ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 серпня 2019 року Справа № 915/1477/19

м.Миколаїв

Господарський суд Миколаївської області, у складі судді Семенчук Н.О.,

за участю секретаря судового засідання Мавродій Г.В.

за участю представника позивача Зарєчнєв С.О. дов.№536 від 11.06.2019, представник відповідача в судове засідання не з`явився,

Присутня: Доценко О.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом: Державного підприємства Адміністрація морських портів України (01135, м.Київ, просп.Перемоги, 14) в особі філії Ольвія державного підприємства Адміністрація морських портів України (адміністрація спеціалізованого морського порту Ольвія), 54052, м.Миколаїв, Корабельний р-н, а/с 170

до відповідача: Миколаївської митниці ДФС, 54017, м.Миколаїв, вул.Московська, 57-а

про: стягнення 479,50 грн.

Державне підприємство Адміністрація морських портів України в особі філії Ольвія державного підприємства Адміністрація морських портів України (адміністрація спеціалізованого морського порту Ольвія) звернулось до Господарського суду Миколаївської області з позовною заявою №590/20-01-09/вих./20 від 22.05.2019 до Миколаївської митниці ДФС про стягнення коштів у розмірі 479,50 грн. за використання телефонного зв`язку.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що на підставі договору позички № 21-П-ФОК-15 від 10.02.2015, укладеному з відповідачем, позивачем передавалося останньому у безоплатне строкове користування майно нежилі облаштовані приміщення, обладнання, засоби та канали зв`язку. Для забезпечення митного поста телефонним зв`язком користувачу було виділено два телефонних номера, за які філія оплачувала абонентську плату згідно договору від 28.12.2017 №101-В-ФОК-17, укладеного між ПАТ «Фарлеп-Інвест» та позивачем, та договору №14548/117 від 14.06.2013, укладеного між ПАТ «Укртелеком» та позивачем. Вказує, що листом від 23.06.2018 №2942/10/14-70-10-29 Миколаївська митниця ДФС направила позивачу підписану додаткову угоду про розірвання договору з 26.08.2018 та акт приймання передачі майна. Незважаючи на розірвання договору Миколаївська митниця ДФС з червня по грудень 2018 року (включно) продовжила користуватись телефонним зв`язком, а саме телефонними номерами (0512) НОМЕР_1 та (0512) НОМЕР_2 . Зазначає, що позивачем листами було направлено рахунки на оплату зазначених витрат, які поніс позивач та акти виконаних робіт з надання послуг телефонного зв`язку. Відповідачем відповіді на листи не надано, суму заборгованості не сплачено, що стало підставою для звернення позивача до суду з позовом.

Ухвалою господарського суду Миколаївської області від 28.05.2019 позовну заяву №590/20-01-09/вих./20 від 22.05.2019 Державного підприємства Адміністрація морських портів України в особі філії Октябрьск державного підприємства Адміністрація морських портів України (адміністрація спеціалізованого морського порту Октябрьск) залишено без руху. Вказаною ухвалою позивачу надано строк для усунення недоліків в строк який не перевищує 10 днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

13.06.2019 позивач до відділу документального забезпечення Господарського суду Миколаївської області надав заяву про усунення недоліків позовної заяви в якій крім іншого зазначив, що філія Октябрьск державного підприємства Адміністрація морських портів України (адміністрація спеціалізованого морського порту Октябрьск) змінено на філію Ольвія державного підприємства Адміністрація морських портів України (адміністрація спеціалізованого морського порту Ольвія).

Суддя Семенчук Н.О. у період з 10.06.2019 по 27.06.2019 включно перебувала у запланованій щорічній відпустці.

Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 02.07.2019 відкрито провадження у справі № 915/1477/19 за правилами спрощеного позовного провадження та призначено справу до розгляду в судовому засіданні на 01 серпня 2019 року.

Відповідач у наданому до суду відзиві просить суд відмовити позивачу у задоволенні позову з посиланням на ст.827 Цивільного кодексу України, ст.ст. 188, 556 Митного кодексу України та положення Постанови Кабінету Міністрів України від 18.08.2010 №751 «Про затвердження Положення про пункти пропуску через державний кордон та пункти контролю».

Позивачем до суду була надана відповідь на відзив в якій вказує, що підстави для відмови в задоволенні позову відсутні.

Відповідач в судове засідання 01.08.2019 не з`явився, причини неявки не повідомив, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення 545 (а.с.167).

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні в судовому засіданні всіх наявних у справі доказів у їх сукупності, а також приймаючи до уваги, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд установив наступні обставини.

10.02.2015 між позивачем та відповідачем укладено договір позички № 21-П-ФОК-15 (далі-договір), відповідно до пункту 1.1 якого позивач передає відповідачу у безоплатне строкове користування на строк, обумовлений договором, майно - нежилі облаштовані приміщення загальною площею 99,9 кв.м, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , обладнання, засоби та канали зв`язку.

Відповідно до пункту 1.2 договору, перелік майна, що передається відповідачу, визначений у додатку № 1 до договору, який є невід`ємною частиною договору та в акті приймання-передачі майна.

Зазначене у пункті 1.1 договору приміщення належить позивачу на праві господарського відання, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, про реєстрацію іншого речового права (пункт 1.3 договору).

Відповідно до пункту 2.1 договору, відповідач використовує об`єкт позички для розміщення підрозділу митниці, на який покладено обов`язки з забезпечення здійснення митного контролю та митного оформлення товарів, вантажів та іншого майна, що переміщуються юридичними та фізичними особами через митний кордон України.

Майно передається на підставі договору та актів приймання-передачі нерухомого майна та обладнання в строкове користування (пункт 4.1 договору).

Майно вважається переданим позивачем відповідачу з моменту підписання акта приймання-передачі об`єкта позички уповноваженими представниками сторін та скріплення акта печатками (пункт 4.2 договору).

Підпунктами 5.1.1 - 5.1.3 пункту 5.1 договору встановлено, що відповідач зобов`язується користуватися об`єктом позички особисто та за його цільовим призначенням і відповідно до умов договору; безперешкодно допускати на об`єкт позички представників позивача для перевірки виконання відповідачем умов договору; забезпечити збереження об`єкта позички, запобігати його пошкодженню і псуванню.

Сторонами було підписано додаток № 1 до договору, в якому зазначено перелік майна, що передається відповідачу (зв.б. а.с.40), та 10.02.2015 позивач передав, а відповідач прийняв вказане у додатку №1 майно, що підтверджується актом приймання-передачі майна (зв.б. а.с.41).

Договір набирає чинності з моменту підписання і діє до 31.12.2015, але в будь-якому разі до повного виконання зобов`язань (пункт 9.1 договору).

Договір вважається продовженим на кожен наступний календарний рік, якщо за 10 календарних днів до закінчення строку дії договору жодна із сторін не повідомила про його припинення (пункт 9.4 договору).

Згідно з положеннями п. 10.2 договору усі правовідносини, що виникають з цього договору або пов`язані із ним, у тому числі пов`язані із дійсністю, укладенням, виконанням, зміною та припиненням цього договору, тлумаченням його умов, визначенням наслідків недійсності або порушення договору, регламентуються цим договором та відповідними нормами чинного в Україні законодавства, а також застосовними до таких правовідносин звичаями ділового обороту на підставі принципів добросовісності, розумності та справедливості.

Позивач у позовній заяві зазначає, що листом від 23.06.2018 №2942/10/14-70-10-29 Миколаївська митниця ДФС за результатами розгляду листа позивача від 14.06.2018 №3/1.15/18-1666 повернула позивачу підписану додаткову угоду про розірвання договору з 26.06.2018 та акт приймання передачі майна (а.с.56).

Представник позивача в судовому засіданні 01.08.2019 зазначив, що Договір позички було розірвано 26.06.2018 про що між сторонами була укладена додаткова угода та все майно згідно акту приймання передачі було повернуто позивачу, при цьому доказів до суду не надав, поважності причин ненадання доказів не зазначив.

Позивач вказує, що незважаючи на розірвання договору Миколаївська митниця ДФС з липня по грудень 2018 року (включно) продовжила користуватися телефонним зв`язком, а саме телефонними номерами (0512) 589736 та (0512) 645484, які були виділені відповідачу для забезпечення митного поста телефонним зв`язком та за які позивач оплачував абонентську плату згідно договору від 28.12.2017 №101-В-ФОК-17, який укладений між позивачем та ПАТ «Фарлеп-Інвест» та договору №14548/117 від 14.06.2013, який укладений між позивачем та ПАТ «Укртелеком» в підтвердження чого посилається на платіжні доручення (а.с.113 124).

Разом з тим, позивачем не вказано та не надано доказів виділення відповідачу телефонних номерів (0512) 589736 та (0512) 645484 та доказів користування відповідачем телефонним зв`язком, а саме телефонними номерами (0512) НОМЕР_1 та (0512) НОМЕР_2 в період з липня по грудень 2018 року.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач листами від 09.08.2018 №3/4.3/18-2172 (а.с.57), від 26.10.2018 №3/4.3/18-2713 (а.с.62), від 09.11.2018 №25/20-04-03/вих./20 (а.с.71), від 22.01.2019 №87/20-04-03/вих./20 (а.с.76) направив на адресу відповідача рахунки на оплату компенсації вартості витрат за використання телефонного зв`язку (а.с.58, 63, 67, 72, 77), розрахунки компенсації вартості витрат за використання телефонного зв`язку (а.с.59, 64, 68, 73, 78), акти виконаних робіт (а.с. 60, 65, 69, 75, 79, 80) та акти наданих послуг (а.с.61, 66, 70, 74, 81).

Згідно вказаних листів та доданих до них документів заборгованість за послуги користування телефонним зв`язком за липень 2018 року складала 81,15 грн., за серпень 2018 року 81,15 грн., за вересень 2018 року 79,30 грн., за жовтень 2018 року 79,30 грн., за листопад 2018 року 79,30 грн., за грудень 2018 року 79,30 грн., що разом становить 479,50 грн.

Позивач зазначає, що відповідачем не компенсовано витрати за користування телефонним зв`язком (компенсація абонентської плати) у сумі 479,50 грн., що стало підставою для звернення до суду з позовом про стягнення заборгованості.

Розглянувши матеріали справи суд доходить висновку про відмову у задоволенні позовних вимог з огляду на наступне.

Згідно зі ст. 526 Цивільного Кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

У відповідності до частин 1-3 ст. 13 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 14 ГПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Відповідно до ст. 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст. 79 ГПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Враховуючи вимоги процесуального законодавства, належними доказами у підтвердження існування заборгованості є визначені нормами чинного законодавства первинні документи, що підтверджують факт здійснення господарських операцій.

Всупереч вимогам норм ГПК України позивачем до суду не надано доказів, а саме:

- додаткової угоди, на підтвердження обставин розірвання з 26.06.2018

договору позички №21-П-ФОК-15 від 10.02.2015;

- акту приймання передачі майна з користування.

- виділення відповідачу телефонних номерів (0512) 589736; (0512) 645484 та користування відповідачем телефонним зв`язком, а саме телефонними номерами (0512) 589736 та (0512) 645484 в період з липня по грудень 2018 року.

Надані позивачем до позовної заяви: - Договір №101-В-ФОК-17 від 28.12.2017 про надання телекомунікаційних послуг, укладений між ПАТ «Фарлеп Інвест» та позивачем; - договір №14548/117/42В/13 від 14.06.2013 про надання телекомунікаційних послуг, укладений між позивачем та ПАТ «Укртелеком», платіжні доручення про оплату позивачем телекомунікаційних послуг, рахунки на оплату телекомунікаційних послуг, не є доказами того, що Миколаївська митниця ДФС в період з липня по грудень 2018 року (включно) користувалась телефонним зв`язком, а саме телефонними номерами (0512) НОМЕР_1 та (0512) НОМЕР_2 , а є лише доказами правовідносин позивача з іншими юридичними особами з питань надання та отримання послуг.

Згідно ч.1, 2 ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Позивачем не доведено належними та достатніми доказами факту виділення відповідачу телефонних номерів (0512) 589736; (0512 НОМЕР_2 та користування відповідачем телефонним зв`язком, а саме телефонними номерами (0512) НОМЕР_1 та (0512) НОМЕР_2 в період з липня по грудень 2018 року.

З огляду на вищевикладене суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача коштів у розмірі 479,50 грн. за використання телефонним зв`язком.

Відповідно до ст. 129 ГПК України, у разі відмови в позові судовий збір підлягає покладенню на позивача.

Керуючись ст.ст. 2, 11 ,73, 74, 76-79, 86, 91, 123, 129, 232, 238, 241, 247, 248, 252 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В:

1.У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення суду, у відповідності до ст.241 Господарського процесуального кодексу України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно ч.1 ст.254 Господарського процесуального кодексу України, учасники справи, особи, які не брали участь у справі, якщо господарський суд вирішив питання про їх права та обов`язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції.

Згідно ч.ч.1, 2 ст.256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Згідно ст.257 ГПК України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Відповідно до пп.17.5) п.17) ч.1 Розділу XI Перехідні положення ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Вступна і резолютивна частина рішення проголошені в судовому засіданні 01.08.2019, повний текст рішення складено та підписано 02.08.2019

Суддя Н.О.Семенчук