ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.07.2019 справа №914/416/19

Суддя Господарського суду Львівської області Король М.Р., за участі секретаря судового засідання Сало О.А., розглянувши справу

за позовом: Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради

до відповідача: Фізичної особи-підприємця Ложенської Ніни Миколаївни

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача: Львівська міська рада

про: зобов`язання демонтувати тимчасову споруду торговельного призначення

Представники

позивача: Палайда-Тис О.М. (довіреність №36-вих-129 від 09.01.2019р.);

відповідача: не з`явився;

третьої особи: не з`явився,

ВСТАНОВИВ:

06.03.2019р. на розгляд Господарського суду Львівської області надійшла позовна заява Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради до Фізичної особи-підприємця Ложенської Ніни Миколаївни про зобов`язання демонтувати тимчасову споруду торговельного призначення.

11.03.2019р. Господарський суд Львівської області постановив ухвалу, якою, зокрема, ухвалив: прийняти позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі; здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження; підготовче засідання призначити на 01.04.2019р.

У підготовче засідання 01.04.2019р. представник позивача з`явився. Відповідач участь повноважного представника в підготовчому засіданні 01.04.2019р. не забезпечив, хоча був належним чином повідомлений про дату час і місце розгляду справи.

Протокольною ухвалою від 01.04.2019р. розгляд справи відкладено на 17.04.2019р.

Крім того, ухвалою від 01.04.2019р. Господарський суд Львівської області, в порядку ст.ст. 120-121 ГПК України, викликав відповідача та повідомив про дату, час і місце підготовчого засідання.

16.04.2019р. на електронну поштову адресу суду позивач надіслав клопотання про відкладення розгляду справи №36-вих-1496 від 16.04.2019р., яке зареєстровано відділом автоматизованого документообігу та обробки інформації суду за вх.№16026/19.

У підготовче засідання 17.04.2019р. сторони участь повноважних представників не забезпечили.

17.04.2019р. Господарський суд Львівської області постановив ухвалу, якою, зокрема, ухвалив: продовжити строк проведення підготовчого провадження на 30 днів; відкласти підготовче засідання на 20.05.2019р.; залучити до участі у справі Львівську міську раду в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача.

17.05.2019р. відповідачем подано до суду клопотання, яке зареєстровано відділом автоматизованого документообігу та обробки інформації суду за вх.№20262/19.

У підготовче засідання 20.05.2019р. представники позивача та третьої особи з`явилися. Відповідач участь повноважного представника в підготовчому засіданні 20.05.2019р. не забезпечив, хоча був належним чином повідомлений про дату час і місце розгляду справи.

У підготовчому засіданні 20.05.2019р. оголошено перерву до 10.06.2019р.

Крім того, ухвалою від 20.05.2019р. Господарський суд Львівської області, в порядку ст.ст. 120-121 ГПК України, викликав відповідача та повідомив про дату, час і місце підготовчого засідання.

Після завершення перерви, у підготовче засідання 10.06.2019р. представник позивача з`явився. Відповідач та третя особа участь повноважних представників в підготовчому засіданні 10.06.2019р. не забезпечили, хоча були належним чином повідомлені про дату час і місце розгляду справи.

10.06.2019р. Господарський суд Львівської області постановив ухвалу, якою ухвалив: закрити підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду по суті; призначити судове засідання з розгляду спору по суті на 24.06.2019р.; явку представників учасників справи у судове засідання визнати обов`язковою.

У судове засідання 24.06.2019р. з розгляду спору по суті з`явився представник позивача. Відповідач та третя особа участь повноважних представників у судовому засіданні 24.06.2019р. не забезпечили, хоча були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи. При цьому, 24.06.2019р. відповідачем подано до суду клопотання про відкладення розгляду справи, яке зареєстровано відділом автоматизованого документообігу та обробки інформації суду за вх.№25971/19

Протокольною ухвалою від 24.06.2019р. розгляд справи відкладено на 15.07.2019р.

У судове засідання 15.07.2019р. з розгляду спору по суті з`явився представник позивача. Відповідач та третя особа участь повноважних представників у судовому засіданні 15.07.2019р. не забезпечили, хоча були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи. При цьому, 15.07.2019р. відповідачем подано клопотання про відкладення розгляду справи, яке зареєстровано відділом автоматизованого документообігу та обробки інформації суду за вх.№28908/19.

Розглянувши подане клопотання про відкладення розгляду справи, суд зазначає наступне:

відповідно до поданого клопотання (вх.№28908/19 від 15.07.2019р.), відповідач обґрунтовує наявність підстав для відкладення розгляду справи неможливістю досконало вивчити матеріали справи і неспівпадінням поглядів на супровід даної справи з адвокатом.

Суд звертає увагу відповідача, що зазначені у клопотанні (вх.№28908/19 від 15.07.2019р.) підстави не є визначеними ст.202 ГПК України підставами для відкладення розгляду справи. Більше того, відповідачу в повному обсязі була надана можливість скористатися наданими йому правами як учаснику справи, зокрема, на підставі поданої 26.06.2019р. заяви (вх.№26338/19) відповідач 05.07.2019р. ознайомився з матеріали справи, що підтверджується відміткою на вищевказаній заяві.

Враховуючи наведене, зважаючи на встановлені ГПК України строки для розгляду справи по суті, підстави для задоволення клопотання про відкладення розгляду справи відсутні.

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.13 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін; кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Стаття 43 ГПК України зобов`язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Згідно ч.1 ст.86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи вищенаведене, судом, згідно вимог ГПК України, надавалась в повному обсязі можливість учасникам справи щодо обґрунтування їх правової позиції по суті справи та подання доказів, чим забезпечено принцип змагальності.

Враховуючи те, що норми ст.81 ГПК України щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом учасників справи подавати докази, а п.4 ч.3 ст.129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства - свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, господарським судом створені належні умови для надання сторонами доказів в обґрунтування своєї правової позиції.

Позиція позивача:

Позивач з підстав непроведення відповідачем у добровільному порядку демонтажу тимчасової споруди на вул .Хорватській, 12 у м. Львові , термін здійснення підприємницької діяльності у якій відповідачу не продовжено, просить суд зобов`язати відповідача демонтувати таку тимчасову споруду.

Позиція відповідача:

Відповідач проти позову заперечив, зазначивши, що ним не отримано будь-якої відповіді на звернення щодо продовження оренди землі під тимчасовою спорудою, при цьому, встановлена тимчасова споруда по вул. Хорватській,12 повністю відповідає вимогам чинного законодавства.

За результатами дослідження наданих сторонами доказів та матеріалів справи, пояснень представників сторін, суд встановив таке:

Ухвалою Львівської міської ради «Про продовження терміну здійснення підприємницької діяльності у тимчасових спорудах на території м. Львова» №4527 від 23.04.2015р.(п.3) Львівська міська рада ухвалила Управлінню природних ресурсів та регулювання земельних відносин департаменту містобудування продовжити на 2 роки до 30.12.2016 договори оренди землі для розміщення тимчасових споруд, перелічених у додатку 2Р-З, та укласти додаткові угоди. Під порядковим №262 Переліку тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності у Шевченківському районі м. Львова у додатку №2Р-З вказаної ухвали зазначено відповідача.

Ухвалою Львівської міської ради «Про продовження терміну здійснення підприємницької діяльності у тимчасових спорудах на території м. Львова» №1568 від 02.03.2017р. продовжено термін здійснення підприємницької діяльності у тимчасових спорудах, що розміщені на території м. Львова до 31.05.2018р. згідно з додатком 1. Під порядковим №311 Переліку тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності у Шевченківському районі м. Львова у додатку №1 вказаної ухвали зазначено відповідача.

Ухвалою Львівської міської ради «Про внесення змін до ухвал міської ради від 02.03.2017 №1568, від 27.04.2017 №1888 та від 26.10.2017 №2526» №3417 від 17.05.2018р., подальший строк розміщення тимчасової споруди відповідачу у справі продовжено не було.

Актом комісійного обстеження від 18.07.2018р., складеного представниками позивача та КП «Адміністративно-технічне управління» встановлено, що на вул. Хоткевича, 12 у м.Львові розміщена тимчасова споруда, яка належить відповідачу, однак, згідно ухвали Львівської міської ради №3417 від 17.05.2018р., термін здійснення підприємницької діяльності у вказаній тимчасовій споруді не продовжено.

Розпорядженням Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради «Про демонтаж тимчасової споруди торговельного призначення для здійснення підприємницької діяльності за адресою: м. Львів, вул . Хорватська, 12» №372 від 18.07.2018р. відповідача зобов`язано демонтувати вищевказану тимчасову споруду та надано можливість в добровільному порядку забезпечити демонтаж такої споруди в термін до 15.08.2018р.

Як зазначає позивач та не заперечується відповідачем, примірник вищевказаного розпорядження надіслано відповідачу 20.07.2018р.

Однак, 15.08.2018р. комісією у складі представників позивача та КП «Адміністративно-технічне управління» було встановлено, що спірна тимчасова споруда не демонтована, а розпорядження №372 від 18.07.2018р. не виконано, про що складено відповідний акт комісійного обстеження.

Враховуючи вищевказане, у зв`язку з тим, що відповідач добровільно не демонтував тимчасову споруду за адресою: м. Львів, вул. Хорватська, 12 , позивач звернувся до суду із позовом про зобов`язання відповідача здійснити демонтаж такої тимчасової споруди.

Оцінивши подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню повністю, виходячи з наступного:

Згідно зі ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст.28 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», тимчасова споруда торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності - одноповерхова споруда, що виготовляється з полегшених конструкцій з урахуванням основних вимог до споруд, визначених технічним регламентом будівельних виробів, будівель і споруд, і встановлюється тимчасово, без улаштування фундаменту.

Відповідно до п.1.3 Положення про порядок розміщення тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності у м. Львові, затвердженого ухвалою Львівської міської ради №4526 від 23.04.2015р. (далі - Положення), тимчасова споруда торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності - одноповерхова споруда, що виготовляється з полегшених конструкцій з врахуванням основних вимог до споруд, визначених технічним регламентом будівельних виробів, будівель і споруд, і встановлюється тимчасово, без влаштування фундаменту.

Відповідно до п.2.1 зазначеного Положення, розміщення тимчасових споруд здійснюється замовником відповідно до паспорту прив`язки, плану земельної ділянки та договору оренди земельної ділянки або договору окремих конструктивних елементів благоустрою. Місце встановлення тимчасових споруд повинно відповідати адресі, вказаній у паспорті прив`язки, та плану земельної ділянки або схемі прив`язки.

Згідно з п. 2.2 Положення, термін розміщення тимчасових споруд не може перевищувати термін дії договору оренди окремих конструктивних елементів благоустрою, встановлений ухвалою міської ради .

Тимчасові споруди розміщуються і функціонують відповідно до вимог чинного законодавства України та інших нормативних актів, прийнятих у межах компетенції органами державної влади та органами місцевого самоврядування (п. 2.3 Положення).

Відповідно до п.1.10. Положення, з 01.01.2017р. тимчасові споруди на території м.Львова розміщуються відповідно до договорів оренди окремих конструктивних елементів благоустрою.

Продовження терміну дії договору оренди окремих конструктивних елементів благоустрою для розміщення тимчасової споруди здійснюється на підставі відповідних ухвал міської ради з дотриманням вказаних в ухвалах термінів (п.5.7 Положення).

Згідно з п.2.18 Положення, контроль за встановленням тимчасових споруд здійснюють районні адміністрації та комунальне підприємство «Адміністративно-технічне управління» Львівської міської ради.

Відповідно до п. 7.1.1 Положення, демонтажу підлягають тимчасові споруди, для встановлення яких закінчився термін дії договору оренди окремих конструктивних елементів благоустрою або термін дії договору оренди земельної ділянки і суб`єкту господарювання відмовлено у його продовженні.

Як встановлено судом, ухвалою Львівської міської ради «Про продовження терміну здійснення підприємницької діяльності у тимчасових спорудах на території м. Львова» №1568 від 02.03.2017р. продовжений термін здійснення підприємницької діяльності у тимчасових спорудах, що розміщені на території м. Львова до 31.05.2018р. згідно з додатком 1. Під №311 Переліку тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності у Шевченківському районі м. Львова у додатку №1 вказаної ухвали зазначено відповідача та належна йому тимчасова споруда по вул. Хорватська, 12 у м. Львові .

Проте, ухвалою Львівської міської ради «Про внесення змін до ухвал міської ради від 02.03.2017 №1568, від 27.04.2017 №1888 та від 26.10.2017 №2526» №3417 від 17.05.2018р., подальший строк розміщення тимчасової споруди відповідачу у справі продовжено не було. Дана ухвала Львівської міської ради є чинною, у встановленому законом порядку не скасована.

Актом комісійного обстеження від 18.07.2018р., складеного представниками позивача та КП «Адміністративно-технічне управління» встановлено, що на вул . Хоткевича, 12 у м.Львові розміщена тимчасова споруда, яка належить відповідачу, однак, згідно ухвали Львівської міської ради №3417 від 17.05.2018р., термін здійснення підприємницької діяльності у вказаній тимчасовій споруді не продовжено.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.3 ст.24 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, а в Автономній Республіці Крим - також нормативно-правовими актами Верховної Ради і Ради міністрів Автономної Республіки Крим, прийнятими у межах їхньої компетенції.

До компетенції виконавчих органів міських рад належать власні (самоврядні) повноваження, зокрема: організація благоустрою населених пунктів, залучення на договірних засадах з цією метою коштів, трудових і матеріально-технічних ресурсів підприємств, установ та організацій незалежно від форм власності, а також населення; здійснення контролю за станом благоустрою населених пунктів, організації озеленення, охорони зелених насаджень і водойм, створення місць відпочинку громадян (пп.7 п.«а» ст.30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»).

Згідно ст.31 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», виконавчим органам міських рад делеговано повноваження у галузі будівництва, зокрема, зі здійснення в установленому порядку державного контролю за дотриманням законодавства, затвердженої містобудівної документації при плануванні та забудові відповідних територій; зупинення у випадках, передбачених законом, будівництва, яке проводиться з порушенням містобудівної документації і проектів окремих об`єктів, а також може заподіяти шкоди навколишньому природному середовищу.

Відповідно до ч.1 ст. 20 Закону України «Про благоустрій населених пунктів», організацію благоустрою населених пунктів забезпечують місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування відповідно до повноважень, установлених законом.

Суд звертає увагу на те, що Шевченківська районна адміністрація Львівської міської ради наділена як самоврядними, так і делегованими повноваженнями від Львівської міської ради, які закріплені ухвалою Львівської міської ради «Про розмежування повноважень між виконавчими органами Львівської міської ради» №777 від 14.07.2016р., зокрема, передбачено, що до повноважень районної адміністрації у галузі економічного, культурного та соціального розвитку віднесено розгляд та вжиття заходів у встановленому міською радою та виконавчим комітетом порядку щодо фактів порушення розміщення тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності, малих архітектурних форм та літніх майданчиків.

Як зазначалося вище, розпорядженням Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради «Про демонтаж тимчасової споруди торговельного призначення для здійснення підприємницької діяльності за адресою: м. Львів , вул. Хорватська, 12» №372 від 18.07.2018р., у зв`язку з вилученням із комплексної схеми розміщення тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності спірної тимчасової споруди, відповідача зобов`язано демонтувати вищевказану тимчасову споруду та надано можливість в добровільному порядку забезпечити демонтаж такої спорудив термін до 15.08.2018р.

Позивачем зазначено та відповідачем не заперечено факт надіслання 20.07.2018р. відповідачу примірника вищевказаного розпорядження.

Відповідно до ст.73 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», акти органів місцевого самоврядування, прийняті в межах наданих їм повноважень, є обов`язковими для виконання всіма розташованими на відповідній території органами виконавчої влади, об`єднаннями громадян, підприємствами, установами та організаціями, посадовими особами, а також громадянами, які постійно або тимчасово проживають на відповідній території.

Крім того, в матеріалах справи відсутні докази оскарження відповідачем вказаного розпорядження про демонтаж, а отже, останнє підлягає до виконання.

Однак, 15.08.2018р. комісією у складі представників позивача та КП «Адміністративно-технічне управління» було встановлено, що спірна тимчасова споруда не демонтована, а розпорядження №372 від 18.07.2018р. не виконано, про що складено відповідний акт комісійного обстеження.

Відповідно до п. 7.8. Положення про порядок розміщення тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності у м. Львові, затвердженого ухвалою Львівської міської ради від 23.04.2015 р. № 4526, у разі невиконання власником тимчасової споруди вимог розпорядження районної адміністрації про добровільний демонтаж, районна адміністрація звертається до суду з позовом про примусовий демонтаж тимчасової споруди.

Станом на момент ухвалення рішення у цій справі, відповідачем не надано суду жодних доказів які б підтверджували правомірність розміщення ним спірної тимчасової споруди як на момент звернення позивача з позовом до суду так і на дату прийняття судом рішення, спірна тимчасова споруда не включена у комплексну схему розміщення тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності у м.Львові.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги обґрунтовані поданими доказами та підлягають до задоволення.

Відповідно до ст.ст. 73, 74 ГПК України, доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи.

Згідно з ст. 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Частиною 1 ст.77 ГПК України передбачено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

У відповідності до ст.78 ГПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст. 79 ГПК України).

Зазначені вище норми процесуального закону спрямовані на реалізацію статті 13 ГПК України. Згідно з положеннями цієї статті судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч.5 ст.236 ГПК України, обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За приписами ст.86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За таких обставин суд дійшов висновку про те, що відповідачем не спростовано доводів позовної заяви, хоч йому було створено усі можливості для надання заперечень, від жодного учасника справи не надходило клопотання про витребування доказів, судом не виявлено на підставі наявних документів у справі інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до ч.1 ст.123 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Приписами частини другої вказаної статті встановлено, що розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Як доказ сплати судових витрат позивач подав платіжне доручення №69 від 13.02.2019р. про сплату судового збору в розмірі 1921,00грн.

Доказів понесення інших судових витрат, окрім сплаченого за подання позовної заяви до господарського суду судового збору, станом на момент прийняття рішення позивачем суду не заявлено та не подано, в матеріалах справи такі докази відсутні.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.129 ГПК України, судовий збір у справі покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З підстав наведеного, а також недоведення позивачем в порядку, визначеному главою 8 розділу 1 ГПК України розміру судових витрат, окрім суми сплаченого за подання позовної заяви до господарського суду судового збору, судові витрати у справі, а саме сплачений позивачем судовий збір в розмірі 1921,00грн. необхідно стягнути з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 13, 73-74, 76-79, 86, 129, 236, 238, 240-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Зобов`язати Фізичну особу-підприємця Ложенську Ніну Миколаївну (місце проживання: АДРЕСА_7 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ) демонтувати тимчасову споруду торговельного призначення для здійснення підприємницької діяльності за адресою: м. Львів , вул . Хорватська , 12 .

3. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Ложенської Ніни Миколаївни (місце проживання: АДРЕСА_7 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ) на користь Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради (місцезнаходження: 79058, Львівська обл., місто Львів, вулиця Липинського, будинок 11; ідентифікаційний код: 04056115) 1921,00грн. судового збору.

4. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили в порядку та строк, передбачені ст.241 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку в порядку та строки, визначені главою 1 розділу IV Господарського процесуального кодексу України.

Інформацію по справі, яка розглядається можна отримати за наступною веб-адресою: http://lv.arbitr.gov.ua/sud5015.

Повний текст рішення складено та підписано 24.07.2019р.

Суддя Король М.Р.