ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23.07.2019 м. Івано-ФранківськСправа № 909/489/19

Господарський суд Івано-Франківської області у складі судді Шкіндер П.А., секретар судового засідання Попович Л.І. розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Товариство з обмеженою відповідальністю "Гріненерджі", вул. Грушевського, буд.52, смт. Богородчани, Івано-Франківська область, 77701

до відповідача: Болехівська центральна міська лікарня вул.Коновальця, буд.2, м.Болехів, Івано-Франківська область,77200

про стягнення заборгованості в сумі 8 469 грн 52 к.

за участю :

від позивача Закалюжна І.В.- довіреність № 10/06 від 03.06.2019) -представник

від відповідача: не з"явився

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Гріненержі" звернулось до Господарського суду Івано-Франківської області з позовною заявою до Болехівської центральної міської лікарні" про стягнення 8469,52 грн. за неналежне виконання грошового зобов"язання за договором поставки теплової енергії № 04/2018 від 22.02.2018року.

Ухвалою Господарського суду Івано-Франківської області від 14.05.19 прийнято позовну заяву до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.

Представник позивача, в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просить суд позов задовольнити, вказуючи при цьому на:

- порушення відповідачем умов укладеного між сторонами Договору на постачання теплової енергії № 04/2018 від 22.02.2018року , а саме, несвоєчасне здійснення розрахунків за поставлену позивачем теплову енергію ;

-п. 6.4.1 Договору, положення ст. 625 Цивільного кодексу України, на підставі яких, за порушення строків оплати поставленої теплової енергії, у відповідача в наявності зобов`язання сплатити позивачу 6466,05грн. - інфляційних втрат, 1438,68грн. - 3% річних;

- приписи ст.ст. 525, 526, 599, 612, 625 Цивільного кодексу України, ст.193 Господарського кодексу України.

11.07.2019 представник позивача подав суду клопотання про долучення до матеріалів справи уточнено розрахунку, відповідно до якого до стягнення заявлено 6466,05грн. пені, інфляційні витрати у розмірі 1438,68грн, 3% річних у розмірі 564,79грн..

Сторони по справі про дату, час і місце судового засідання повідомлялися належним чином у порядку ст. 120 ГПК України шляхом направлення ухвали суду від 14.05.2019року за їх адресами рекомендованими листами з повідомленнями про вручення, однак, відповідач явку свого уповноваженого представника у судове засідання не забезпечив, причини неявки суду не повідомив та клопотань про розгляд справи за його відсутності не заявив.

При цьому, відповідно до ч. 11 ст. 242 ГПК України, у випадку розгляду справи за матеріалами в паперовій формі судові рішення надсилаються в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Згідно з ч. 4 ст. 89 ЦК України, відомості про місцезнаходження юридичної особи вносяться до Єдиного державного реєстру. За приписами ч. 1 ст. 7 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань", Єдиний державний реєстр створюється з метою забезпечення державних органів та органів місцевого самоврядування, а також учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних осіб, громадські формування, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців з Єдиного державного реєстру. Так, на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України, ухвала суду від 14.05.2019 року була направлена судом рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адреси місцезнаходження сторін у справі, зазначені в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Крім того, судом також враховано, що сторони справи повідомлялося про те, що інформацію по справі, яка розглядається, можна отримати на сторінці суду на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою: Веб-адреса Єдиного державного реєстру судових рішень: http://reyestr.court.gov.ua/, Веб-адреса Господарського суду Івано-Франківської області: http://if.arbitr.gov.ua/sud5010/, а також те, що за приписами ч. 1 ст. 9 ГПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 ЗУ «Про доступ до судових рішень», усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 3 ЗУ «Про доступ до судових рішень», для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень. Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч. 1 ст. 4 ЗУ «Про доступ до судових рішень»).

Враховуючи наведене, господарський суд зазначає, що сторони по справі мали право та дійсну можливість ознайомитись з постановленими судом ухвалами у Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua), а також дізнатися про дату, час та місце судового розгляду справи на сторінці суду на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою: Веб-адреса Єдиного державного реєстру судових рішень: http://reyestr.court.gov.ua/, http://if.arbitr.gov.ua/sud5010/

У зв`язку з цим суд звертає увагу на те, що у відповідності до положень ч. 1 ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Відповідач своїм правом на подання відзиву у строк, встановлений судом, не скористався, поважні причини неподання якого не повідомив, у зв`язку з чим на підставі приписів ч. 9 ст. 165 ГПК України суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Відповідно до ст. 219 ГПК України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, та оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши представника позивача, господарський суд встановив наступне.

Між Комунальним закладом Болехівська центральна міська лікарня (надалі Споживач) та ТзОВ «Гріненерджі» (надалі Виробник) на період опалювального сезону 2018 р. було укладено Договір № 04/2018 від 22 лютого 2018 року про постачання теплової енергії за бюджетні кошти (надалі Договір) згідно якого Виробник зобов`язувався постачати Споживачеві теплову енергію для централізованого опалення ( ДК 021:2015-09320000-8 Пара, гаряча вода та пов`язана продукція, а споживач зобов`язувався отримати теплову енергію проводити оплату за неї згідно із встановленими тарифами та в терміни, передбачені цим Договором.

Пунктом 3.2 передбачено, що оплата здійснюється споживачем в розмірі суми, вказаної в рахунках не пізніше 10 числа місяця, що настає за розрахунковим.

Пунктом 3.1 передбачено, що розрахунковим періодом за спожиту теплову енергію є календарний місяць.

Пунктом 5.1.1. Договору передбачено, що споживач зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі проводити розрахунки за використану теплову енергію.

Пунктом 5.1.2. Договору передбачено обов`язок споживача виконувати умови та порядок оплати спожитої енергії в обсягах і в терміни, які передбачені Договором.

Виробник постачав споживачу теплову енергію згідно умов зазначеного вище Договору, жодних претензій та скарг зі сторони споживача щодо якості надання послуг до ТзОВ «Гріненерджі» не надходило.

Однак, в порушення договірних відносин Болехівська центральна міська лікарня невчасно виконувала свої зобов`язання перед ТзОВ «Гріненерджі» в частині оплати за використану теплову енергію, що періодично призводило до виникнення заборгованості за поставлену теплову енергію. Оплати проводилися частково та з порушенням встановлених Договором термінів.

Крім того, згідно п.9.1. Договору у разі невиконання або неналежного виконання своїх зобов`язань за Договором сторони несуть відповідальність, передбачену даним Договором та чинним законодавством України.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 3 Цивільного кодексу України, однією із загальних засад цивільного законодавства є свобода договору.

Статтями 626, 627 вказаного Кодексу передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до статті 6 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Свобода договору означає право громадян або юридичних осіб вступати чи утримуватися від вступу у будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у наданій сторонам можливості за взаємною згодою визначати умови такого договору, змінювати ці умови також за взаємною згодою або утримуватись від пропозицій про їх зміну.

Як встановлено судом на підставі наявних в матеріалах справи доказів, на виконання умов даного договору, позивачем було поставлено відповідачу теплову енергію на загальну суму 623876,34грн., що підтверджується актами надання послуг, що знаходяться у матеріалах справи.

Відповідач отриманий товар оплачував з порушенням строку, остання оплата була здійснена 08.02.2019року.

Позаяк, відповідач, в порушення взятих на себе зобов`язань за договором, щодо оплати поставленого товару у передбачені строки договором не здійснив, у зв`язку з чим виникла заборгованість за поставлений товар в сумі 6400,95грн. пені , 564,79грн. 3% річних та 1438,68грн. інфляційних втрат.

Стаття 509 ЦК України визначає, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання, в силу вимог ст.ст. 525, 526 ЦК України, має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог даного Кодексу і інших актів законодавства. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічна за змістом норма міститься і у п. 1 ст. 193 ГК України.

Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором поставки, а відповідно до ч. 1 ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. Частиною 2 цієї ж норми унормовано, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Так, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 655 ЦК України).

Покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару (ст. 692 ЦК України).

Згідно зі ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Втім, як встановлено судом, відповідач, здійснив оплату отриманого товару з порушенням встановлених договором строки.

Тоді як, п. 2 ст. 193 ГК України встановлено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Порушенням зобов`язання, у відповідності до ст. 610 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Приписами ст. 530 Цивільного кодексу України, зокрема, встановлено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

В п. 3.2 Договору сторони передбачили, що оплата здійснюється споживачем в розмірі суми вказаної у рахунках не пізніше 10 числа місяця, що настає за розрахунковим .

Проте, як було встановлено вище, відповідач здійснив оплату отриманого товару ( теплової енергії) з порушенням встановлених строків. При цьому, заперечень щодо фактів прострочення сплати вартості теплової енергії до суду не надходило.

Відповідно до ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно з ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу. Згідно з ч. 2 ст. 193 ГК України, порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором. Згідно п. 1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Частиною 1 статті 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Частиною 3 вказаної статті визначено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Статтею 3 ЗУ "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" встановлено, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

В пункті 6.4.1 Договору споживач несе відповідальність за несвоєчасне проведення оплати за поставлену теплову енергію у вигляді пені в розмірі подвійної облікової ставки за кожен день прострочення платежу.

З наданого суду розрахунку , від 08.07.2019 вбачається, що позивачем нараховано та заявлено до стягнення з відповідача пеню в сумі 6400,95грн. за періоди:

- 06.05.2018- 14.05.2018 на суму 240168, 58 грн. - 2013,48грн.

-15.05.2018-21.05.2018 на суму 235384,78грн. - 1534,82грн.

-22.05.2018- 24.05.2018 на суму 115216,84грн. - 321,99грн.

-25.05.2018-29.05.2018 на суму 89216,84грн - 415,55грн.

-30.05.2018-12.06.2018 на суму 39216,84грн. - 511,42грн.

-13.06.2018-27.06.2018 на суму 38104,33грн. -496,86грн.

-11.11.2018-27.11.2018 на суму 29206,62грн - 435,30грн.

-11.01.2019-18.01.2019 на суму 102979,95грн. - 671,49грн..

Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені, заявленої позивачем у розмірі 6400,95 грн., відповідно до уточненого розрахунку, суд дійшов висновку про її обґрунтованість, вірність та відповідність фактичним обставинам справи і нормам чинного законодавства, у зв`язку з чим вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Статтею 625 ЦК України передбачена відповідальність за порушення грошового зобов`язання. Так, за цією нормою Цивільного кодексу України боржник, що прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з врахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом.

Оскільки відповідачем несвоєчасно виконувались умови договору щодо оплати за отриману теплову енергію , тому він зобов`язаний сплатити на користь позивача суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

Позивач просить суд стягнути з відповідача 3% річних в сумі 564,79грн. Судом було перевірено розрахунок 3% річних, наданий позивачем та встановлено, що він є правильним, зробленим у відповідності до умов договору та даних первинних документів, з огляду на що вимога позивача про стягнення з відповідача 3% річних в сумі 564,79грн. підлягає задоволенню повністю.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача інфляційні втрати в сумі 1438,68грн.

Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Згідно з Законом України «Про індексацію грошових доходів населення» індекс споживчих цін (індекс інфляції) обчислюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі статистики і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. На даний час індекс інфляції розраховується Державною службою статистики України і щомісячно публікується, зокрема, в газеті «Урядовий кур`єр». Отже, повідомлені друкованими засобами масової інформації з посиланням на зазначений державний орган відповідні показники згідно з статтями 17, 18 Закону України «Про інформацію» є офіційними і можуть використовуватися господарським судом і учасниками судового процесу для визначення суми боргу.

При здійсненні перевірки нарахування інфляційних втрат суд враховує положення п. 3.2 Постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань», яким визначено, що розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок інфляційних нарахувань, заявлених позивачем у розмірі 1438,68грн., суд дійшов висновку про їх обґрунтованість, вірність та відповідність фактичним обставинам справи і нормам чинного законодавства, у зв`язку з чим вимоги в цій частині також підлягають задоволенню.

Враховуючи викладене, позов слід задовольнити частково та стягнути з відповідача на користь позивача пеню у розмірі 6400,95грн., 3% річних в сумі 564,79 грн. та інфляційні втрати в сумі 1438,68грн.

В частині стягнення 65,10грн. пені - відмовити.

Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст.ст. 76-79 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За приписами ч. 1 ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідач під час розгляду справи не надав суду належних та допустимих доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги позивача

За таких обставин, оцінивши подані докази, які досліджені в судовому засіданні, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, а також беручи до уваги визнання позову відповідачем, що не суперечить закону та не порушує права чи інтереси інших осіб, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог .

Згідно з частиною 2 статті 123 Господарського процесуального кодексу України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. У відповідності до вимог пункту 2 частини 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, судові витрати у розмірі 1906,20грн. слід покласти на відповідача.

Керуючись ст.ст. 232, 233, 236-242, 252 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Гріненерджі", вул. Грушевського, буд.52, смт. Богородчани, Івано-Франківська область до Болехівської центральної міської лікарні вул.Коновальця, буд.2, м.Болехів, Івано-Франківська область про стягнення заборгованості в сумі 8 469 грн 52 к. задовольнити частково.

2. Стягнути з Болехівської центральної міської лікарні вул.Коновальця, буд.2, м.Болехів, Івано-Франківська область ( ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Гріненерджі", вул. Грушевського, буд.52, смт. Богородчани, Івано-Франківська область ( ) пеню у розмірі 6400,95грн., 3% річних в сумі 564,79 грн., інфляційні втрати в сумі 1438,68грн. та витрати зі сплати судового збору в сумі 1906,20грн.

3. В частині стягнення 65,10грн. пені - відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням суду законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 30.07.2019

СУДДЯ ШКІНДЕР П.А.