ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

"30" липня 2019 р. м. Київ Справа № 911/1950/18

Суддя Д.Г.Заєць, розглянувши заяву приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Гненного Дмитра Анатолійовича №1559 від 24.07.2019 року (вх. №14637/19 від 26.07.2019 року) про звернення стягнення на грошові кошти, які належать особі, яка має заборгованість перед боржником

у справі №911/1950/18

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Форс-фарма дистрибюшн", м. Київ

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фармпланета", Київська область, Києво-Святошинський район, с. Хотів

про стягнення заборгованості

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Київської області від 18.12.2018 року у справі №911/1950/18 позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Форс-фарма дистрибюшн» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фармпланета» про стягнення 1623129,50 грн. задоволено повністю. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фармпланета» (08171, Київська обл., Києво-Святошинський район, с. Хотів, вул. Промислова, 3А, код 36852896) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Форс-Фарма Дистрибюшн» (03127, м. Київ, Голосіївський район, Голосіївський проспект, 132, код 41941 (один мільйон двісті вісімдесят сім тисяч вісімсот дев`яносто п`ять) грн. 51 коп. основного боргу, 96877 (дев`яносто шість тисяч вісімсот сімдесят сім) грн. 14 коп. пені, 8956 (вісім тисяч дев`ятсот п`ятдесят шість) грн. 85 коп., 3% річних, 20896 (двадцять тисяч вісімсот дев`яносто шість) грн. 95 коп. витрат по сплаті судового збору.

На виконання зазначеного рішення господарським судом 15.03.2019 року видано відповідний наказ.

Приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Гненний Дмитро Анатолійович звернувся до Господарського суду Київської області із заявою №1559 від 24.07.2019 року (вх. №14637/19 від 26.07.2019 року) про звернення стягнення на грошові кошти, які належать особі, яка має заборгованість перед боржником.

Статтею 336 ГПК України встановлено, що суд, що розглядав справу як суд першої інстанції, може за заявою стягувача або державного чи приватного виконавця звернути стягнення на грошові кошти, які належать особі, яка має заборгованість перед боржником, яка не оспорюється зазначеною особою або підтверджена судовим рішенням, яке набрало законної сили.

Суд відмовляє в задоволенні такої заяви, якщо вона подана після закінчення строку позовної давності для відповідної вимоги боржника до такої особи, або строку на пред`явлення до виконання виконавчого документа про стягнення коштів з такої особи на користь боржника за судовим рішенням, що набрало законної сили.

Заява розглядається судом протягом десяти днів з дня її надходження.

Суд розглядає заяву про звернення стягнення на грошові кошти, що належать особі, яка має заборгованість перед боржником, в судовому засіданні з викликом такої особи та учасників справи, проте їх неявка не перешкоджає розгляду справи за умови належного їх повідомлення про дату, час і місце розгляду справи.

За заявою стягувача суд може накласти арешт на грошові кошти, які перебувають на рахунках (вкладах) чи на зберіганні у банках, інших фінансових установах і належать особі, яка має заборгованість перед боржником, яка не оспорюється зазначеною особою або підтверджена судовим рішенням, яке набрало законної сили. Арешт накладається у межах загальної суми стягнення в порядку, встановленому цим Кодексом для накладення арешту при вжитті заходів забезпечення позову.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 136 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 137 Господарського процесуального кодексу України, позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Відповідно до п.п. 3, 4, 6 ч. 1 ст. 139 Господарського процесуального кодексу України, заява про забезпечення позову повинна містити обґрунтування необхідності забезпечення позову, обгрунтування необхідності саме такого заходу забезпечення та пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення. Забезпечення позову полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судових актів, є засобом, що призначений гарантувати виконання майбутнього рішення господарського суду та реалізації кожним права на судовий захист.

З урахуванням позиції, що викладена у пункті 1 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року №16 «Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову», особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову. У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

При цьому, обов`язок доказування покладається на особу, яка подала заяву про забезпечення позову. Доказування повинно здійснюватися за загальними правилами відповідно до ст.ст. 73, 74, 76-79 Господарського процесуального кодексу України, які передбачають обов`язковість подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову. Ці дані встановлюються, зокрема, письмовими, речовими і електронними доказами.

Суд зазначає, що сторона, яка звертається з заявою про звернення стягнення на грошові кошти, які належать особі, яка має заборгованість перед боржником, повинна обґрунтувати причини звернення з такою заявою. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених ст. 74 ГПК України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову

Аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 25.02.2019 року у справі №924/790/18.

Однак, в порушення зазначеної норми приватним виконавцем до заяви не додано доказів на підтвердження наявності підстав для накладення арешту, зокрема доказів відсутності (недостатності) коштів на рахунках боржника та майна, на яке можна звернути стягнення.

Також, заявником не надано суду пропозиції щодо зустрічного забезпечення, в порядку передбаченому ч. 6 ст. 336 Господарського процесуального кодексу України. Відповідно до ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього (ч.ч. 1, 2 ст. 91 ГПК України).

Порядок засвідчення копій документів визначений пунктами 5.26, 5.27 Національного стандарту України Державної уніфікованої системи документації, Уніфікованої системи організаційно - розпорядчої документації «Вимоги до оформлювання документів», затвердженого наказом Держспоживстандарту України від 07.04.2003 року №55. Відповідно до умов якого, відмітка про засвідчення копії документа складається: зі слів «Згідно з оригіналом»; назви посади, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її ініціалів та прізвища; дати засвідчення копії, яка проставляється нижче підпису.

Так, проаналізувавши надані заявником докази, судом встановлено, що останні не засвідчені належним чином у встановленому законом порядку, а відтак, у суду відсутні підстави вважати, що подані документи є належними доказами у розумінні ст. 76-79, 91 ГПК України.

Аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 11.07.2018 року у справі №904/8549/17.

Крім того, суд зазначає, що до вказаної заяви приватним виконавцем не надано доказів надіслання такої заяви іншим учасникам справи, що позбавляє суд можливості розглянути подану заяву у визначений процесуальним законом строк та надання можливості іншим учасникам справи подати відповідні письмові пояснення стосовної такої заяви, з метою дотримання прав та захисту інтересів всіх учасників справи.

Таким чином, суд вважає, що приватним виконавцем подано заяву без дотримання вимог чинного процесуального законодавства.

Суд звертає увагу заявника, що після усунення зазначених недоліків, заявник не позбавлений права повторно звернутися до суду із заявою про звернення стягнення на грошові кошти, які належать особі, яка має заборгованість перед боржником.

Керуючись ст.ст. 336, 234 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Заяву приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Гненного Дмитра Анатолійовича №1559 від 24.07.2019 року (вх. №14637/19 від 26.07.2019 року) про звернення стягнення на грошові кошти, які належать особі, яка має заборгованість перед боржником повернути заявнику без розгляду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання відповідно до ч. 2 ст. 235 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Північного апеляційного господарського суду в порядку, передбаченому ст.ст. 254-256 Господарського процесуального кодексу України з врахуванням п. 17.5 Розділу ХІ Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України.

Суддя Д.Г. Заєць