ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

про відстрочення (розстрочення) виконання судового рішення, встановлення, зміну способу або порядку його виконання (обрати потрібне)

30.07.2019 Справа № 917/1137/18

За заявою товариства з обмеженою відповідальністю "Гадячсир"

про відстрочення виконання рішення суду у справі

за позовною заявою Приватного підприємства "Буринське", вул. Польова, 16, с. Успенка, Буринський район, Сумська область, 41732

до товариства з обмеженою відповідальністю "Гадячсир", вул. Будька, 47, м. Гадяч, Полтавська область, 37300

третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Гадячсир-Україна", 37300, Полтавська область, м. Гадяч, вул. Героїв Майдану, 82, офіс 21

про стягнення 974 517,47 грн.

Суддя Киричук О.А.

Представники сторін:

від заявника (боржника): Борсук В.В.

від стягувача: не з"явився

від третьої особи: не з"явився

Товариство з обмеженою відповідальністю "Гадячсир" звернулося до господарського суду Полтавської області із заявою про відстрочення виконання рішення суду у справі № 917/1137/19.

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 17.07.2019 р. заяву призначено до розгляду на 30.07.2019 р.

24.07.2019 р. від позивача через канцелярію суду надійшли заперечення на заяву про відстрочення виконання рішення (вх. 7739).

Представник боржника (заявника) на задоволенні заяви про відстрочення виконання рішення наполягав з підстав, викладених у заяві.

Стягувач в судове засідання по розгляду заяви про відстрочення виконання судового рішення не з"явився.

Судом враховано, що стягувач був належним чином повідомлений про дату, час місце проведення судового засідання по розгляду заяви про відстрочення виконання судового рішення, що підтверджується наявним в матеріалах справи рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, про причини неявки суд не повідомлено.

Оскільки неявка сторін в судове засідання по розгляду заяви про відстрочення виконання судового рішення не є перешкодою для проведення відповідного судового засідання, а тому з метою дотримання встановленого ч.2 ст.331 Господарського процесуального кодексу України десятиденного строку для її розгляду, суд вважає за можливе здійснити розгляд заяви за наявними у справі матеріалами у відсутності заявника.

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини ухвали.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представників сторін, суд встановив.

12 березня 2019 року Господарським судом Полтавської області було прийнято Рішення по справі № 917/1137/18 за позовом Приватного підприємства «Буринське» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Гадячсир» про стягнення заборгованості, якимстягнуто з ТОВ «Гадячсир» на користь ПП «Буринське» 974 517,47 грн. основного боргу та 14 617,76 грн. витрат по сплаті судового збору.

Після набрання рішенням законної сили 02.04.2019 р. видано наказ на його виконання.

10.07.2019 р. ТОВ "Гадячсир" звернулося до суду із заявою про відстрочення виконання вказаного рішення на 12 місяців.

В обґрунтування вказаної заяви ТОВ «Гадячсир» з посиланням на приписи статті 331 Господарського процесуального кодексу України вказує на те, що відстрочка виконання рішення суду є для боржника єдиним способом уникнути банкрутства товариства та накопичення коштів для розрахунку з позивачем та зазначає про такі обставини:

- об`єктивні причини погіршення фінансового стану ТОВ «Гадячсир» через незалежні від Заявника обставини (торгове ембарго Російської Федерації та заборона транзиту, що призвели до втрати основного ринку збуту товарів Заявника);

- об`єктивну неможливість ТОВ «Гадячсир» забезпечити одномоментне, без оголошення банкрутства, виконання вказаного вище рішення суду через фактичне блокування господарської діяльності Заявника накладеними арештами на кошти та майно;

- наявність договорів, укладених ТОВ «Гадячсир» з контрагентами, доходи від виконання яких дозволять повністю покрити заборгованість за Рішенням суду в 2019 році, що підтверджується Техніко економічним обґрунтуванням операційної діяльності ТОВ «Гадячсир» ;

- неможливість відновлення господарської діяльності ТОВ «Гадячсир» без відстрочки виконання Рішення суду та зняття арешту з коштів на рахунках Товариства;

- відсутність вини Відповідача у виникненні заборгованості

В підтвердження вказаних обставин ТОВ «Гадячсир» зазначив, що сума за Рішенням суду є надто великою для Заявника, а її сплата протягом короткого строку найближчим часом об`єктивно неможлива в силу недостатності грошових резервів товариства, що підтверджується фінансовою звітністю ((рядок 1165 Балансу станом на 31.12. 2018 р. «Гроші та їх еквіваленти» 5 тис. грн., тоді як сума згідно Рішення суду становить 974 517,47 грн. основного боргу та 14 617,76 грн. витрат по сплаті судового збору, а спроби одномоментного виконання вказаного рішення суду в сукупності з обставинами, що перелічені в даній Заяві, можуть призвести до стійкої неплатоспроможності ТОВ «Гадячсир», і, як наслідок, банкрутства останнього.

В обґрунтування Заяви про відстрочку виконання рішення суду ТОВ «Гадячсир» посилається на те, що є провідним виробником та експортером молочної продукції, зокрема, твердого сиру та молоковмісних сирних продуктів. Протягом останніх 10 років ТОВ «Гадячсир» здійснювало торгівлю в Російській Федерації (72% експорту в 2012 р., 57% експорту в 2013 р.), однак, починаючи з 2014 року, Російська Федерація повністю закрила свій ринок (введено продуктове ембарго) для продукції українського виробництва та ввела всілякі обмеження та заборони на транзит української молочної продукції митною територією Російської Федерації до Республіки Казахстан та Киргизької Республіки, що підтверджується загальновідомими указами, постановами уряду та президента Російської Федерації. Як наслідок, обсяг експорту продукції, виробленої Заявником для ринку Російської Федерації, становив 8,3% у 2015р. та 0% у 2016 р. (довідка ТОВ «Гадячсир» про обсяги виробництва за 2012-2016 р.р. додана до заяви).

Той факт, що ринок Російської Федерації був основним ринком збуту для українських виробників молочної продукції, а не інші ринки, зокрема і Європейського союзу, є загальновідомим. Молочна продукція українського виробництва в інші країни, в тому числі країни Єврозони, поставлялася в обмежених кількостях у зв`язку з високими вимогами до якості та обмеженими квотами, яких Заявник не мав.

Заявник вказує, що постійно шукає нові ринки збуту товарів, однак організація та пошук є процесом вкрай довготривалим та проблематичним, потребує вливання значних фінансових коштів та ресурсів. Входження української продукції на ринок Європейського союзу фактично розпочалося лише на початку 2016 року із запровадження тимчасового застосування Глави IV Угоди про асоціацію між Україною та ЄС в частині поглибленої та всеохоплюючої зони вільної торгівлі (ПВ ЗВТ). До цього часу діяв режим лише автономних торговельних преференцій ЄС для України, започаткований в квітні 2014 року, в рамках якого в односторонньому порядку українському експорту надавався доступ до ринку ЄС на умовах ПВ ЗВТ. Такий режим дозволяв торгівлю лише окремим сертифікованим підприємствам та за вкрай обмеженими квотами.

Таким чином, втрата основних ринків збуту в сукупності з соціальними та економічними потрясіннями в нашій державі, збільшенням вартості палива та енергоносіїв, зменшення платоспроможності населення, і, як наслідок значне зменшення внутрішнього попиту на сирну продукцію та ін. призвели до значного зниження обсягів виробництва та реалізації продукції нашим підприємством.

Зазначені обставини, за твердженням ТОВ «Гадячсир», фактично його позбавили можливості своєчасного проведення розрахунків з постачальниками за отриману молочну сировину та іншу продукцію (товар), який використовується ТОВ «Гадячсир» в процесі переробки молочної сировини та виготовлення власної продукції, зокрема сиру.

Все це разом, за твердженням заявника, призвело до вкрай скрутного фінансового становища ТОВ «Гадячсир», внаслідок чого у Товариства виникла кредиторська заборгованість на користь Позивача.

На підтвердження факту скрутного економічного становища заявник посилається на Звіт про сукупний дохід, Звіт про фінансовий стан (баланс) ТОВ «Гадячсир» та Звіт з праці .

Так, За результатами господарської діяльності протягом останнього 2018 року у Заявника прибуток відсутній та обліковуються збитки у розмірі 476 мільйонів 860 тисяч грн., а загальна сума збитків Заявника станом на день звернення з даною Заявою становить 1 мільярд 779 мільйонів 25 тисяч грн., що підтверджується Балансом (Звітом про фінансовий стан) за 2017 рік та 2018 року, а також Звітом про фінансові результати (звіт про сукупний дохід) за 2017 рік та 2018 роки.

На сьогоднішній день ТОВ «Гадячсир» на тлі браку коштів, має заборгованість по виплаті заробітної плати перед своїми працівниками на загальну суму 588 300,00 грн. (копія Звіту з праці в матеріалах справи).

Як убачається з матеріалів справи, незалежною аудиторською компанією ТОВ «Аудиторська фірма «Центр розвитку бізнесу» був проведений Економічний аналіз основних аналітичних показників ліквідності (платоспроможності) та фінансової стійкості ТОВ «Гадячсир», якою встановлено, що у ТОВ «Гадячсир» велика залежність від залученого капіталу, а незадовільна структура балансу з точки зору платоспроможності та фінансової стійкості нижче нормативного рівня. Вказаною аудиторською компанією в своєму висновку від 25.05.2018 р. зазначено, що станом на 31.03.2018 р. баланс ТОВ «Гадячсир» є неліквідним, Товариство не може своєчасно погасити короткострокову заборгованість за рахунок власних коштів і знаходиться в залежності від позикового капіталу, не забезпечене власними оборотними коштами є неплатоспроможним та не має можливості одномоментно задовольнити вимоги кредиторів банківських установ та інших, а негайне виконання винесених судами рішень про стягнення з Товариства коштів призведе до істотного погіршення фінансового стану ТОВ «Гадячсир» та поставить під загрозу його подальшу фінансово-господарську діяльність, що може призвести до банкрутства. З метою недопущення настання вищевказаних негативних наслідків, аудиторами рекомендовано Товариству вжити заходів до реструктуризації простроченої кредиторської заборгованості, в т.ч. шляхом укладення мирових угод, розстрочення чи відстрочення виконання судових рішень, з одночасним пошуком залучення інвестицій та активізацією виробничої діяльності.

Боржник вказує на наявність значної заборгованості перед банками за укладеними кредитними договорами та за податковими зобов`язаннями.

Рішенням загальних зборів учасників ТОВ "Гадячсир" з метою відновлення виробничої діяльності Товариства прийнято рішення про внесення додаткових внесків у сумі 5 000 000,00 грн. до статутного капіталу ТОВ "Гадячсир".

З метою залучення додаткових коштів для відновлення господарської діяльності ТОВ "Гадячсир" укладено з СПП "РВД- Агро" договір про отримання безвідсоткової фінансової допомоги у розмірі 30 000 000,00 грн.

Як зазначає боржник, з метою отримання доходу найближчим часом, Товариство уклало ряд вигідних контрактів, в Додаткових угодах до яких передбачені графіки із строками та обсягами запланованих поставок, що є підтвердженням вжиття Товариством заходів для отримання коштів, достатніх для виконання рішення Суду та уникнення банкрутства Товариства, зокрема:

- Контракт № 1501 від 15.01.2018 р., укладений між ТОВ «Гадячсир» та Товариществом з ограниченойответственностью «KAZ-IMPORТ» (республіка Казахстан) з графіком поставок на орієнтовну суму 36 116 437,50 доларів США, що підтверджується Додатковою угодою до Контракту № 1501 від 15.01.2018,

- Договір поставки № 16 від 16.01.2018, укладений між ТОВ «Гадячсир» та ПП «ТРАНЗИТЕКСПО» з графіком поставок на суму 972 669 909,00 грн., що підтверджується Додатковою угодою № 1 від 16.01.2018.

Крім цього, Товариством протягом 2017-2018 років укладено ряд контрактів на закупівлю молочної сировини з метою збереження виробництва та реалізації виготовленої продукції. Так зокрема протягом квітня-травня 2018 року ТОВ «Гадячсир» закупило 400 446,00 кг молока 1 ґатунку, що підтверджується копіями звітів про надходження молока, видатковими накладними та копіями платіжних доручень.

Боржник також зазначає, що на протязі квітня-травня 2018 року було реалізовано 160 000,00 кг. готової продукції на загальну суму 8 640 000,00 грн. (копії видаткових накладних додаються) по Договору купівлі-продажу № 38 від 10.11.2016 року укладеного між ТОВ «Гадячсир» та ТОВ «Полтавамолпрод». 02.01.2018 року між ТОВ «Гадячсир» та ТОВ «Торговий дім «Гадячсир-Україна» було укладено Договір № 0201 про відступлення права вимоги, за яким ТОВ «Торговий дім «Гадячсир-Україна» компенсує право вимоги за Договором купівлі-продажу № 38 від 10.11.2016 року ТОВ «Гадячсир» окремими платежами в строк до 31 грудня 2019 року на загальну суму 50 000 000,00 грн.

Боржник також звертає увагу суду на те, що являється бюджетоутворюючим підприємством, оскільки сплачує до місцевих бюджетів податки, такі як податок на нерухомість, плата за землю тощо. А тому, у випадку банкрутства Товариства, під загрозою якого зараз перебуває Товариство, місцевий бюджет м. Гадяч Полтавської області втратить одне з основних джерел його наповнення.

На підставі вищезазначених фактів, заявник стверджує про неможливість одномоментного виконання рішення у даній справі та просить суд відстрочити виконання рішення у даній справі на 12 місяців.

Стягувач проти задоволення заяви заперечує, вважає, що наведені боржником підстави для відстрочення виконання судового рішення, зокрема, тяжкий фінансовий стан, не є тією виключною обставиною, в розумінні статті 331 ГПК України, які б давали підстави для відстрочення виконання рішення.

Також, зазначає, що на момент укладення сторонами договору поставки від 31.03.2018р. № 282-П вже існувало продуктове ембарго Російської Федерації для продукції українського виробництва, боржник був обізнаний про ускладнення економічної ситуації та втрату ринку збуту Російської Федерації, проте уклав договір на отримання товару від Позивача.

Отже, за висновком стягувача, не має характеру виняткових випадків факт наявності труднощів зі збутом продукції. Втрата основних ринків збуту не має впливати на зобов`язання останнього перед стягувачем та не є безумовною підставою для розстрочки виконання рішення.

Наведені заявником обставини передусім є наслідком господарської діяльності відповідача (боржника), його власного комерційного розрахунку та ризику, тобто не виникли в силу якихось об`єктивних, незалежник від боржника обставин.

Посилання боржника на скрутне фінансове становище також не може прийматись до уваги, оскільки за змістом ст. 331 ГПК України тяжкий фінансовий стан відповідача не є підставою для відстрочки виконання рішення суду, оскільки не є винятковою і не прогнозованою обставиною в умовах ринкової економіки, є одним із можливих ризиків підприємницької діяльності та в умовах фінансової кризи в країні носить загальний характер. Відсутність станом на даний час грошових коштів, достатніх для виконання рішення господарського суду, тяжке фінансове становище не є тими виключними обставинами, які можуть бути підставою для задоволення заявф про розстрочку виконання рішення у даній справі.

Стягувач звертає увагу суду на те, що ТОВ «Гадячсир» має інші ринки збуту своєї продукції, аніж Російська Федерація. Так, згідно повідомлення прес-служби Мінагрополітики (адреса посилання http.77minagro.gov.ua/node/19947) ТОВ «Гадячсир» стало одним з 10 підприємств, які отримали дозвіл на експорт молочної продукції до ЄС починаючи з 10 січня 2016 року та може постачати свою продукцію до Європейського Союзу.

Крім того, стягувач вказує, що ТОВ «Гадячсир» як юридична особа, що здійснює підприємницьку діяльність на власний ризик, враховуючи принципи, закріплені в статті 6 ЦК України, взяв на себе відповідні зобов`язання (приймати поставлену продукцію та здійснювати своєчасний/повний розрахунок з постачальником) і об`єктивно усвідомлював усі можливі ризики ведення господарської діяльності та виконання зобов`язань за договором.

На думку стягувача, відповідач має можливість виконати рішення суду та погасити заборгованість перед Позивачем за рахунок коштів, отриманих як від реалізації своєї продукції, так і від стягнення дебіторської заборгованості.

При винесенні рішення, стягувач просив суд врахувати, що з моменту прийняття рішення суду, яке набрало законної сили, минуло більше чотири місяці, однак боржником не вжито жодних заходів щодо його виконання. Невиконання відповідачем своїх грошових зобов`язань перед позивачем негативно відображується на підприємницькій діяльності Позивача. А подальше ухилення відповідача від сплати заборгованості суттєво зачіпає інтереси Позивача і завдає йому істотної, в тому числі й матеріальної шкоди.

При розгляді заяви суд виходив з наступного.

Відповідно до ст. 331 Господарського процесуального кодексу України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Заява про встановлення або зміну способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення розглядається у десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: ступінь вини відповідача у виникненні спору; стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

При відстроченні або розстроченні виконання судового рішення суд може вжити заходів щодо забезпечення позову.

Про відстрочення або розстрочення виконання судового рішення, встановлення чи зміну способу та порядку його виконання або відмову у вчиненні відповідних процесуальних дій постановляється ухвала, яка може бути оскаржена. У необхідних випадках ухвала надсилається установі банку за місцезнаходженням боржника або державному виконавцю, приватному виконавцю.

Системний аналіз чинного законодавства свідчить, що підставою для розстрочення, можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Господарський процесуальний кодекс України не визначає переліку обставин, які свідчать про неможливість виконання рішення чи ускладнюють його виконання. Тому суд оцінює докази, що підтверджують зазначені обставини.

Відповідно до ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на не вчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину не вчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів (ст. 74 ГПК України).

Згідно з ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст. 77 ГПК України).

В обґрунтування заяви про відстрочку виконання рішення суду боржник посилається на тяжке фінансове становище, що спричинене відсутністю ринку збуту продукції через введення Російською Федерацією продуктового ембарго. Разом з тим, як зазначає сам відповідач, дана обставина має місце ще з 2014 року, в той час як заборгованість ТОВ "Гадячсир" стягнута рішенням суду на користь позивача виникла у зв`язку з невиконанням ним умов договору № 282-П постачання молока коров`ячого незбираного від 31.03.2018р.

Тобто, на момент укладення сторонами Договору № 282-П постачання молока коров`ячого незбираного від 31.03.2018р.вже існувало продуктове ембарго Російської Федерації для продукції українського виробництва.

Таким чином, укладаючи договір № 282-П постачання молока коров`ячого незбираного від 31.03.2018р., відповідач знав про ситуацію, яка склалася на міжнародному ринку з 2014, і що у випадку неналежного виконання своїх зобов`язань за цим договором мав нести ризики такого невиконання.

Крім того, відповідно до ст. 42 ГК України, підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку. Абзацом 5 частини 1 ст. 44 ГК України також встановлено, що принципом підприємництва є комерційний розрахунок та власний комерційний ризик.

Також, ТОВ "Гадячсир" має інші ринки збуту своєї продукції, крім Російської Федерації.

Так, з повідомлення прес-служби Мінагрополітики України (http://minagro.gov.ua/node/19947), розміщеного на офіційному сайті Міністерства аграрної політики та продовольства України, вбачається, що відповідач став одним з 10 підприємств, який отримав дозвіл на експорт молочної продукції до ЄС починаючи з 10.01.2016 р.

Додані відповідачем до заяви про відстрочення виконання рішення суду договори постачання продукції від 15.01.2018 № 1501, від 16.01.2018 року № 16, свідчать про те, що відповідач зобов`язався здійснювати поставку власної продукції контрагентам в Республіку Казахстан та підприємству на території України.

Таким чином, продуктове ембарго Російської Федерації не є тією виключною обставиною, що зумовила невиконання відповідачем рішення суду від 12.03.2019 р.

Крім того, на підтвердження свого тяжкого фінансового становища відповідачем до заяви про відстрочення виконання рішення суду надано Економічний аналіз основних аналітичних показників ліквідності (платоспроможності) та фінансової стійкості Товариства з обмеженою відповідальністю "Гадячсир", проведений аудиторською фірмою "Центр розвитку бізнесу" 25.05.2018 р., копії балансів (звіти про фінансовий стан), звіти про фінансові результати (звіти про сукупний дохід), копії податкових декларацій з податку на прибуток підприємства за 2015 -2016 - 2017 - 2018 роки.

Однак, вказані документи не можуть достовірно свідчити про фінансову неспроможність боржника виконати рішення господарського суду.

Як убачається з матеріалів справи, заборгованість ТОВ "ГАДЯЧСИР" перед ПП "БУРИНСЬКЕ" виникла у зв`язку з невиконанням ним умов Договору № 282-П постачання молока коров`ячого незбираного від 31.03.2018р.

Однак ТОВ "ГАДЯЧСИР" постійно порушував строки оплати отриманої продукції, встановлені Договором.

В свою чергу, саме невиконання ТОВ "ГАДЯЧСИР" умов укладеної Угоди від 31.03.2018р. стало підставою для звернення ПП "БУРИНСЬКЕ" до суду з відповідним позовом, який було повністю задоволено рішенням Господарського суду Полтавської області 12.03.2019р. та 02.04.2019р. видано наказ на його виконання.

З моменту винесення рішення суду минуло більше 4 місяців, однак боржником не вжито жодних заходів щодо його виконання.

Боржник, посилаючись на реальність погашення заборгованості, надав договори на поставку продукції, а саме: контракт № 1501 від 15.01.2018 р., укладений між ТОВ "Гадячсир" та TOB "KAZ-IMPORT" (Республіка Казахстан) щодо поставки товару на загальну суму 36 116 437,50 доларів США та Договір поставки № 16 від 16.01.2018 р., укладений між ТОВ "Гадячсир" та ПП "ТРАНЗИТЕКСПО" щодо поставки товару на суму 972 669 909,00 грн. з датами поставок січень - жовтень 2019 року.

Однак, з вказаних договорів не вбачається, що зазначені в них суми будуть отримані борником та спрямовані ним на погашення заборгованості перед кредиторами, зокрема, перед ПП "БУРИНСЬКЕ".

Посилання боржника на договір про надання безвідсоткової фінансової допомоги від 05.01.2018 р., укладений з СПП "РВД-АГРО", не можуть бути прийняті до уваги, оскільки боржником не надано суду доказів отримання грошових коштів за вказаним договором.

Суд дійшов висновку, що обставини, наведені відповідачем в заяві про відстрочення виконання судового рішення носять не особливий і надзвичайний характер, а свідчать про негативні явища в поточній діяльності відповідача, яка за приписами статті 42 Господарського кодексу України є самостійною, ініціативною, систематичною, на власний ризик господарською діяльністю, відтак, не є підставою вважати збиткову діяльність відповідача винятковим випадком у розумінні статті 331 Господарського процесуального кодексу України, що зумовлював би ускладнення чи відсутність можливості виконати судове рішення.

Разом з цим, при вирішенні питання щодо доцільності надання відстрочення виконання судового рішення судом враховуються матеріальні інтереси обох сторін.

Законом України Про судоустрій і статус суддів передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом. Невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом.

У відповідності до ст. 326 Господарського процесуального кодексу України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Суд зазначає, що надання відстрочення виконання рішення суду у даній справі може призвести до порушення майнових інтересів стягувача, як учасника господарських відносин, який належним чином виконав договірні зобов`язання.

Отже, необхідною умовою задоволення заяви про відстрочення виконання рішення суду є з`ясування факту дотримання балансу інтересів сторін, повинні досліджуватися та оцінюватися не тільки доводи боржника, а й заперечення кредитора.

При цьому, необхідно враховувати можливі негативні наслідки для боржника при виконанні рішення у встановлений строк, але перш за все необхідно врахувати такі ж наслідки і для стягувача при затримці виконання рішення.

Безпідставне надання відстрочення без обґрунтованих на те мотивів, надане на тривалий період без дотримання балансу інтересів стягувача та боржника порушує основи судового рішення, яке ухвалене іменем України, позбавляє кредитора можливості захистити свої права, знижує авторитет судового рішення, тому таке судове рішення не може вважатися законним та справедливим.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Вищого господарського суду України від 26.07.2017 у справі №917/1500/16, від 26.05.2015 у справі №922/1671/14, від 04.03.2015 у справі №917/1228/14.

Також судом враховується правова позиція Європейського суду з прав людини, відповідно до якої несвоєчасне виконання рішення суду може бути мотивоване наявністю певних обставин, відстрочка виконання рішення суду не повинна шкодити сутності права, гарантованого п. 1 ст. 6 Конвенції.

Відповідно до усталеної практики Європейського Суду з прав людини право на суд, захищене ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (рішення у справі "Горнсбі проти Греції" (Hornsby v. Greece), від 19 березня 1997 року, п. 40, Reports of Judgments and Decisions 1997-II).

Так, у рішенні від 20.07.2004 у справі "Шмалько проти України" (заява №60750/00) зазначено про те, що для цілей статті 6 Конвенції виконання рішення, ухваленого будь-яким судом має розцінюватися як невід`ємна частина судового розгляду.

У рішенні від 17.05.2005 "Чижов проти України" вказано, що на державі лежить позитивне зобов`язання організувати систему виконання рішень таким чином, щоб гарантувати виконання без жодних невиправданих затримок, і так, щоб ця система була ефективною як в теорії, так і на практиці, а затримка у виконанні рішення не повинна бути такою, що порушує саму сутність права, яке захищається відповідно до параграфу 1 статті 6 Конвенції.

Існування заборгованості, підтверджене обов`язковими та такими, що підлягають виконанню, судовими рішеннями, надає особі, на чию користь воно було винесено, "легітимні сподівання" на те, що заборгованість буде йому сплачено та така заборгованість становить "майно" цієї особи у розумінні ст. 1 Першого протоколу до Конвенції (рішення у справі "Пономарьов проти України" від 3 квітня 2008 року, заява N 3236/03, п. 43).

Виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 13 грудня 2012 року N 18-рп/2012).

Невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 25 квітня 2012 року N 11-рп/2012).

Отже, з метою недопущення порушення гарантованих Конституцією України та Конвенцією права на справедливий суд та права на повагу до приватної власності суд, який надає відстрочку у виконанні рішення, у кожному конкретному випадку повинен встановити: 1) чи затримка у виконанні рішення зумовлена особливими і непереборними обставинами; 2) чи передбачена домовленістю сторін чи у національному законодавстві компенсація "потерпілій стороні" за затримку виконання рішення, ухваленого на його користь судового рішення, та індексації присудженої суми; 3) чи не є період виконання рішення надмірно тривалим для "потерпілої сторони", 4) чи дотримано справедливий баланс інтересів сторін у спорі.

Тобто, у цьому контексті для виправдовування затримки виконання рішення суду недостатньо лише зазначити про відсутність у боржника коштів. Обов`язково мають враховуватися і інтереси іншої сторони спору, на користь якої прийнято рішення.

Виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати (рішення від 19.03.1997 у справі "Горнсбі проти Греції", Reports 1997-II, п. 40; рішення у справі "Бурдов проти Росії", заява N 59498/00, п. 34, ECHR 2002-III, та рішення від 06.03.2003 у справі "Ясюнієне проти Литви", заява N 41510/98, п. 27).

Держава зобов`язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці (рішення від 7 червня 2005 року у справі "Фуклев проти України", заява N 71186/01, п. 84).

Саме на державу покладається обов`язок вжиття у межах її компетенції усіх необхідних кроків для того, щоб виконати остаточне рішення суду та, діючи таким чином, забезпечити ефективне залучення усього її апарату. Не зробивши цього, вона не виконає вимоги, що містяться у пункті 1 статті 6 Конвенції.

Сама природа виконавчого провадження вимагає оперативності (рішення у справі "Comingersoll S. A. проти Португалії", заява N 35382/97, п. 23, ECHR 2000-IV).

З урахуванням вищенаведеного заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Гадячсир" про відстрочення виконання рішення суду у справі № 917/1137 задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 234, 235, 331 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Гадячсир" про відстрочення виконання рішення суду у справі № 917/1137/18 відмовити.

Ухвала набирає законної сили негайно після її оголошення і може бути оскаржена до Східного апеляційного господарського суду протягом 10 днів з дня складення повного тексту ухвали.

Повний текст ухвали складений 01.08.2019 р.

Суддя Киричук О.А.