України, що по суті є неприпустимим з огляду на те, що це суперечить одному із завдань господарського судочинства, визначених частиною 1 статті 2 Господарського процесуального кодексу України (своєчасне вирішення судом спорів). При цьому апеляційний господарський суд наголошує на тому, що в силу дії частини 2 статті 2 Господарського процесуального кодексу України, суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншим міркуваннями в судовому процесі.

В судовому засіданні від 24 липня 2019 року представник Третіх осіб за договором (від 18 січня 2018 року) підтримав доводи, висвітлені в апеляційних скаргах Третіх осіб, просив рішення суду скасувати та прийняти нове рішення котрим відмовити в задоволенні позовних вимог, зазначив, що Треті особи є законними власниками земельних ділянок а тому як законні землекористувачі маю право власності на зібраний Позивачем врожай, вважає, що Позивач самовільно зайняв земельні ділянки та здійснив там посів сої, кукурудзи. При цьому вказав, що заяви Третіх осіб ( ОСОБА_26 , ОСОБА_9 , ОСОБА_1 , ОСОБА_27 ) про відмову від апеляційної скарги вказаних особі слід прийняти та закрити апеляційне провадження в частині, що стосуються апеляційної скарги даних осіб.

В судовому засіданні від 24 липня 2019 року представник Позивача, заперечив проти доводів апеляційних скарг, просив залишити рішення місцевого господарського суду без змін, а апеляційні скарги Третіх осіб без задоволення, зазначивши при цьому, що Позивач свідомо подав зазначений позов ще до збирання врожаю, оскільки раніше траплялися інцидент щодо перешкод в збиранні врожаю, а тому щоб уникнути такої ситуації в майбутньому та зберегти своє право на врожай вони змушені були подавати даний позов. Щодо вибору Відповідача, то вони керувалися тим що саме дана особа рахувалася по Державному реєстру як орендар зазначених земельних ділянок. Також, представник Позивача не заперечував щодо прийняття відмови від апеляційної скарги Третіх осіб ( ОСОБА_26 , ОСОБА_9 , ОСОБА_1 , ОСОБА_27 ) та щодо закриття провадження по справі.

Заслухавши представника Позивача та Третіх осіб по договору, дослідивши матеріали справи та обставини на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду прийшла до висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 слід задоволити, рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог повністю.

При цьому колегія суддів зазначає, що (29 травня 2019 року на адресу Північно-західного апеляційного господарського суду від Треіх осіб, а саме ОСОБА_26 , ОСОБА_9 , ОСОБА_1 , ОСОБА_27 надійшли заяви про відмову від апеляційної скарги (том 5, а.с. 2, 4, 6, 8)).

Заслухавши пояснення представника Третіх осіб по договору від 18 січня 2018 року з приводу поданих заяв, колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду дійшов висновку, що заяви зазначених Третіх осіб про відмову від апеляційної скарги слід задоволити, а провадження по дані справі в частині розгляду їх апеляційних скарг закрити.

Вирішуючи питання щодо наявності визначених законом підстав для вчинення такої процесуальної дії як прийняття відмови від апеляційної скарги, суд приймає до уваги наступні факти: наявність відмови апелянта від апеляційної скарги, яка викладена в письмовій заяві, підписаній повноважним представником апелянта; відсутність невідповідності даної відмови нормам чинного законодавства; відсутність будь-яких відомостей про те, що дана відмова порушує права і охоронювані законом інтереси будь-якої із сторін; рішення місцевого господарського суду не оскаржено іншою стороною у справі.

Відповідно до частини 4 статті 266 Господарського процесуального кодексу України: особа, яка подала апеляційну скаргу, має право відмовитися від неї, а інша сторона має право визнати апеляційну скаргу обґрунтованою в повному обсязі чи в певній частині до закінчення апеляційного провадження; у разі відмови від апеляційної скарги суд, за відсутності заперечень інших осіб, які приєдналися до апеляційної скарги, постановляє ухвалу про закриття апеляційного провадження.

Згідно із частиною 5 статті 266 Господарського процесуального кодексу України у разі закриття апеляційного провадження у зв`язку з відмовою від апеляційної скарги на судове рішення повторне оскарження цього рішення особою, яка відмовилася від скарги, не допускається.

Частиною 6 статті 266 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд апеляційної інстанції має право не приймати відмову від скарги або її відкликання з підстав, визначених у частині п`ятій статті 191 цього Кодексу.

Частиною п`ятою статті 191 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд не приймає відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем у справі, в якій особу представляє її законний представник, якщо його дії суперечать інтересам особи, яку він представляє.

За змістом частин 1, 3 статті 56 Господарського процесуального кодексу України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь в судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника. Юридична особа бере участь у справі через свого керівника або члена виконавчого органу, уповноваженого діяти від її імені відповідно до закону, статуту, положення (самопредставництво юридичної особи), або через представника.

Заяву про відмову від апеляційної скарги та про закриття провадження підписано самими ж Третіми особами ( ОСОБА_27 , ОСОБА_1 , ОСОБА_9 , ОСОБА_26 ).

Враховуючи, що в суду відсутні відомості, що дана відмова від апеляційної скарги суперечить інтересам сторін у справі, апеляційна скарга не визнана Відповідачами, апеляційний господарський суд вважає за можливе прийняти відмову ОСОБА_27 , ОСОБА_1 , ОСОБА_9 , ОСОБА_26 від апеляційної скарги.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 264 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження особа, яка подала апеляційну скаргу, заявила клопотання про відмову від скарги, за винятком випадків, коли є заперечення інших осіб, які приєдналися до апеляційної скарги.

Також колегія суддів роз`яснює, що відповідно до частини 5 статті 266 Господарського процесуального кодексу України, у разі закриття апеляційного провадження у зв`язку з відмовою від апеляційної скарги на судове рішення повторне оскарження цього рішення особою, яка відмовилася від скарги, не допускається та відповідно до пункту 2 частини 261 Господарського процесуального кодексу України є підставою для відмови у відкритті апеляційного провадження у справі.

У зв`язку з відмовою ОСОБА_26 , ОСОБА_9 , ОСОБА_1 , ОСОБА_27 від апеляційної скарги на рішення Господарського суду Рівненської області від 18 вересня 2017 року в справі №918/625/17 колегія суддів закриває апеляційне провадження в частині розгляду апеляційних скарг ОСОБА_26 , ОСОБА_9 , ОСОБА_1 , ОСОБА_27 у справі № 918/625/17.

Водночас, як встановлено судом апеляційної інстанції та вбачається з матеріалів справи, з 26 квітня 2017 року по 4 травня 2017 року Позивач висіяв на орендованих земельних ділянках масивів (поля) №3, №11, №16, №21, №22, №33, №48, №55 насіння сої (а саме: поле №3 - соя «Богеміанс», поле №11 - соя «Моравія», поле №16 - соя «Богеміанс», поле №21 - соя «Моравія», поле №22 - соя «Богеміанс», поле №33 - соя «Богеміанс», поле №48 - соя «Моравія», поле №55 - соя «Моравія»).

З 3 травня 2017 року по 12 травня 2017 року Позивач висіяв (посадив) на орендованих земельних ділянках масиву (поля) №35, № НОМЕР_22 , №46, №20 насіння кукурудзи (а саме: поле №35 - кукурудза гібрид PR39G83, поле №41, №46 - кукурудза гібрид PR39D81, поле №20 - кукурудза гібрид PR39P8529), що підтверджується Актом №9 про витрати насіння та садівного матеріалу за 30 квітня 2017 року від 30 квітня 2017 року, накладною №34 від 26 квітня 2017 року, накладною №35 від 27 квітня 2017 року, накладною №58 від 29 квітня 2017 року, накладною №57 від 28 квітня 2017 року; актом №14 про витрати насіння та садівного матеріалу за 31 травня 2017 року від 31 травня 2017 року, накладною №62 від 3 травня 2017 року, накладною №64 від 4 травня 2017 року; актом №13 про витрати насіння та садівного матеріалу за 31 травня 2017 року, накладною №61 від 3 травня 2017 року, накладною №70 від 6 травня 2017 року, накладною №73 від 12 травня 2017 року.

Придбання Позивачем насіння кукурудзи, та засобів захисту рослин підтверджується Договором поставки №16-01-17 від 16 січня 2017 року та додатками до нього, видатковою накладною №31 від 19 квітня 2017 року, товарно-транспортною накладною від 19 квітня 2017 року, а придбання насіння сої підтверджується Договором купівлі-продажу №23-11702/17 від 23 лютого 2017 року, видатковою накладною №1882 від 25 квітня 2017 року, товарно-транспортною накладною від 25 квітня 2017 року, видатковою накладною №2042 від 28 квітня 2017 року, товарно-транспортною накладною від 28 квітня 2017 року (том 1, а.с. 25-36).

В період підготовки посіву насіння та його дозрівання Позивач здійснив заходи щодо внесення мінеральних, органічних і бактеріальних добрив та засобів хімічного захисту рослин з метою отримання врожаю, що підтверджується Актом №8 про використання мінеральних, органічних і бактеріальних добрив та засобів хімічного захисту рослин за 30 квітня 2017 року, накладною №24 від 11 квітня 2017 року, накладною №25 від 11 квітня 2017 року, накладною №26 від 12 квітня 2017 року, накладною №28 від 13 квітня 2017 року, накладною №30 від 26 квітня 2017 року, накладною №31 від 27 квітня 2017 року, накладною №32 від 28 квітня 2017 року, накладною №33 від 29 квітня 2017 року; Актом №16 про використання мінеральних, органічних і бактеріальних добрив та засобів хімічного захисту рослин за 31 травня 2017 року, накладною №74 від 16 травня 2017 року; Актом №15 за 21 травня 2017 року, накладною №65 від 4 травня 2017 року, накладною №63 від 3 травня 2017 року; Актом №21 за 31 липня 2017 року; Актом №12 за 30 квітня 2017 року, накладною №57 від 28 квітня 2017 року, накладною №55 та №54 від 28 квітня 2017 року; Актом №17 за 31 травня 2017 року, накладною №77 та №78 від 2 травня 2017 року, накладною №79, № 80 та № 81 від 6 травня 2017 року, накладною №83 від 12 травня 2017 року, накладною №95 та №96 від 10 травня 2017 року, накладною №97 та №98 від 15 травня 2017 року; Актом №18 за 30 червня 2017 року, накладною №128 від 2 червня 2017 року, накладною №129 від 3 червня 2017 року, накладною №130 від 16 червня 2017 року, накладною №131 від 27 червня 2017 року, накладною №132, №133 від 1 червня 2017 року, накладною №135, №136 від 14 червня 2017 року, накладною №138, №139 від 27 червня 2017 року, накладною №140 від 30 червня 2017 року; Актом № 20 за 31 липня 2017 року, накладною №162 від 7 липня 2017 року, накладною №163 №164 та №165 від 10 липня 2017 року, накладною №166 від 11 липня 2017 року, накладною №167 та №168 від 12 липня 2017 року, накладною №171 від 15 липня 2017 року, накладною №172 від 17 липня 2017 року, накладною №175 від 18 липня 2017 року (том 1, а.с. 38-66).

Як зазначав представник Позивача в своїх поясненнях в судовому засіданні від 24 липня 2019 року та Позивач у позовній заяві частина посівів насіння сої та кукурудзи було посіяно (висаджено) Позивачем на земельних ділянках, що на переконання Позивача орендовані Відповідачем.

З метою врегулювання питання зібрання на таких спірних ділянках врожаю, що належить Позивачу, ним було надіслано в письмовому вигляді Відповідачу лист №175/2017 від 11 квітня 2017 року та лист №179/2017 від 29 травня 2017 року з проханням вирішити в двосторонньому порядку питання фактичного користування земельними ділянками, що перебувають в оренді Відповідача, але котрі засіяні Позивачем, та на яких станом на момент звернення до суду ще не було зібрано врожай сої та кукурудзи (том 1, а.с. 102-104).

Однак, жодної відповіді на ініціативу Позивача від Відповідача не отримано, вказані вище листи були повернуті Позивачу поштовим відділенням із відміткою "за закінченням строку зберігання".

Позивач з метою захисту порушеного на його думку права (яке полягало в можливому перешкоджанні йому збирати вирощений ним врожай), звернувся в суд з позовом до Відповідача (особи, яка на переконання Позивача була орендарем засіяних ним земельних ділянок) про визнання права власності (із застосуванням статей 328, 392, 775 Цивільного кодексу України) на вирощений врожай сої та кукурудзи на визначених в позовній заяві масивах.

Аналізуючи встановлені обставини справи та переглядаючи спірні правовідносини на предмет наявності правових підстав для задоволення позовних вимог, суд апеляційної інстанції приймає до уваги наступні положення діючого законодавства з урахуванням фактичних обставин справи.

Згідно із положеннями, зокрема, статтей 15, 16 Цивільного кодексу України, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання її прав, свобод чи інтересів.

З урахуванням цих норм, суд повинен установити чи було порушено, не визнано або оспорено права, свободи чи інтереси заявника, i залежно від установленого, вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні, в залежності від наявності для цього відповідних підстав, встановлених законом або договором.

Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається із двох елементів: предмета і підстави позову.

Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою позову - факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу. При цьому особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. В свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, у тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах, і у разі встановлення порушеного права з`ясувати чи буде воно відновлено у заявлений спосіб.

Предметом позову у даній справі є вимога позивача до відповідача про визнання права власності на об`єкт нерухомого майна з підстав втрати останнім правовстановлюючих документів на такий об`єкт.

Відповідно до статті 392 Цивільного кодексу України: особа має право звернутися до суду з позовом про визнання права власності: якщо це право оспорюється або не визнається іншими особами (за умови, що позивач не перебуває з цими особами у зобов`язальних відносинах, оскільки права осіб, які перебувають у зобов`язальних відносинах, повинні захищатися за допомогою відповідних норм інституту зобов`язального права); у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

За приписами процесуального законодавства позивачами є особи, які подали позов або в інтересах яких подано позов про захист порушеного, невизнаного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. Відповідачами є особи, яким пред`явлено позовну вимогу. Тобто, учасники справи - це суб`єкти матеріально-правових відносин, які виступають на захист своїх інтересів, і на яких поширюється законна сила судового рішення. Позивачем є особа, яка має право вимоги (кредитор), а відповідачем - особа, яка повинна виконати зобов`язання (боржник).

Відповідачем у позові про визнання права власності є будь-яка особа, яка сумнівається у належності майна позивачеві, або не визнає за ним права здійснювати правомочності власника, або така особа, що має до майна власний інтерес.

В разі втрати правовстановлюючого документа позивач звертається до суду, як правило, у зв`язку з неможливістю реалізації ним свого права власності. У таких випадках суб`єктивне право власності іншими особами не порушується, однак, відповідачами в таких справах є особи, які не визнають належності на праві власності майна позивачу у зв`язку з відсутністю у нього відповідного документа.

Розглядаючи позовні вимоги Позивача саме в правовому полі норм діючого законодавства, дія котрих направлена на регулювання відносин права власності, в контексті пред`явлених позовних вимог саме до Відповідача (тобто особи, котра не визначає заперечує позовні вимоги) та беручи до уваги позицію Відповідача щодо не заперечення та визнання позовних вимог (том 1, а.с. 110) суд констатує відсутність обставин, в наслідок котрих пред`явлення даного позову саме в межах даних позовних вимог призведе до відновлення чи захисту, порушених, на думку, Позивача прав (з огляду на те, що Відповідач не оспорює право Позивача; Позивач не довів суду факту перешкоджання вчинення дії по збереженню врожаю, а ні Відповідачем, а ні будь-ким з власників даних земельних ділянок (Третіх осіб); також суд враховує, що подаючи даний позов, Позивач взагалі не ставить до відома про його подачу Третіх осіб, як власників даних земельних ділянок, внаслідок чого дані особи не брали участі у справі на момент її розгляду в місцевому господарському суді).

Окрім того, суд констатує, що Позивачем не доведено належними та допустимими доказами того, що Відповідач (з огляду на його позицію висвітлену в заяві від 18 вересня 2017 року; том 1, а.с. 110) ставив під сумнів наявність права власності Позивача на врожай сої та кукурудзи.

Водночас, зважаючи на пояснення представника Позивача (в судовому засіданні від 24 липня 2019 року) щодо того, що даний позов був спрямований на захист своїй прав щодо збирання врожаю в майбутньому, з огляду на те, що збиранню врожаю передував саме даний позов (тобто Позивач подавав позов до суду про визнання права власності на вирощенний врожай, не маючи самого предмету позову в реальності як об`єкта матеріального світу) вбачається побудування позовних вимог на абстрактному захисті того, що може статися під час збирання врожаю (перешкоджання його збирання третіми особами).

Що ж стосується пред`явлення позовних вимог саме до Відповідача по справі, то на переконання Позивача саме він є належним відповідачем по справі, тобто законним землекористувачем зазначених масивів (які були засіяні насінням сої та кукурудзи) та тією особою котра (зважаючи на обраний спосіб захисту) повинна заперечувати або невизнавати оспорюване право або законний інтерес.

При цьому, Позивачем на підтвердження зазначеного було долученого до матеріалів справи Інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта (том 1, а.с. 67-101) з котрих вбачається що на момент засіяння насінням зазначені земельні ділянки, вони перебували на праві оренди у Відповідача.

Водночас, місцевим господарським судом та Позивачем було залишено поза увагою ту обставину, що в даних орендованих земельних ділянках є їх законні власники - орендодавці і ніяким чином не було досліджено їхні права чи інтереси щодо посіву та збирання даного врожаю.

При цьому апеляційний господарський суд констатує, що зазначені власники орендованих земельних ділянок подали апеляційну скаргу (том 1, а.с. 131-139; том 2, а.с. 8-19) на рішення суду, обгрунтовуючи її тим, що саме вони є власниками земельних ділянок, які ніколи не передавалися ними в оренду Відповідачу, а відтак саме вони мають право на вирощенний врожай, та мають бути належними відповідачами у даній справі з огляду на заперечення та невизнання права власності Позивача на даний врожай.

Як зазначено вище в даній постанові дані Треті особи були залучені ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 14 грудня 2017 року як треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача (том 2, а.с. 2-6).

Колегія суддів досліджуючи вимоги апеляційних скарг Третіх осіб враховуючи вказівки, зазначені в постанові Верховного Суду від 5 лютого 2019 року по даній справі щодо встановлення того, чи передавалися Третіми особами у встановленому законом порядку земельні ділянки для Відповідача, зазначає наступне.

Поряд з тим Північно-західний апеляційний господарський суд констатує, що до матеріалів справи долучено рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 22 березня 2017 року (том 1, а.с. 155-159, яке набрала законної сили) котрим було задоволено позов Третьої особи 28 до інших Третіх осіб по справі про визнання правочинів недійсними та встановлено наступні обставини:

«договори оренди земельних ділянок між Третіми особами та Фермерським господарством ім. Шевченка (Третя особа 28 по даній справ) були розірвані на підставі угод від 30 червня 2016 року;

оспорювані угоди про розірвання договорів оренди земельних ділянок головою фермерського господарства не підписувалися. ФГ ім.Шевченка не уповноважувало інших осіб на вчинення будь-яких дій від імені ФГ ім.Шевченка. Підпис від імені керівника ФГ ім.Шевченка Атамонюка ОСОБА_28 в цій довіреності Громадянин ОСОБА_29 заперечує факт отримання ним зазначеної довіреності, підписання ним угоди про розірвання договору оренди. Заперечує факт звернення в реєстраційну службу для реєстрації вказаної угоди(договору);

відповідачі (власники земельних паїв) також оспорюють своє волевиявлення на укладення угод про розірвання договорів оренди земельних ділянок;

вказані обставини встановлені поясненнями позивачів, ОСОБА_29 оглянутими в судовому засіданні доказами, що містяться в матеріалах кримінального провадження належно копіями договорів оренди земельних ділянок, угод про розірвання договорів».

Усе вищевказане вказує на те, що зважаючи на визнання недійсними угод на підставі котрих були укладені договори оренди земельних ділянок з Відповідачем (1 серпня 2016 року), навіть не зважаючи на визнання таких договорів недійсними та невнесення відповідних записів до Державного реєстру, вбачається те, що як на момент посіву земельних ділянок Позивачем так і на момент збирання врожаю саме Треті особи були законними землекористувачами таких земельних ділянок в розумінні Земельного кодексу України та статті 14 Податкового кодексу України.

А відтак зважаючи на їхніх статус у даній справі в контексті встановленої обставини (що й не заперечувалося представником Позивача в судовому засіданні) щодо засіяння Позивачем чужих земельних ділянок, до яких він не мав ніякого відношення та речового права, колегія суддів (досліджуючи обставину щодо того чи мали Треті особи право на частину врожаю - щодо вказівка в постанові Верховного Суду) приходить до висновку, що Треті особи саме як законні землекористувачі, мають право на частину врожаю.

Водночас, як вже вказано вище в даній постанові, Позивач подав у даній справі позов саме до Відповідача (особи, що ніколи не оспорювала будь-яке право Позивача щодо врожаю), а не до Третіх осіб (реальних власників земельних ділянок, котрі по суті реально заперечують наявність такого права у Позивача).

При цьому, колегія суддів вважає за необхідне зазначити в своїй постанові і те, що у класифікації об`єктів права власності посіви та врожай є речами, а по відношенню до земельної ділянки вони є плодами. Як вбачається зі статті 189 Цивільного кодексу України, продукцією, плодами та доходами є все, що виробляється, добувається, одержується з речі або приносяться річчю. Відповідно до статті 775 Цивільного кодексу України наймачеві належить право власності на плоди, продукцію, доходи, одержані ним у результаті користування річчю, переданою в найм.

Згідно з пунктом «б» частини 1 статті 95 Земельного кодексу України, землекористувач має право на посіви та насадження сільськогосподарських та інших культур, на вироблену продукцію.

Відтак Позивач в даній справі поставив у пріоритет права на похідну річ - посіви (незважаючи уже на засіяння ним земельних ділянок по відношенню до яких він немає жодного речового права), над правом на первинний об`єкт - земельну ділянку (котре у даній справі мають Треті особи).

Колегія суддів розглядаючи позовні вимоги та подані Третіми особами апеляційні скарги, констатує, що на момент подачі позову Позивач - повинен мати належний статус, тобто мати певне речове право на засіяні ними земельні ділянки, однак виходячи із принципу справедливості саме право на посіви (а не на готовий врожай) повинна мати особа, яка зазнала витрат на підготовку грунту, внесення добрив, посівний матеріал, крім випадку недобросовісної поведінки такої особи (відсутність будь-якого речового права на засіяні земельні ділянки), що ж до права на врожай то його повинні мати виключно законні землекористувачі в силу вимог діючого законодавства України.

Окрім того, колегія суддів констатує, що у відповідності до статті 152 Земельного кодексу України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Відповідно до статті 95 Земельного кодексу України, землекористувачі, якщо інше не передбачено законом або договором, мають право: самостійно господарювати на землі; власності на посіви і насадження сільськогосподарських та інших культур, на вироблену продукцію; використовувати у встановленому порядку для власних потреб наявні на земельній ділянці загальнопоширені корисні копалини, торф, ліси, водні об`єкти, а також інші корисні властивості землі; на відшкодування збитків у випадках, передбачених законом; споруджувати жилі будинки, виробничі та інші будівлі і споруди.

Порушені права землекористувачів підлягають відновленню в порядку, встановленому законом.

Згідно статтей 316, 321, 328 Цивільного кодексу України: правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб; право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів; право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до статті 179 Цивільного кодексу України, річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов`язки.

За приписами частини 2 статті 184 Цивільного кодексу України, річ є визначеною родовими ознаками, якщо вона має ознаки, властиві усім речам того ж роду, та вимірюється числом, вагою, мірою. Річ, що має лише родові ознаки, є замінною.

Пунктом 11 частини 1 статті 1 Закону України "Про зерно та ринок зерна в Україні" закріплено визначення поняття зерно - плоди зернових, зернобобових та олійних культур, які використовуються для харчових, насіннєвих, кормових та технічних цілей.

Усе вищевказане призводить суд до висновку, що особа, яка володіє та користується земельними ділянками, є належним землекористувачем та набуває права власності на врожай, що вирощений на таких земельних ділянках, а тому доводи Позивача про те, що Треті особи по справі, будь-яких прав на врожай, вирощенний на належних для Третіх осіб на праві власності земельних ділянках ні фактично, ні юридично не підтверджені та колегією суддів відхиляються, як безпідставні.

Суд підсумовуючи усе вищевказане в площинні вказівок, наведених у постанові Верховного суду від 5 лютого 2019 року в даній справі, ще раз наголошує, що Позивач не підтвердив належними та допустимими доказами підстави виникнення у нього будь-якого речового права на врожай вирощений ним на чужій земельній ділянці так як і не довів порушення, невизнання та/або оспорення його прав власності саме Відповідачем, який мав би бути належним землекористувачем таких земельних ділянок (чого також не було доведено зі сторони Позивача), що є підставою для відмови в задоволенні позову про визнання права власності на підставі статті 392 Цивільного кодексу України.

Окрім того Північно-західний апеляційний господарський суд наголошує на тому, що даний позов подано і оспорено рішення місцевого господарського суду прийнято за редакцією Господарського процесуального кодексу України, що діяла до 14 грудня 2017 року.

При цьому колегія суду наголошує на тому, що в силу дії частини 1 статті 1 Господарського процесуального кодексу України (в редакції що діяла на момент подачі позову до винесення господарським судом Рівненської області оспорюваного рішення): підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні0, громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб`єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушення.

Водночас, в даній справі (окрім встановленого вище в даній постанові) Позивач з порушенням зазначених норм Господарського процесуального кодексу України звернувся до суду, адже ним не доведено, а ні порушення Відповідачем його права, а ні оспорення Відповідачем його права (тим більше з огляду на встановлений в апеляційній інстанції факт оспорення права Позивача на врожай іншими особами (Третіми особами по справі), за обставин, коли Позивач не вчинив будь-яких дій для їх залучення в розгляді даної справи, отримавши рішення на свою користь оминаючи осіб, котрі б і мали бути відповідачами в такій справі).

Дане на переконання колегії суду є ще однією підставою для відмови Позивачу в задоволенні даного позову, та скасування оспорюваного рішення суду першої інстанції.

Враховуючи усе вищевстановлене в даній постанові, Північно-західний апеляційний господарський дійшов висновку, щодо відмови в задоволенні позовних вимог про визнання права власності на врожай.

Разом з тим, суд скасовує рішення Господарського суду Рівненської області від 18 вересня 2017 року.

Згідно частини 1 статті 269 Господарського процесуального кодексу України: суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Водночас, Північно-західний апеляційний господарський суд приходить до висновку про неповне з`ясування місцевим господарським судом обставин, що мають значення для справи та про порушення норм процесуального права, що в силу дії пунктів 1, 2 та 4 частини 1 статті 277 ГПК України є підставою для скасування оспорюваного рішення на підставі пункту 2 частини 1 статті 275 ГПК України.

Судові витрати, апеляційний суд розділяє з урахуванням положень статтей 123, 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись статтями 129, 269, 270, 273, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Прийняти відмову ОСОБА_26 , ОСОБА_9 , ОСОБА_1 , ОСОБА_27 від апеляційної скарги на рішення Господарського суду Рівненської області від 18 вересня 2017 року в справі №918/625/17.

2. Закрити апеляційне провадження в частині розгляду апеляційних скарг ОСОБА_26 , ОСОБА_9 , ОСОБА_1 , ОСОБА_27 у справі № 918/625/17.

3. Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 - задоволити.

4. Рішення Господарського суду Рівненської області від 18 вересня 2017 року в справі 918/625/17 - скасувати.

5. Прийняти нове рішення, яким відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю "ЮТ-АГРО ЗЕРНО" в задоволенні позовних вимог повністю.

6. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮТ-АГРО ЗЕРНО» (; місцезнаходження: 35720, Рівненська область, Здолбунівський район, с. Копиткове, вул. Шкільна, 10А) - 10 155 (десять тисяч сто п`ятдесят п`ять) грн 66 коп. судового збору за розгляд апеляційної скарги в дохід державного бюджету України (ГУК у м. Києві/м.Київ/22030106, код отримувача (код за , Банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), Код банку отримувача (МФО): 899998, Рахунок отримувача: 6001, Код класифікації доходів бюджету: 22030106).

7. Господарському суду Рівненської області видати відповідний наказ.

8. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

9. Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

10. Справу №918/625/17 повернути Господарському суду Рівненської області.

Повний текст постанови складено 29 липня 2019 року.

Головуючий суддя Василишин А.Р.

Суддя Філіпова Т.Л.

Суддя Грязнов В.В.