СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" липня 2019 р. Справа № 905/2018/18

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Тарасова І.В., суддя Крестьянінов О.О., суддя Пуль О.А.,

за участю секретаря судового засідання Гончарова О.В.

за участю представників:

позивача - Мамедова Н.Т., довіреність №15 від 02.07.19,

відповідача - не з`явився,

третьої особи- не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Регіонального відділення Фонду державного майна України по Донецькій області (вх. № 1667 Д/2-5)

на рішення Господарського суду Донецької області від 22.04.2019 у справі № 905/2018/18 (суддя Величко Н.В., повний текст рішення складено та підписано 25.04.2019)

за позовом Регіонального відділення Фонду державного майна України по Донецькій області, м. Харків

до Публічного акціонерного товариства Укртелеком, м. Київ

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача Публічного акціонерного товариства Українська залізниця в особі Регіональної філії Донецька залізниця Акціонерного товариства Українська залізниця, м. Лиман

про зобов`язання вчинити певні дії та стягнення 10635,94 грн., -

ВСТАНОВИЛА:

Позивач - Регіональне відділення Фонду державного майна України по Донецькій області звернувся до господарського суду Донецької області з позовом до Публічного акціонерного товариства Укртелеком, відповідача, про :

1) зобов`язання вчинити певні дії, а саме: звільнити державне майно нежитлові вбудовані приміщення загальною площею 33,3 кв. м., розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом підписання акту приймання-передачі з балансоутримувачем - Виробничим підрозділом Лиманське територіальне управління Філії Центр будівельно монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд Публічного акціонерного товариства Українська залізниця (84404, Донецька область, м. Лиман, пров.Робочий, 6)

2) стягнення неустойки за час прострочення повернення об`єкту оренди у розмірі 10635,94 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані невиконанням з боку відповідача обов`язку повернути після закінчення договору оренди орендоване майно балансоутримувачу шляхом звільнення орендованого приміщення та підписання акту прийому-передачі.

Рішенням Господарського суду Донецької області від 22.04.2019 у справі № 905/2018/18 змінено найменування третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача у справі №905/2018/18 з Публічного акціонерного товариства Українська залізниця (, адреса: 03680, м. Київ, вул. Тверська, 5) в особі Регіональної філії Донецька залізниця Публічного акціонерного товариства Українська залізниця (, адреса: 84400, Донецька область, м. Лиман, вул. Привокзальна, 22) на Акціонерне товариство Українська залізниця (, адреса: 03680, м. Київ, вул. Тверська, 5) в особі Регіональної філії Донецька залізниця Акціонерного товариства Українська залізниця (, адреса: 84400, Донецька область, м. Лиман, вул. Привокзальна, 22).

Позовні вимоги Регіонального відділення Фонду державного майна України по Донецькій області, м. Харків до Публічного акціонерного товариства Укртелеком, м.Київ, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: Акціонерного товариства Українська залізниця, м. Київ про зобов`язання вчинити певні дії та стягнення 10635,94 грн., задоволено частково.

Зобов`язано Публічне акціонерне товариство Укртелеком звільнити державне майно нежитлові вбудовані приміщення загальною площею 33,3 кв.м, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , АДРЕСА_1 шляхом підписання акту прийманняпередачі з балансоутримувачем виробничим підрозділом Лиманське територіальне управління Філії Центр будівельно монтажних робіт та експлуатаційних будівель і споруд Акціонерного товариства Українська залізниця.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства Укртелеком на користь Державного бюджету неустойку за час прострочення повернення об`єкту оренди у розмірі 9785,36грн. Стягувач: Регіональне відділення Фонду державного майна України по Донецькій області.

В іншій частині вимог відмовлено.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства Укртелеком на користь Регіонального відділення Фонду державного майна України по Донецькій області судовий збір у розмірі 3383,09грн.

Позивач з рішенням суду першої інстанції не погодився та звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просить скасувати рішення господарського суду Донецької області від 22.04.2019 у справі №905/2018/18 в частині відмови в задоволенні позовних вимог Регіонального відділення Фонду державного майна України по Донецькій області до Публічного акціонерного товариства Укртелеком про стягнення на користь державного бюджету неустойки за час прострочення повернення об`єкту оренди у розмірі 850,58 грн., а також стягнення витрат зі сплати судового збору на користь Регіонального відділення у сумі 140,91 грн за подання позовної заяви. В цій частині прийняти нове рішення, яким позовні вимоги Регіонального відділення Фонду державного майна України по Донецькій області до Публічного акціонерного товариства Укртелеком про стягнення неустойки за час прострочення повернення об`єкту оренди у розмірі 850,58 грн задовольнити повністю; стягнути з Публічного акціонерного товариства Укртелеком на користь Регіонального відділення Фонду державного майна України по Донецькій області витрати зі сплати судового збору у сумі 140,91 грн за подання позовної заяви. В іншій частині рішення господарського суду Донецької області від 22.04.2019 року у справі №905/2018/18 залишити без змін. Стягнути з Публічного акціонерного товариства Укртелеком на користь Регіонального відділення Фонду державного майна України по Донецькій області витрати зі сплати судового збору у сумі 2643,00 грн. за подання апеляційної скарги.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що договір оренди № 1636/2004 від 30.12.2004. припинив свою дію 24.10.2017 в силу закінчення строку, на який його було укладено, відповідно до вимог чинного законодавства (ст. 291 ГК України, ст. 26 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», п. 10.8 Договору оренди № 1636/2004 від 30.12.2004р.) та подачею орендодавцем заяви про припинення договору в порядку ч. 2 ст. 17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», ст. 764 ЦК України, п. 10.6 Договору оренди № 1636/2004 від 30.12.2004.

Разом з цим, як вказує позивач, правовий аналіз частини 2 статті 17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», ст. 764 ЦК України, п. 10.6 Договору оренди № 1636/2004 від 30.12.2004р., свідчить про те, що встановлений строк в один місяць надається одній із сторін саме для висловлення своєї позиції (наміру) щодо припинення або зміни умов договору оренди. При цьому, ані положення ст. 764 ЦК України, ст. 291 ГК України, ч. 2 ст. 17, ст. 26 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», ані положення п.п. 10.6, 10.8 Договору не встановлюють такої підстави для припинення строку дії договору, як сплив одного місяця, передбаченого для подання стороною заяви про припинення строку дії договору, а навпаки відсутність такої заяви свідчила би про продовження строку дії договору на той самий термін і на тих самих умовах.

Таким чином, як вказує позивач, місцевий господарський суд припустився помилки, визначивши дату припинення дії договору оренди 24.11.2017, а не 24.10.2017, у зв`язку з чим неправильно визначив початок перебігу строку нарахування неустойки за час прострочення повернення об`єкту оренди відповідно до ст. 785 ЦК України, що в свою чергу, мало наслідком неправомірну відмову у задоволенні частини позовних вимог (850,58 грн.).

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 03.06.2019 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою позивача та призначено справу до розгляду на 04.07.2019 о 12:15 год.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 04.07.2019 в судовому засіданні було оголошено перерву до 25.07.2019 об 11:30 год.

24.07.2018 у зв`язку з відпусткою судді Шевель О.В. автоматизованою системою розподілу апеляційних скарг між суддями здійснено заміну вибулого судді і для розгляду справи №905/2018/18 визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя (суддя-доповідач) Тарасова І.В., суддя Крестьянінов О.О., суддя Пуль О.А.

Враховуючи викладене та зважаючи на приписи ч. 14 ст. 32 Господарського процесуального кодексу України, розгляд апеляційної скарги позивача на на рішення Господарського суду Донецької області від 22.04.2019 у справі № 905/2018/18 розпочався спочатку.

Представник позивача в судових засіданнях 04.07.2019 та 25.07.2019 підтримав апеляційну скаргу.

Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу (вх.№5839 від 14.06.2019) проти доводів апеляційної скарги заперечував, просив рішення місцевого господарського суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Свої заперечення обґрунтовує тим, що пунктом 1 договору №4 від 10.03.2011 про внесення змін до договору оренди нерухомого майна, що належить до державної власності, від 30.01.2004 №1636/2004 передбачено, що відповідно до статті 764 Цивільного кодексу України договір було продовжено до 24.11.2011 року. Отже, як вважає відповідач, відповідачем було помилково нараховано неустойку за прострочення виконання зобов`язання щодо повернення об`єкта оренди з 31.10.2017 (початкова дата періоду нарахування), оскільки договір оренди №1636/2004 від 30.12.2004 припинив свою дію 24.11.2017 (пункт 1 договору №4 від 10.03.2011), тому можливим є нарахування неустойки лише з 25.11.2017. У зв`язку з цим судом першої інстанції було зроблено висновок про часткове задоволення позову в частині 9785,36 грн. та відмову у позові в частині стягнення 850,58 грн.

Представники відповідача та третьої особи в судове засідання не з`явились, хоча належним чином повідомлялись про дату, час та місце його проведення, про що свідчать наявні в матеріалах справи поштові повідомлення №108 та № 116 про вручення їм копій ухвали, якою було призначено розгляд апеляційної скарги в даному судовому засіданні.

Згідно з частиною 1 статті 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Відповідно до частини дванадцятої статті 270 Господарського процесуального кодексу України, неявка сторін, або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Враховуючи викладене, а також зважаючи на те, що явка представників в судове засідання 25.07.2019 судом обов`язковою не визнавалась, у справі матеріалів достатньо для розгляду справи по суті, колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу позивача в даному судовому засіданні за наявними у справі матеріалами за відсутністю представників відповідача та третьої особи.

Статтею 269 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Зі змісту апеляційної скарги вбачається, що позивач оскаржує рішення суду першої інстанції лише в частині відмови у стягненні неустойки за період з 31.10.2017 по 24.11.2017 включно в розмірі 850,58 грн., а в іншій частині просить рішення залишити без змін.

Отже колегія суддів розглядає справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а саме: в частині відмови у стягненні неустойки за період з 31.10.2017 по 24.11.2017 включно в розмірі 850,58 грн.

Розглянувши матеріали справи, а також викладені в апеляційній скарзі, відзиві на апеляційну скаргу доводи позивача та відповідача, заслухавши пояснення представника позивача, перевіривши в межах доводів та вимог апеляційної скарги правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлених обставин справи та відповідність їх наданим доказам, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Як свідчать матеріали справи та було правильно встановлено господарським судом першої інстанції, 30.12.2004 між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Донецькій області, орендодавцем, та Відкритим акціонерним товариством Укртелеком, орендарем, було укладено договір оренди №1636/2004-24/14-17 (далі договір оренди), відповідно до умов пункту 1.1 якого (в редакції договору про внесення змін №4 від 10.03.2011) орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування нерухоме державне майно - нежитлові вбудовані приміщення загальною площею 33,3 кв.м, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 та знаходиться на балансі Краснолиманського будівельно-монтажного експлуатаційного управління ДП Донецька залізниця, вартість якого визначена згідно звіту про незалежну оцінку станом на 30.06.2004 у сумі 8358,00грн. Майно передається в оренду з метою розміщення обладнання АТС.

Договором №5 від 22.11.2011 про внесення змін до договору оренди нерухомого майна, що належить до державної власності, від 30.12.2004 змінено найменування орендаря за договором оренди на Публічне акціонерне товариство Укртелеком.

Відповідно до п. 2.1. договору орендар вступає у строкове платне користування майном у термін, указаний у договорі, але не раніше дати підписання сторонами цього договору та акта приймання-передавання майна.

На виконання п. 2.1. договору сторонами було складено та підписано акт приймання-передавання від 30.12.2004.

Пунктом 10.8. договору оренди встановлено, що чинність цього договору припиняється внаслідок, зокрема, закінчення строку, на який його було укладено.

Пунктом 5.7 договору оренди передбачено, що орендар зобов`язаний у разі припинення або розірвання договору повернути балансоутримувачу орендоване майно у належному стані, не гіршому ніж на момент передачі його в оренду, з врахуванням нормального фізичного зносу, та відшкодувати балансоутримувачу збитки у разі погіршення стану або втрати (повної або часткової) орендованого майна з вини орендаря .Згідно з пунктом 2.4 договору оренди у разі припинення цього договору майно повертається орендарем балансоутримувачу або юридичній особі, яку визначає орендодавець. Орендар повертає майно балансоутримувачу або юридичній особі, яку визначає орендодавець аналогічно порядку, встановленому при передачі майна орендарю цим договором. Майно вважається поверненим орендарем з моменту підписання сторонами, зазначеними в пункті 2.4 цього договору, акта приймання-передачі.

Відповідно до пункту 2.5 договору оренди обов`язок по складанню акта приймання-передачі покладається на сторону, яка передає майно іншій стороні договору.

Договором № 5 від 22.11.2011 про внесення змін до Договору оренди від 30.12.2004р. № 1636/2004 розділ 10 "Строк чинності, умови зміни та припинення Договору" доповнено пунктом 10.11:

"10.11. Якщо Орендар не виконує обов`язку щодо повернення Майна, Орендодавець має право вимагати від Орендаря сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування Майном за весь час прострочення, порядок нарахування та сплати якої передбачено розділом 3 даного Договору."

Відповідно до п. 10.1. договору (в редакції договору про внесення змін №4 від 10.03.2011) цей договір укладено строком на 360 днів, що діє з 30.12.2004 до 25.12.2005.

Договір оренди продовжувався до 20.12.2006, 15.12.2007, 09.12.2008, 04.12.2009 відповідно до статті 764 Цивільного кодексу України у зв`язку із продовженням орендарем користування орендованим майном після закінчення строку договору та відсутністю протягом місяця після закінчення строку договору заяви будь-якої із сторін про припинення договору.

Згідно з додатковою угодою №2 від 15.07.2009 договір продовжено до 29.11.2010.

Відповідно до ст. 764 Цивільного кодексу України договір продовжувався до 24.11.2011. Враховуючи зазначене та приймаючи до уваги лист Міністерства транспорту та зв`язку України від 03.12.2010 №ЦЗМ -12/2683 сторони дійшли до взаємної згоди продовжити строк дії договору оренди, передбачений п. 10.1 зазначеного договору оренди, до 24.11.2012.

В подальшому строк дії договору оренди неодноразово продовжувався відповідно до статті 764 Цивільного кодексу України.

Позивач заявою за вих. №11-05-05771 від 24.10.2017 на підставі частини 2 ст. 17 Закону України Про оренду державного та комунального майна та п. 10.8 договору оренди повідомив відповідача про припинення договору оренди від 30.12.2004 №1636/2004 та що на новий строк зазначений договір продовжуватися не буде та висунув вимогу повернути майно з оренди.

Матеріали справи не містять доказів реагування з боку відповідача на вказану заяву, а також доказів повернення відповідачем балансоутримувачу за актом приймання-передачі орендованого за договором оренди майна в порядку пунктів 2.4 та 2.5 договору оренди.

Позивач нарахував відповідачу неустойку у розмірі 6340,14 грн. на підставі ст. 785 Цивільного кодексу України, про що повідомив останнього листом №11-05-02701 від 13.06.2018.

У зв`язку з невиконанням вимог з повернення майна та сплати неустойки позивач направив відповідачу лист №11-05-04447 від 25.09.2018 про нарахування неустойки на підставі статті 785 Цивільного кодексу України у розмірі 10635,94грн.

26.09.2018 позивач звернувся до Виробничого підрозділу Лиманське територіальне управління філії Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд ПАТ Укрзалізниця з листом №11-05-04455 від 25.09.2018, в якому просив повідомити, чи використовує орендар вищезазначене державне майно.

ПАТ Українська залізниця листами №11-05-01819 від 16.04.2018, №885/648 від 09.10.2018 повідомила позивача, що орендар ПАТ Укртелеком (договір оренди №1636/2004 від 30.12.2004, строк дії якого закінчився) і надалі використовує державне майно нежитлові вбудовані приміщення, площею 33,3 кв.м, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивач в обґрунтування позовних вимог в частині стягнення неустойки за прострочення виконання зобов`язання щодо повернення об`єкта оренди посилається на те, що договір оренди припинився 24.10.2017 у зв`язку із закінченням строку, на який його було укладено та подачею орендодавцем заяви про припинення договору від 24.10.2017 №11-05-05771. Проте відповідач після отримання 30.10.2017 вказаної заяви про припинення договору свого обов`язку щодо повернення об`єкту оренди за актом приймання-передачі не виконав, у зв`язку з чим позивачем в порядку частини 2 статті 785 Цивільного кодексу України та пункту 10.11 договору оренди було нараховано відповідачеві неустойку за період з 31.10.2017 по серпень 2018 у розмірі 10635,94 грн.

Місцевий господарський суд, частково задовольняючи позовні вимоги про стягнення неустойки за прострочення повернення орендованого майна, виходив з того, що, враховуючи направлення позивачем на адресу відповідача на підставі ч.2 ст. 17 Закону України Про оренду державного та комунального майна та п.10.8 договору оренди заяви про припинення договору оренди, договір оренди припинив свою дію 24.11.2017 у зв`язку зі спливом строку, на який такий договір укладався. Отже, враховуючи неповернення відповідачем орендованого майна за актом приймання-передачі, позивач обґрунтовано нарахував відповідачу неустойку, встановлену нормою частини 2 статті 785 Цивільного кодексу України.

Разом з тим, за висновком місцевого господарського суду, позивач помилково нараховує неустойку з 31.10.2017 (початкова дата періоду нарахування), оскільки договір оренди №1636/2004 від 30.12.2004 припинив свою дію 24.11.2017, відповідно в даному випадку можливим є нарахування неустойки за прострочення виконання зобов`язання щодо повернення об`єкта оренди саме з 25.11.2017.

Таким чином місцевий господарський суд дійшов висновку про наявність достатніх правових підстав для стягнення з відповідача неустойки у розмірі 9785,36грн. та про відмову у стягненні 850,58 грн. неустойки.

Колегія суддів погоджується із вказаним висновком місцевого господарського суду, зважаючи на таке.

Статтею 26 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» встановлено, що договір оренди припиняється у разі закінчення строку, на який його було укладено.

Також, згідно зі статтею 291 Господарського кодексу України договір оренди припиняється у разі закінчення строку, на який його було укладено.

Крім того, відповідно до пункту 10.8 Договору оренди № 1636/2004 від 30.12.2004р., чинність договору припиняється внаслідок закінчення строку, на який його було укладено.

Пунктом 1 договору №4 від 10.03.2011 про внесення змін до договору оренди нерухомого майна, що належить до державної власності, від 30.01.2004 №1636/2004 передбачено, що відповідно до п. 10.1. договору (в редакції договору про внесення змін №4 від 10.03.2011) цей договір укладено строком на 360 днів, що діє з 30.12.2004 до 25.12.2005. Договір оренди продовжувався до 20.12.2006, 15.12.2007, 09.12.2008, 04.12.2009 відповідно до статті 764 Цивільного кодексу України у зв`язку із продовженням орендарем користування орендованим майном після закінчення строку договору та відсутністю протягом місяця після закінчення строку договору заяви будь-якої із сторін про припинення договору. Згідно з додатковою угодою №2 від 15.07.2009 договір продовжено до 29.11.2010. Відповідно до ст. 764 Цивільного кодексу України договір продовжувався до 24.11.2011. Враховуючи зазначене та приймаючи до уваги лист Міністерства транспорту та зв`язку України від 03.12.2010 №ЦЗМ -12/2683 сторони дійшли до взаємної згоди продовжити строк дії договору оренди, передбачений п. 10.1 зазначеного договору оренди, до 24.11.2012.

Колегія суддів вважає, що договором про внесення змін №4 від 10.03.2011 сторони визначили інший строк дії договору, передбачений п.10.1 договору. Так, на час внесення змін №4 від 10.03.2011 до договору, відповідно до ст. 764 Цивільного кодексу України договір діяв до 24.11.2011. Договором про внесення змін №4 від 10.03.2011 сторони дійшли до взаємної згоди продовжити строк дії договору оренди, передбачений п. 10.1 зазначеного договору оренди, до 24.11.2012, тобто на 1 рік.

Після укладення договору про внесення змін №4 від 10.03.2011 до Договору оренди № 1636/2004 від 30.12.2004 договір оренди неодноразово продовжувався в порядку статті 764 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 764 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.

Згідно із ч. 2 ст. 17 Закону України Про оренду державного та комунального майна у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Умовами пункту 10.6 договору оренди також передбачено, що у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну цього договору після закінчення строку його чинності протягом одного місяця, договір вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені цим Договором.

Як свідчать матеріали справи, позивач заявою за вих. №11-05-05771 від 24.10.2017 на підставі частини 2 ст. 17 Закону України Про оренду державного та комунального майна та п. 10.8 договору оренди повідомив відповідача про припинення договору оренди від 30.12.2004 №1636/2004 та що на новий строк зазначений договір продовжуватися не буде та висунув вимогу повернути майно з оренди.

Факт відправлення даної заяви позивача на адресу відповідача підтверджується наявними в матеріалах справи поштовою квитанцією про відправлення разом із списком згрупованих поштових відправлень рекомендованих листів від 25.10.2017 та рекомендованим повідомлення про вручення поштового відправлення від 25.10.2017, відповідно до якого зазначену заяву отримано відповідачем 30.10.2017.

Згідно з ч.1 ст.27 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" у разі розірвання договору оренди, закінчення строку його дії та відмови від його продовження або банкрутства орендаря він зобов`язаний повернути орендодавцеві об`єкт оренди на умовах, зазначених у договорі оренди. Якщо орендар допустив погіршення стану орендованого майна або його загибель, він повинен відшкодувати орендодавцеві збитки, якщо не доведе, що погіршення або загибель майна сталися не з його вини.

Згідно з пунктом 2.4 договору оренди у разі припинення цього договору майно повертається орендарем балансоутримувачу або юридичній особі, яку визначає орендодавець. Орендар повертає майно балансоутримувачу або юридичній особі, яку визначає орендодавець аналогічно порядку, встановленому при передачі майна орендарю цим договором. Майно вважається поверненим орендарем з моменту підписання сторонами, зазначеними в пункті 2.4 цього договору, акта приймання-передачі.

Відповідно до пункту 2.5 договору оренди обов`язок по складанню акта приймання-передачі покладається на сторону, яка передає майно іншій стороні договору.

Частинами 1, 2 ст. 785 ЦК України встановлено, що у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі. Якщо наймач не виконує обов`язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

У п.4.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №12 від 29.05.2013 "Про деякі питання практики застосування законодавства про оренду (найм) майна" зазначено, що зі змісту статей 759, 763 і 764 ЦК України, частини другої статті 291 ГК України, частини другої статті 17 та частини другої статті 26 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" зазначено, що після закінчення строку договору оренди він може бути продовжений на такий самий строк, на який цей договір укладався, за умови, якщо проти цього не заперечує орендодавець. Відтак якщо на дату закінчення строку договору оренди і протягом місяця після закінчення цього строку мали місце заперечення орендодавця щодо поновлення договору на новий строк, то такий договір припиняється.

Після укладання договору оренди №1636/2004 від 30.12.2004, останній неодноразово продовжувався за домовленістю сторін, однак заявою (вих №11-05-05771 від 24.10.2017) позивач повідомив відповідача, що 24.10.2017 закінчився термін дії договору оренди і на новий строк зазначений договір продовженим бути не може, у зв`язку з чим вимагав повернути майно.

Таким чином, як правильно зазначив господарський суд першої інстанції, враховуючи направлення позивачем на адресу відповідача на підставі ч.2 ст. 17 Закону України Про оренду державного та комунального майна та п.10.8 договору оренди заяви про припинення договору оренди, договір оренди №1636/2004 від 30.12.2004 припинив свою дію 24.11.2017 у зв`язку зі спливом строку, на який такий договір укладався.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що відповідно до пункту 1 договору №4 від 10.03.2011 про внесення змін до договору оренди нерухомого майна, що належить до державної власності, від 30.01.2004 №1636/2004 , яким передбачений строк дії договору з 24.11.2011 до 24.11.2012, враховуючи неодноразове продовження строку дії договору оренди №1636/2004 від 30.12.2004 відповідно до статті 764 Цивільного кодексу України, він припинив свою дію саме 24.11.2017, тому можливим є нарахування неустойки лише з 25.11.2017.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про часткове задоволення позову в частині 9785,36 грн. та відмову у позові в частині стягнення 850,58 грн.

Враховуючи викладене, місцевий господарський суд, приймаючи оскаржуване рішення, повністю з`ясував обставини, які мають значення для справи, правильно застосував норми матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків місцевого господарського суду, а тому підстави для скасування або зміни вказаного рішення відсутні.

Оскільки апеляційна скарга позивача не підлягає задоволенню, то, з урахуванням положень статті 129 ГПК України, здійснені ним судові витрати за апеляційною скаргою останньому не відшкодовуються.

Керуючись статтями 129, 269, 270, пунктом 1 частини 1 статті 275, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Донецької області від 22.04.2019 у справі № 905/2018/18 залишити без змін.

Порядок і строки оскарження передбачені статтями 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 31.07.2019

Головуючий суддя І.В. Тарасова

Суддя О.О. Крестьянінов

Суддя О.А. Пуль