ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
про залишення позовної заяви без руху
30.07.2019 Справа № 905/1384/19
про встановлення факту, що має юридичне значення,
заінтересована особа Державне підприємство «Геоінформаційний центр», м.Костянтинівка, Донецька область,
В обґрунтування поданої заяви заявник вказує, що на балансі ДП «Азовінжгеодезія» обліковується нерухоме майно, а саме: нежитлове приміщення, вбудоване в житловий будинок площею 54,6 кв.м., знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . З метою проведення державної реєстрації права власності на зазначений об`єкт, ним був направлений лист до Управління реєстраційних повноважень та ведення реєстру територіальної громади Краматорської міської ради №21-5-0.731/2-18 від 13.06.2018 року про надання інформації, і отримано відповідь від 19.06.2018 № 01.1-24/2487, в якій роз`яснено, що реєстрація права власності проводиться на підставі наданих документів у відповідності до вимог статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Як вказує заявник, в період 2013-2014 року було захоплено вищевказане приміщення невстановленими озброєними особами, та усі речі та матеріальні цінності, архіви, технічні паспорти, фінансова та бухгалтерська звітність та документація, службова документація, матеріальні цінності залишилися в зоні проведення АТО, що позбавляє його можливості отримати правоустановчі документи на вищевказане майно.
Як на правову підставу заявник посилається на пункт 6 частини 1 статті 20 ГПК України, статтю 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».
За змістом ст. 2 Господарського процесуального кодексу України, завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
Основними засадами (принципами) господарського судочинства є: 1) верховенство права; 2) рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; 3) гласність і відкритість судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; 4) змагальність сторін; 5) диспозитивність; 6) пропорційність; 7) обов`язковість судового рішення; 8) забезпечення права на апеляційний перегляд справи; 9) забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у визначених законом випадках; 10) розумність строків розгляду справи судом; 11) неприпустимість зловживання процесуальними правами; 12) відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.
Частина 2 ст. 16 Цивільного кодексу України та ч. 2 ст. 20 Господарського кодексу України встановлюють способи захисту цивільних прав та інтересів кожної особи при зверненні до суду.
Право вибору способу судового захисту належить виключно позивачеві (частина перша статті 20 ЦК України).
Статтею 20 Господарського процесуального кодексу України визначені справи, що відносяться до юрисдикції господарських судів.
Господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема, справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору (п.6 ч.1 ст.20 Господарського процесуального кодексу України).
Разом з цим, за змістом ст.12 Господарського процесуального кодексу України, господарське судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: 1) наказного провадження; 2) позовного провадження (загального або спрощеного).
Насамперед, відповідно до ч.1 ст.41 ГПК України, у справах позовного провадження учасниками справи є сторони та треті особи.
Сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені у статті 4 цього Кодексу. Позивачами є особи, які подали позов або в інтересах яких подано позов про захист порушеного, невизнаного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. Відповідачами є особи, яким пред`явлено позовну вимогу (ст.45 ГПК України).
Пунктами 2 ч.3 ст.162 ГПК України встановлено, що позовна заява повинна містити: повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб); поштовий індекс; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), а також реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості відомі позивачу), вказівку на статус фізичної особи - підприємця (для фізичних осіб - підприємців); відомі номери засобів зв`язку, офіційної електронної адреси та адреси електронної пошти.
Позовна заява має бути подана із додержанням вимог, викладених у статтях 162, 164, 172 Господарського процесуального кодексу України.
За змістом частин 1 ст.162 ГПК України у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування.
В п.4, 5 ч.3 ст.162 ГПК України зазначено, що позовна заява повинна містити: - зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них; - виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; правові підстави позову.
Суд звертає увагу ДП «Азовінжгеодезія», що до позовів, що виникають з приводу нерухомого майна, належать, зокрема, позови про визнання права на таке майно, про витребування майна із чужого незаконного володіння, про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном, не пов`язаних із позбавленням володіння, про встановлення сервітуту, виключення майна з-під арешту, визнання правочину недійсним (незалежно від заявлення вимоги про застосування наслідків недійсності правочину) тощо.
З урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК України власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється.
За змістом ч.1 ст.172 Господарського процесуального кодексу України позивач, особа, яка звертається з позовом в інтересах іншої особи, зобов`язані до подання позовної заяви надіслати учасникам справи її копії та копії доданих до неї документів листом з описом вкладення, докази чого за приписами п.1 ч.1 ст.164 ГПК України, додаються до позовної заяви.
Крім того, відповідно до п.2 ч.1 ст.164 ГПК України, до позовної заяви додаються документи, які підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.
Відповідно до ч.2 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.
Правові засади справляння судового збору, платники, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та поверненням судового збору встановлено Законом України "Про судовий збір".
Відповідно до ст. 1 Закону України "Про судовий збір", судовий збір - збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат.
Статтею ч.1 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" передбачено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.
Ціна позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці, та обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються, зазначаються в позовній заяві (п.3 ч.3 ст.162 ГПК України).
Слід зазначити, що розмір судового збору за подання позовної заяви про визнання права власності на майно або його витребування (у тому числі з урахуванням положень, передбачених частиною п`ятою статті 216, статтею 1212 ЦК тощо) визначається з урахуванням вартості спірного майна, тобто як зі спору майнового характеру.
Якщо позовна заява подається особою, звільненою від сплати судового збору відповідно до закону, у ній зазначаються підстави звільнення позивача від сплати судового збору. У разі пред`явлення позову особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, в заяві повинні бути зазначені підстави такого звернення. У позовній заяві можуть бути вказані й інші відомості, необхідні для правильного вирішення спору (частини 4-6 ст.162 ГПК України).
Згідно з ч.ч. 1,2 ст.174 ГПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 162, 164, 172 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити).
Якщо позивач усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, вона вважається поданою у день первинного її подання до господарського суду та приймається до розгляду, про що суд постановляє ухвалу в порядку, встановленому статтею 176 цього Кодексу. Якщо ж позивачем не буде усунуто недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною та підлягає поверненню (ч.4 ст.174 ГПК України).
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 12, 41, 123, 164, 172, 174 Господарського процесуального кодексу України, суд
Встановити строк для усунення недоліків позовної заяви протягом десяти днів з дня вручення даної ухвали.
Встановити Державному підприємству «Азовінжгеодезія» спосіб усунення недоліків позовної заяви шляхом:
- оформлення поданої позовної заяви у відповідності до вимог ГПК України, визначивши зміст позовних вимог, зазначивши повне найменування сторін (позивача, відповідача) та інших учасників справи, тощо;
- надання доказів сплати судового збору у встановленому порядку і розмірі;
- надіслання учасникам справи копії позовної заяви та копії доданих до неї документів листом з описом вкладення, та надання суду докази надсилання позовної заяви (фіскальний чек та опис вкладення із зазначенням найменування адресата, адреси направлення, переліку документів, що направляються тощо).
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя К.С. Харакоз