ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.07.2019 Справа № 917/913/19

за позовною заявою Державної екологічної інспекції Центрального округу, 36039, м. Полтава, вул. Коцюбинського, 6, Код

до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «ПРОМІНЬ», 38611, Полтавська область, Котелевський район, с. Деревки, вул. Шкільна, буд. 4

про стягнення 21 386 грн. 00 коп.

Суддя Киричук О.А.

Секретар судового засідання Тертична О.О.

за участю представників:

Представник позивача: Максименко Ю.П., довіреність від 24.04.19 р., посвідчення ЦО № 0067 від 05.03.19

Представник відповідача Коваленко О.В., ордер ХВ № 000041 від 20.06.2019р.

Державна екологічна інспекція Центрального округу звернулась до суду з позовом до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «ПРОМІНЬ» про стягнення 21 386 грн. 00 коп. збитків, заподіяних державі внаслідок використання водних ресурсів за відсутності дозвільних документів (спеціального дозволу на користування надрами).

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що відповідач протягом періоду з 01.01.2016 по 31.12.2017 здійснював самовільне використання водних ресурсів за відсутності дозвільних документів (спеціального дозволу на користування надрами), що є порушенням вимоги ст.ст. 16, 19, 56 Кодексу України про надра та ст. 17 Закону України «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення».

При цьому позивач зазначає, що даний факт виявлено при проведенні Державною екологічною інспекцією Центрального округу протягом з 10.09.2018 по 21.09.2018 планової перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю «Промінь».

Як вказує позивач, внаслідок виявленого порушення державі Україна були заподіяні збитки на суму 21 386 грн. 00 коп., які розраховані згідно Методики розрахунку розмірів відшкодування збитків, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства про охорону та раціональне використання водних ресурсів, затвердженої наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 20.07.2009 р. № 389.

Ухвалою від 10.06.2019 суд прийняв позовну заяву до розгляду і відкрив провадження у справі, постановив справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження у судовому засіданні, призначити справу для розгляду по суті у судовому засіданні на 24.06.19, викликати учасників справи у судове засідання, запропонував відповідачу протягом 15 днів з дня вручення ухвали суду надати суду відзив на позов.

Ухвалою від 24.06.2019 суд відклав розгляд справи на 18.07.19, викликав учасників справи в судове засідання.

27.06.19 від відповідача надійшов відзив на позов, в якому він проти позову заперечує (вх. № 6661). Так, відповідач вказав, що є сільськогосподарським товаровиробником. основний вид діяльності за КВКД-10: вирощування чорнових культу (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур (01.11) та має статут платника єдиного податку четвертої групи-сільськогоснодарського товаровиробника, у якого частка сільськогосподарського товаровиробництва за попередній податковий рік (звітний) рік дорівнює або перевищує 75 відсотків, що підтверджується довідкою Котедевського відділення Гадяцької ОДНІ №74/10/16-07 від 21.02.2018. В період з 01.01.2016 по 31.12.2017 роки товариством видобуто було 6.8 тис.куб.м підземних вод. в межах обсягів, передбачених частиною першою статті 23 Кодексу України про надра, тобто до 300 м.куб. на добу. Відповідно до ст. 23 Кодексу України про надра його підприємство не потребує спеціального дозволу на надра, а тому відсутні і підстави нарахування збитків, про стягнення яких звернувся позивач з даним позовом.

Крім того, звертає відповідач увагу суду, що у період проведення планової перевірки позивачем з 10.09.2018 р. по 21.10.2019 р. діяв мораторій на проведення органами державного нагляду (контролю) планових заходів із здійснення державного нагляду (контролю) планових заходів та здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

08.07.19 від позивача надійшла відповідь на відзив на позов (вх. № 7014).

18..07.19 від відповідача надійшло клопотання про залучення до матеріалів справи додаткових доказів (вх. № 7482).

У судове засідання 18.07.2019 з`явилися представники позивача та відповідача.

У судовому засіданні 18.07.2019 суд дослідив докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, заслухав усні пояснення учасників справи.

В судовому засіданні 18.07.19 суд оголосив перерву до 23.07.19.

23.07.19 в судовому засіданні представник позивача надав пояснення по справі.

23.07.19 після перерви, оголошеної в судовому засіданні 18.07.19, суд заслухав усні пояснення учасників справи, продовжив дослідження доказів.

Представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги.

Представник відповідача проти позову заперечив.

Відповідно до ст. 233 Господарського процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами по справі.

У судовому засіданні 23.07.2019р. відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши та оцінивши надані докази, суд встановив:

Державною екологічною інспекцією Центрального округу (далі - Держекоінспекція) з 10.09.2018 по 21.09.2018 проведено планову перевірку дотримання вимог природоохоронного законодавства Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю «Промінь» (Далі - СТОВ «Промінь», Відповідач).

В ході перевірки СТОВ «Промінь» встановлено факт забору води для централізованого водопостачання із свердловин розташованих в с. Деревки, Котелевського району, Полтавської області без спеціального дозволу на користування надрами, внаслідок чого допущено самовільне використання водних ресурсів за відсутності дозвільних документів (спеціального дозволу на користування надрами).

Відповідно до інформації, наведеної у звітах про використання води за 2016-2017 роки (Форма № 2ТП-водгосп (річна») та на підставі акту планової перевірки СТОВ «Промінь» від 21.09.2018 № 104/07-04, встановлено, що із підземних свердловин, розташованих в с.Деревки Котелевського району протягом періоду з 01.01.2016 по 31.12.2017 видобуто 6,8 тис. м3 підземної води за відсутності спеціального дозволу на користування надрами.

Позивачем здійснено розрахунок розміру збитків, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства про охорону та використання водних ресурсів відповідачем, відповідно до якого загальна сума збитку за період з 01.01.2016 по 31.12.2017 становить 21 386,00 грн.

Вказаний розрахунок розміру відшкодування збитків, обумовлених самовільним використанням водних ресурсів за відсутності дозвільних документів (дозволу на спеціальне водокористування) було здійснено у відповідності до Методики розрахунку розмірів відшкодування збитків, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства про охорону та раціональне використання водних ресурсів, затвердженої наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища №389 від 20.07.2009 р.

Державною екологічною інспекцією Центрального округу направлено на адресу Відповідача претензію № 12/08-17 від 17.10.2018 та розрахунок до неї щодо відшкодування заподіяних державі збитків.

Оскільки відповідач вказану суму збитків не сплатив, позивач звернувся до суду з даним позовом.

При прийнятті рішення суд виходив з наступного.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Статтею 1166 Цивільного кодексу України встановлено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування шкоди, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправної поведінки, шкоди та її розміру, причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та шкодою, вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

Протиправною є поведінка, яка не відповідає вимогам закону, тягне за собою порушення (зменшення, обмеження) майнових прав (благ) законних інтересів іншої особи. Протиправна поведінка особи тільки тоді є причиною шкоди, коли вона прямо (безпосередньо) пов`язана зі збитками. Непрямий (опосередкований) зв`язок між протиправною поведінкою і збитками означає лише, що поведінка оцінюється за межами конкретного випадку, і, відповідно, за межами юридично значимого зв`язку.

Стаття 38 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" передбачає, що використання природних ресурсів в Україні здійснюється в порядку загального і спеціального використання природних ресурсів. В порядку спеціального використання природних ресурсів громадянам, підприємствам, установам і організаціям надаються у володіння, користування або оренду природні ресурси на підставі спеціальних дозволів, зареєстрованих у встановленому порядку, за плату для здійснення виробничої та іншої діяльності, а у випадках, передбачених законодавством України, - на пільгових умовах.

Частиною 1 ст. 149, ст. 151 ГК України передбачено, що суб`єкти господарювання використовують у господарській діяльності природні ресурси в порядку спеціального або загального природокористування відповідно до цього Кодексу та інших законів. Суб`єктам господарювання для здійснення господарської діяльності надаються в користування на підставі спеціальних дозволів (рішень) уповноважених державою органів земля та інші природні ресурси (в тому числі за плату або на інших умовах). Порядок надання у користування природних ресурсів громадянам і юридичним особам для здійснення господарської діяльності встановлюється земельним, водним, лісовим та іншим спеціальним законодавством.

Відповідно до Водного кодексу України підземні води належать до державного водного фонду України, а згідно з Кодексом України про надра вони є частиною надр (є корисними копалинами загальнодержавного значення відповідно до Переліку корисних копалин загальнодержавного значення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 827 від 12.12.1994).

Стаття 2 ВК України містить посилання на гірничі відносини, які виникають під час користування водними об`єктами та регулюються відповідним законодавством України.

Тобто, прісні підземні води - це природний ресурс із подвійним правовим режимом, а тому, використовуючи підземні води, слід керуватися і водним законодавством, і законодавством про надра.

Відповідно до положень статей 46, 48 ВК України водокористування може бути загальним або спеціальним. Спеціальне водокористування - це забір води з водних об`єктів із застосуванням споруд або технічних пристроїв, використання води та скидання забруднюючих речовин у водні об`єкти, включаючи забір води та скидання забруднюючих речовин із зворотними водами із застосуванням каналів. Спеціальне водокористування здійснюється фізичними та юридичними особами для задоволення питних потреб населення, а також для господарсько-побутових, лікувальних, оздоровчих, сільськогосподарських, промислових, транспортних, енергетичних, рибогосподарських та інших державних і громадських потреб.

Статтями 16, 19, 21 Кодексу України про надра передбачено, що користування надрами, у тому числі видобування підземних прісних вод, здійснюється на підставі спеціального дозволу на користування надрами.

Отже, чинним законодавством передбачено обов`язок отримання господарюючими суб`єктами як дозволу на спеціальне водокористування, так і спеціального дозволу на користування ділянкою надр. При цьому спеціальний дозвіл на користування надрами дає право на видобування підземних вод, а дозвіл на спеціальне водокористування - право на їх використання.

Разом із тим Кодекс України про надра передбачає випадки, за яких господарюючі суб`єкти мають право видобувати підземні води без спеціального дозволу (ст. 21 Кодексу України про надра).

Відповідно до частини 2 Перехідних положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо дерегуляції в агропромисловому комплексі" від 08.12.2015 р. № 867-VІІІ (який набрав чинності з 01.01.2016), землевласники і землекористувачі, які на момент набрання чинності цим Законом розпочали відповідно до вимог законодавства процес отримання спеціальних дозволів та гірничого відводу, не потребують з моменту набрання чинності цим Законом таких спеціальних дозволів та гірничого відводу для видобування підземних вод (крім мінеральних), а також не несуть відповідальності за видобування до набрання чинності цим Законом підземних вод (крім мінеральних) без таких спеціальних дозволів та гірничого відводу у разі, якщо таке видобування здійснювалося в обсягах, передбачених частиною першою статті 23 Кодексу України про надра.

Статтею 23 Кодексу України про надра (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) закріплено право землевласників і землекористувачів у межах наданих їм земельних ділянок без спеціальних дозволів видобувати, зокрема, підземні води для власних господарсько-побутових потреб, нецентралізованого та централізованого (крім виробництва фасованої питної води) господарсько-питного водопостачання, за умови, що продуктивність водозаборів підземних вод не перевищує 300 кубічних метрів на добу.

Таким чином, видобувати підземні води без спеціальних дозволів в обсязі, що не перевищує 300 кубічних метрів на добу, суб`єкти господарювання мають право лише для власних господарсько-побутових потреб.

Відповідно до інформації, наведеної у звітах про використання води за 2016-2017 роки (Форма № 2ТП-водгосп (річна») із підземних свердловин, розташованих в с. Деревки Котелевського району відповідачем протягом періоду з 01.01.2016 по 31.12.2017 видобуто 6,8 тис. м кв. підземної води, тобто до 300 м.куб. на добу .

Як вбачається із матеріалів справи, відповідач є сільськогосподарським товаровиробником, основний вид діяльності за КВКД-10: вирощування чорнових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур (01.11) та має статут платника єдиного податку четвертої групи-сільськогоснодарського товаровиробника, у якого частка сільськогосподарського товаровиробництва за попередній податковий рік (звітний) рік дорівнює або перевищує 75 відсотків, що підтверджується довідкою Котелевського відділення Гадяцької ОДНІ №74/10/16-07 від 21.02.2018.

Звертаючись до суду з позовом до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «ПРОМІНЬ» про стягнення 21 386 грн. 00 коп. збитків, заподіяних державі внаслідок використання водних ресурсів за відсутності дозвільних документів (спеціального дозволу на користування надрами), позивач не зазначав про використання відповідачем підземних вод для здійснення господарської діяльності, як обов"язкової умови для отримання спеціального дозволу уповноваженого державою органу на користування надрами.

Водночас, суд зазначає, що твердження відповідача про те, що видобуті ним підземні води використовавулись для власних господарсько-побутових потреб позивач в процесі розгляду справи не спростовував.

Статтею 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правом фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Отже, стаття 1166 Цивільного кодексу України встановлює загальні підстави для відшкодування шкоди в рамках позадоговірних (деліктних) зобов`язань. У деліктних зобов`язаннях діє принцип відповідальності за вину. Тобто, деліктна відповідальність за загальним правилом настає за наявністю вини заподіювана шкоди.

Загальними підставами для покладення відповідальності на особу, яка заподіяла шкоду, за змістом статті 1166 Цивільного кодексу України є: протиправна поведінка особи, що заподіяла шкоду, шкідливий результат такої поведінки, тобто настання, наявність самої шкоди, причинний зв`язок між протиправною поведінкою і настанням шкоди та вина особи у заподіянні шкоди.

Оскільки відповідач здійснював спеціальне водокористування для задоволення власних господарсько-побутових потреб відповідно до вимог вказаних вище норм закону, суд погоджується з доводами відповідача про відсутність в його діях складу господарського правопорушення та безпідставність стягнення з нього 21 386,00 грн.

При цьому, суд зазначає, що з огляду на наведені вище норми, посилання позивача на порушення відповідачем ст. 17 Закону України «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення», якою передбачено, що у разі використання підземних вод для питного водопостачання відповідне підприємство повинне одержати згідно з законом дозвіл на користування надрами, як на підставу нарахування збитків є необгрунтованим.

Щодо інших аргументів сторін, суд зазначає, що вони були досліджені у судовому засіданні та не наводяться у рішенні, позаяк не покладаються судом в його основу, тоді як Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов"язує суди обгрнутовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов"язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», рішення від 10.02.2010). Крім того, аналогічна правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду від 26.06.2018 у справі № 127/3429/16-ц.

За результатами з`ясування обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні, і з наданням оцінки аргументам учасників справи у їх сукупності та взаємозв`язку, як це передбачено вимогами ст.ст. 75-79, 86 ГПК України, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд керується ст. 129 ГПК України. Судовий збір покладається: 1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; 2) у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином судові витрати залишаються за позивачем.

Керуючись статтями 129, 232, 233, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

В позові відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Східного апеляційного господарського суду через господарський суд Полтавської області протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне рішення складено 29.07.2019р.

Суддя Киричук О.А.