СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" серпня 2019 р. Справа № 905/379/19

Cхідний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючий (доповідач): судді: справу розглянуто в порядку письмового провадження без виклику учасників справи ОСОБА_1 О. ОСОБА_2 . Гребенюк Н.В., Пушай В.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Збагачувальна Фабрика №105, м. Селидове, смт. Цукурине, Донецька область
на рішення господарського суду Донецької області
від22.04.2019р. (повний текст підписано 22.04.2019р.)
у справі № 905/379/19 (суддя Матюхін В.І.)
за позовом: до відповідача:Акціонерного товариства Українська залізниця м.Київ в особі регіональної філії Придніпровська залізниця АТ Українська залізниця м.Дніпро Товариства з обмеженою відповідальністю Збагачувальна Фабрика №105, м. Селидове смт. Цукурине, Донецька область
простягнення штрафу 29 430,00 грн.

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2019 року до господарського суду звернулось Акціонерне товариство Українська залізниця в особі регіональної філії Придніпровська залізниця (далі Позивач) з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю Збагачувальна Фабрика №105 (далі Відповідач) про стягнення штрафу у сумі 29 430,00 грн.

Рішенням господарського суду Донецької області від 22.04.2019 у справі №905/379/19 позовні вимоги задоволені у повному обсязі.

Відповідач, не погодившись з прийнятим рішенням, звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить спірне рішення господарського суду скасувати та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги заявник посилається на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків викладених у рішенні першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Зокрема, скаржник вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про визначення однаковим способом вантажовідправником та вантажоодержувачем маси вантажу за спірним перевезенням, оскільки на станції відправлення масу вантажу визначено на статичних вагонних вагах із зупинкою без розчеплення у відповідності до п.10 Правил приймання вантажів до перевезення, а на станції призначення маса вантажу визначена на вагах у русі. За таких підстав Відповідач вважав, що маса вантажу у спірному вагоні визначена невірно, інформація, що зазначена у комерційному акті є недостовірною, що тягне за собою хибність висновку Позивача про наявність відповідальності Відповідача відповідно до приписів ст.122 Статуту залізниці. Вважав безпідставним висновок про відповідність ваг Позивача нормам в сфері в метрології. Також, Відповідач зазначав про те, що нарахована Позивачем сума штрафу не є співрозмірною з даним правопорушенням.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 18.06.2019р. у справі № 905/379/19 було відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю Збагачувальна Фабрика №105 на рішення господарського суду Донецької області від 22.04.2019 та встановлено строк учасникам справи для надання відзиву на апеляційну скаргу з доказами його (доданих до нього документів) надсилання іншим учасникам справи. Вказаною ухвалою також повідомлено учасників справи про розгляд апеляційної скарги без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) в світлі ч.10 ст.270 цього Кодексу, оскільки ціна позову в означеній справі менша ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Інших клопотань від учасників справи не надходило.

За таких обставин, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без виклику учасників справи.

На адресу суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, за змістом якого Позивач заперечував проти доводів Відповідача, вважаючи рішення законним та обґрунтованим. Зокрема, зазначав, що маса вантажу за даним перевезенням як при відправленні так і під час контрольного зважування визначена шляхом зважування на вагонних вагах, а їх можливо різна модифікація не впливає на спосіб визначення маси. Також вважав, що комерційний акт складено повноважними особами, у зв`язку з чим твердження апелянта про відсутність його доказової сили є безпідставним. Крім того зазначив, що розмір штрафних санкцій у даному випадку не є договірним, а тому підстави для його зменшення відсутні.

Враховуючи положення ч.ч.13, 14 ст.8 ГПК України, фіксація розгляду апеляційної скарги у порядку письмового провадження (без повідомлення учасників справи) не здійснюється.

Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи із наступного.

Рішенням господарського суду в межах даної справи встановлені наступні обставини:

- відправлення 01.09.2018 року Відповідачем зі станції Цукуриха Донецької залізниці на станцію Енергодар Придніпровської залізниці за залізничною накладною №51550382 у вагоні №67859835 вантажу вугільного концентрату із вказанням маси вантажу 62 000 кг;

складання комерційного акту №476906/1332 від 04.09.2018р. про невідповідність маси вантажу у вагоні №67859835 масі, вказаній відправником у накладній.

Наведені обставини сторонами не оспорюються.

Суд встановив, що факт порушення Відповідачем Статуту залізниць України, є підставою для стягнення штрафу у розмірі п`ятикратної провізної плати за вказане правопорушення, що складає 29 430,00грн.

Заперечуючи проти позовних вимог та не погоджуючись з фактом порушення, Відповідач в суді першої інстанції посилався на:

неврахування Позивачем норм природної втрати та граничного розходження визначення маси вантажу;

закінчення строку експлуатації засобу ваговимірювальної техніки Позивача, за допомогою якого встановлено порушення;

відсутності інформації щодо механізму зважування (статичне або динамічне).

Також вважав розмір штрафу неспіврозмірним самому порушенню.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з мотивів доведеності підстав для нарахування штрафу за неправильно зазначену у накладній масу вантажу.

Оскаржуючи зазначене рішення, Відповідач посилається на те, що комерційний акт є неналежним доказом невідповідності масі вантажу, оскільки маса відправленого вантажу на станції відправлення визначалась на статичних вагонних вагах із зупинкою без розчеплення, а на станції призначення маса вантажу визначена на вагах у русі; зазначений засіб ваговимірювальної техніки (далі ЗВВТ) не відповідає метрологічним нормам, строк його експлуатації давно закінчився, комерційний акт не містить відомостей щодо механізму зважування.

За таких обставин вважав відповідний комерційний акт неналежним та недостовірним доказом вчинення порушення. Крім того, вважав застосування штрафу у відповідному розмірі таким, що протирічить принципу верховенства права через неспіврозмірність та несправедливість.

Колегія суддів вважає зазначені доводи необґрунтованими з огляду на наступне.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено господарським судом 01.09.2018, згідно з накладною №51550382, яка у відповідності з ст. 6 Статуту залізниць України є основним перевізним документом та обов`язковою двосторонньою формою угоди на перевезення вантажу, зі станції Цукуриха Донецької залізниці на станцію Енергодар Придніпровської залізниці було відправлено вагон №67859835 з вантажем вугільним концентратом.

На станції відправлення вантаж був прийнятий до перевезення без зауважень та заперечень. При цьому, правильність внесених відомостей до вищезазначеної накладної підтвердив своїм підписом представник відправника.

Частиною 1 ст. 909 Цивільного кодексу України та ч. 1 ст. 307 Господарського кодексу України встановлено, що за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Частиною 5 ст. 307 Господарського кодексу України унормовано, що умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб`єктів господарювання за цими перевезеннями встановлюються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно - правовими актами.

Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складанням транспортної накладної, згідно ч. 3 ст. 909 Цивільного кодексу України.

Статтею 6 глави 1 Статуту залізниць України встановлено, що накладна - це основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил перевезення вантажів і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої особи - одержувача і супроводжує вантаж до місця призначення.

Правильність внесених у накладну відомостей, як це передбачено п.2.3 Правил оформлення перевізних документів, своїм підписом підтверджує представник відправника.

Частиною 1 ст. 129 Статуту встановлено, що обставини, які можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць.

Отже, судом першої інстанції обґрунтовано визначено, що на станції Енергодар Придніпровської залізниці при прибутті вагону залізницею було проведено контрольну перевірку та виявлено, що вага брутто складає 81 940кг, вага тари (з брусу) 21 800 кг, вага нетто 60 140кг, що менше ваги зазначеної в документі на 1 860кг, про що складено комерційний акт № 476906/1332 від 04.09.2018.

Також, відповідно до ст.37 Статуту залізниць України під час здавання вантажів для перевезення відправником має бути зазначена у накладній їх маса. Тарні і штучні вантажі перевозяться із зазначенням у накладній маси і кількості вантажних місць. Маса цих вантажів визначається до здавання їх для перевезення і зазначається на вантажних місцях. Вантажі, що перевозяться насипом і наливом, а також інші вантажі, зважування яких на вантажних вагах неможливе, зважуються на вагонних вагах. Перелік вантажів, що можуть перевозитися насипом і наливом, установлюється Правилами . Загальна маса вантажу визначається шляхом зважування на вагах або підрахуванням маси на вантажних місцях за трафаретом чи стандартом. Маса окремих вантажів може визначатися розрахунковим методом, за обміром або умовно (нафтопродукти в цистернах, тварини, лісоматеріали тощо). Маса вантажів визначається відправником. Спосіб визначення маси зазначається у накладній.

Згідно з п.1.5. Інструкції про порядок застосування засобів ваговимірювальної техніки на залізничному транспорті України, затвердженої наказом Міністерства інфраструктури України від 31.07.2012 №442, для визначення маси вантажів, що перевозяться залізничним транспортом, можуть застосовуватися електромеханічні (електронні) (далі - електронні) та важільні вагонні ваги для зважування із зупинкою та зважування у русі, а також інші ЗВВТ, передбачені Правилами приймання вантажів до перевезення, затвердженими наказом Міністерства транспорту України від 21 листопада 2000 року № 644, зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2000 року за № 861/5082.

Таким чином, існує декілька нормативно-вичерпних способів визначення маси вантажів, а саме: шляхом зважування на вагах; підрахуванням маси на вантажних місцях за трафаретом чи стандартом; розрахунковим методом; за обміром; умовно.

Відповідно до накладної №51550382 від 01.09.2018 визначення маси вантажу було здійснено вантажовідправником на статичних вагонних вагах.

Як вбачається з комерційного акту № 476906/1332 від 04.09.2018, зважування маси вантажу вугілля кам`яного у вагоні №67859835 було проведено по прибуттю поїзда на 100-Т тензометричних вагонних вагах вантажоодержувача приписаних до залізниці.

В обох випадках зважування вантажу проводилось на вагонних вагах, повірених належним чином, що передбачено Правилами щодо перевезення вантажу насипом.

Відмітка в комерційному акті про те, що зважування проводилось по прибуттю поїзда, тобто з зупинкою, свідчить про визначення маси вантажу однаковим способом.

Твердження апелянта щодо можливого зважування вантажу у русі не підтверджені будь яким доказом.

Вказаний комерційний акт за своєю формою та змістом відповідає вимогам Статуту залізниць України та Правил складання актів, у зв`язку із цим обґрунтовано прийнятий місцевим судом в якості належного доказу вчинення Відповідачем відповідного порушення.

Таким чином, судова колегія вважає, що Позивачем доведено належними та допустимими доказами у розумінні норм ст.ст. 74, 76, 78 Господарського процесуального кодексу України невідповідність фактичної маси вантажу у вагоні №67859835 тій масі вантажу, яка зазначена відправником (Відповідачем) у накладній №51550382.

Щодо доводів про невідповідність ЗВВТ метрологічним нормам, внаслідок перебігу середнього строку його експлуатації, то як вбачається зі змісту копії технічного паспорту, 02.06.2018 проводилась повірка відповідного засобу, тобто за три місяці до складання комерційного акту (а.с. 63-68).

Згідно до вимог ст. 17 Закону України Про метрологію та метрологічну діяльність, п. 1 Переліку категорій законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, що підлягають періодичній повірці, затвердженого Постановою КМУ від 04.06.2015р. № 374, зазначений ЗВВТ є засобом вимірювальної техніки, що підлягає обов`язковій періодичній повірці у порядку, встановленому законом.

Відповідно до ч. ч. 5, 6 цієї норми Закону, повірка законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, проводиться, науковими метрологічними центрами, які мають міжнародно визнані калібрувальні та вимірювальні можливості за відповідними видами та підвидами вимірювань, та/або із застосуванням національних еталонів, а також науковими метрологічними центрами, метрологічними центрами та повірочними лабораторіями, уповноваженими на проведення повірки відповідних засобів, науковими метрологічними центрами, які мають міжнародно визнані калібрувальні та вимірювальні можливості за відповідними видами та підвидами вимірювань, та/або із застосуванням національних еталонів; науковими метрологічними центрами, метрологічними центрами та повірочними лабораторіями, уповноваженими на проведення повірки відповідних засобів.

Порядок проведення повірки законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, та оформлення її результатів, а також норми часу, необхідного для проведення повірки таких засобів, встановлюються нормативно-правовими актами центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері метрології та метрологічної діяльності.

Отже, дослідження відповідності нормам закону дій уповноваженого органу (державного повірника) при здійснення зазначеної повірки виходить за межі предмету розгляду в зазначеній господарській справі.

Відповідачем на підтвердження своїх висновків щодо незаконності або необ`єктивності результатів зазначеної повірки не надано жодного належного доказу.

Будь яких клопотань щодо забезпечення відповідних доказів в суді першої інстанції Відповідачем не заявлено. Обраний судом порядок розгляду справи не перешкоджав Відповідачу заявити клопотання про надання або витребування конкретних доказів.

Також Відповідачем не надано доказів, що спростовують належність зазначеного комерційного акту у якості доказу вчинення Відповідачем даного порушення.

Всі його наведені доводи, зокрема, щодо несправності ЗВВТ, проведення зважування всупереч відповідного призначення ЗВВТ мають характер припущень та не підтверджені відповідними доказами.

Доводи апеляційної скарги щодо не співмірності штрафу даному правопорушенню, спростовується наступним.

Умовами п. 5.5 розділу 5 Правил оформлення перевізних документів, затверджених наказом № 644 від 21.11.2000 Міністерства транспорту України унормовано, якщо під час перевезення вантажу або на станції його призначення буде виявлено неправильне зазначення у накладній маси, кількості місць вантажу, його назви, коду та адреси одержувача з відправника, порта стягується штраф у розмірі згідно зі статтею 118 Статуту залізниць України. При цьому, відправник несе перед залізницею відповідальність за наслідки, які виникли.

Статтями 118, 122 Статуту залізниць України встановлено, що за пред`явлення вантажу, який заборонено до перевезень або який потребує під час перевезення особливих заходів безпеки, та з неправильним зазначенням його найменування або властивостей з відправника, крім заподіяних залізниці збитків і витрат, стягується штраф у розмірі п`ятикратної провізної плати за всю відстань перевезення. За неправильно зазначені у накладній масу, кількість місць вантажу, його назву, код та адресу одержувача з відправника стягується штраф у розмірі згідно із статтею 118 цього Статуту. При цьому відправник несе перед залізницею відповідальність за наслідки, які виникли.

Отже розмір штрафу, що дорівнює саме п`ятикратній вартості плати за перевезення вагонами, тобто вартості самої послуги, як зазначає Відповідач, встановлено вищезазначеним нормативним актом та його співмірність у порівнянні вартості самого договору перевезення окремому дослідженню не підлягає.

Спірна штрафна санкція не є договірною, а відсутність відповідних наслідків порушення у вигляді збитків сама по собі не впливає на розмір цієї штрафної санкції.

Трактування змісту ст. 118 Статуту залізниць України у розрізі обумовленості стягнення штрафу наявними втратами та збитками з боку Позивача здійснено Відповідачем довільно та є необґрунтованим. З цією позицією пов`язане помилкове трактування вимог ч.2 ст. 216 Господарського кодексу України, зміст якої не пов`язує можливості притягнення до господарської відповідальності лише при наявності збитків, а навпаки, гарантує їх стягнення на користь потерпілої сторони.

Дійсно, вимогами ст. 233 Господарського кодексу України передбачено право суду зменшити розмір штрафних санкцій у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно визначені у порівнянні із збитками кредитора. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Також, якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Разом з тим, відповідного клопотання про зменшення штрафних санкцій до конкретного розміру із з посиланням на зазначені обставини у їх сукупності із наданням відповідних доказів, Відповідачем у суді першої інстанції не заявлялось, ним лише зверталась увага суду на неспіврозмірність розміру та кратності визначення такого штрафу відповідно до вартості послуг та відсутність збитків Позивача внаслідок вчинення Відповідачем порушення.

Відтак, недотримання вимог, визначених Статутом залізниць України, який є спеціальним нормативним актом, що визначає обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом, покладає на порушника відповідальність, яка в даному випадку передбачена пунктами 118, 122 Статуту залізниць України. При цьому, зазначений штраф, відповідно до пунктів 118, 122 Статуту залізниць України, стягується з вантажовідправника незалежно від наявності збитків та наслідків.

Враховуючи наведене, доводи апеляційної скарги є безпідставними.

За таких обставин, судова колегія дійшла висновку, що рішення господарського суду Донецької області від 22.04.2019 у справі № 905/379/19 ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають суттєве значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновку суду першої інстанції.

Відповідно до вимог ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по розгляду апеляційної скарги відносяться на Відповідача.

Керуючись ст.ст. 270, 275, 276, 282 Господарського процесуального кодексу України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Збагачувальна Фабрика №105, м. Селидове, смт. Цукурине, Донецька область залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Донецької області від 22.04.2019 у справі № 905/379/19 залишити без змін.

Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції покласти на Товариства з обмеженою відповідальністю Збагачувальна Фабрика №105, м. Селидове, смт. Цукурине, Донецька область.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, визначених п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Повний текст постанови складено та підписано 02.08.2019.

Головуючий суддя О.В. Стойка

Суддя Н.В. Гребенюк

Суддя В.І. Пушай