ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" липня 2019 р. Справа №914/2448/18

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії:

головуючого-судді Кордюк Г.Т.

суддів Дубник О.П.

Кравчук Н.М.

Секретар судового засідання Андреюк Х.В.

розглянувши апеляційну скаргу Львівського міського комунального підприємства "Львівводоканал", вих. б/н від 17.04.2019 (вх. №01-05/1441/19, 01-05/1442/19 від 17.04.2019)

на рішення Господарського суду Львівської області від 26.03.2019

у справі № 914/2448/18 (суддя Рим Т.Я.)

за позовом Львівського міського комунального підприємства "Львівводоканал", м. Львів

до Товариства з додатковою відповідальністю "Модем", м. Львів

про стягнення 11 296,31 грн.

за участю представників:

від позивача: Стахів Б.О. адвокат;

від відповідача: не з`явились;

ВСТАНОВИВ:

Львівське міське комунальне підприємство "Львівводоканал" звернулось до Господарського суду Львівської області з позовом про стягнення з Товариства з додатковою відповідальністю "Модем" заборгованості в розмірі 11 296,31 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідач у порушення умов договору та чинного законодавства при скиданні стічних вод у каналізацію міста Львова перевищив ліміт забруднення стічних вод. Зважаючи на це, позивач нарахував відповідачу додаткову плату в розмірі 9 348,67 грн. Окрім того, за скид наднормативних забруднень відповідач повинен сплатити до міського бюджету міста Львова 1 947,64 грн.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 26.03.2019 у справі №914/2448/18 у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Приймаючи вказане рішення, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач, який взяв на себе обов`язок за договором не перевищувати допустимі концентрації забруднювальних речовин в своїх контрольних колодязях на каналізаційних випусках, допустив порушення у цій сфері. Разом з тим, не менш важливим є визначення правильного розміру додаткової плати.

Виробнича собівартість очищення 1 м3 стічних вод повинна визначатися згідно з Порядком формування тарифів на централізоване водопостачання та водовідведення, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 01.06.2011 № 869 "Про забезпечення єдиного підходу до формування тарифів на житлово-комунальні послуги".

Виходячи із постанови Верховного Суду від 15.02.2018 у справі № 5015/3041/12, виробнича собівартість очищення 1 м3 стічних вод з вмістом забруднень у межах допустимих концентрацій має бути підтверджена відповідними первинними документами.

Документи щодо підтвердження показника виробничої собівартості ЛМКП "Львівводоканал" з очищення 1 м3 стічних вод з умістом забруднень у межах допустимих концентрацій забруднюючих речовин позивачем не надані і такі в матеріалах справи відсутні.

Згідно з правовою позицією Вищого господарського суду України, викладеної у постанові від 31.07.2013 у справі № 908/473/13-г, відсутність однієї зі складових частин формули розрахунку додаткової плати за скид понаднормативних забруднень, який повинен дорівнювати виробничій собівартості очищення 1 м3 стічних вод, виключає можливість правильного обрахування додаткової плати за скид наднормативних забруднень.

Враховуючи те, що за відсутності вказаних документів неможливо провести як розрахунок суми додаткової плати за скид стічних вод з перевищенням допустимих концентрацій забруднень на підставі Акту, так і перевірити правомірність визначення виробничої собівартості очищення 1 м3 стічних вод згідно з Порядком формування тарифів на централізоване водопостачання та водовідведення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.06.2011 № 869, суд першої інстанції відмовив у задоволенні позову.

Не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції, Львівське міське комунальне підприємство "Львівводоканал" подало апеляційну скаргу, в якій просить рішення Господарського суду Львівської області від 26.03.2019 у справі №914/2448/18 скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задоволити повністю.

Обґрунтовуючи подану апеляційну скаргу, позивач зазначає, що рішенням виконкому Львівської міської ради від 18.09.2002 №292 затверджено та введено в дію Правила приймання стічних вод підприємств у систему міської каналізації Львова, яким встановлено порядок розрахунку плати за скид наднормативних забруднень у міську каналізацію. На момент виникнення спірних правовідносин вказане рішення було чинним, а відтак, в силу ст. 144 Конституції України, обов`язковим до виконання.

На переконання апелянта, суд першої інстанції не врахував, що на час виникнення спірних правовідносин позивач не мав обов`язку визначати виробничу собівартість очищення 1 куб. м. стічних вод, оскільки чинним рішенням виконкому Львівської міської ради від 18.09.2002 №292 норматив плати за скид наднормативних забруднень був установленим

Крім того, скаржник вважає безпідставним посилання суду першої інстанції на висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 15.02.2018 у справі №5015/3041/12, оскільки такі грунтувались на застосуванні норм Інструкції про встановлення та стягнення плати за скид промислових та інших стічних вод у системи каналізації населених пунктів, затвердженої Наказом Держбуду України №37 від 19.02.2002, яка на час виникнення спірних правовідносин не була чинною.

13.05.2019 до суду від Товариства з додатковою відповідальністю "Модем" надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач просить рішення Господарського суду Львівської області від 26.03.2019 у справі №914/2448/18 залишити без змін з підстав його законності та обгрунтованості, а апеляційну скаргу без задоволення.

Автоматизованою системою документообігу суду справу №914/2448/18 розподілено до розгляду головуючому судді Кордюк Г.Т. Введено до складу судової колегії суддів: Дубник О.П. та Кравчук Н.М.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 19.04.2019 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Львівського міського комунального підприємства "Львівводоканал" на рішення Господарського суду Львівської області від 26.03.2019 у справі № 914/2448/18.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 02.05.2019 розгляд апеляційної скарги призначено в судовому засіданні на 03.06.2019 о 14 год. 30 хв. у приміщенні Західного апеляційного господарського суду за адресою: м. Львів, вул. Личаківська, 81 в залі судового засідання № 6.

У зв`язку з перебуванням у відпустці судді члена колегії Кравчук Н.М. та з метою недопущення порушення процесуальних строків передбачених господарським процесуальним кодексом України, 03 червня 2019 року згідно розпорядження №377 в.о. керівника апарату Західного апеляційного господарського суду щодо проведення автоматизованої зміни складу колегії суддів, здійснено автоматизовану зміну судді члена колегії Кравчук Н.М.

Згідно витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.06.2019 року до складу колегії замість судді члена колегії Кравчук Н.М. введено суддю члена колегії Галушко Н.А.

Однак судове засідання 03.06.2019 не відбулось з підстав, викладених в ухвалі суду від 04.06.2019.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 04.06.2019 розгляд апеляційної скарги призначено в судовому засіданні на 04.07.2019.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 04.07.2019 розгляд апеляційної скарги відкладено на 22.07.2019.

У зв`язку з перебуванням у відпустці судді члена колегії Галушко Н.А. та з метою недопущення порушення процесуальних строків передбачених господарським процесуальним кодексом України, 22 липня 2019 року згідно розпорядження №559 керівника апарату Західного апеляційного господарського суду щодо проведення автоматизованої зміни складу колегії суддів, здійснено автоматизовану зміну судді члена колегії Галушко Н.А.

Згідно витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.07.2019 року до складу колегії замість судді члена колегії Галушко Н.А. введено суддю члена колегії. Кравчук Н.М.

В судове засідання 22.07.2019 прибув представник позивача.

Відповідач участі уповноваженого представника в судовому засіданні повторно не забезпечив, хоча своєчасно та належним чином повідомлений про час та місце розгляду апеляційної скарги, причин неявки суду не повідомив.

Відповідно до ч.1 ст.202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Аналогічне положення викладене і у ч.12 ст. 270 ГПК України.

З огляду на наведене, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника відповідача.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав доводи та заперечення, викладені в апеляційній скарзі, просив рішення Господарського суду Львівської області від 26.03.2019 у справі №914/2448/18 скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задоволити повністю.

Колегія суддів, обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши представника позивача, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права зазначає наступне:

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 28.09.2010 між Львівським міським комунальним підприємством "Львівводоканал" та Товариством з додатковою відповідальністю "Модем" укладено договір на подачу води з комунального водопроводу та приймання стічних вод до каналізаційної мережі № 300174 (далі - Договір).

Згідно з п.1.1 Договору Львівводоканал (позивач у справі) надає послуги у забезпеченні питною водою та прийманні стічних вод, а абонент (відповідач у справі) користується послугами: здійснює забір води з водопроводу, скид стічних вод у каналізацію і сплачує вартість наданих послуг на умовах, які визначені Договором та чинним законодавством України, зокрема: Законом України "Про питну воду і питне водопостачання", Правилами користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в містах та селищах України (надалі Правила користування), Правилами технічної експлуатації систем водопостачання та водовідведення (надалі Правила експлуатації), Правилами приймання стічних вод підприємств у комунальні та відомчі системи каналізації міст і селищ України, Правилами приймання стічних вод підприємств у систему міської каналізації Львова (надалі Правила приймання).

Згідно з пунктом 2.1.1 Договору Львівводоканал зобов`язується, згідно з технічними умовами на приєднання абонента до міської мережі водопроводу та каналізації, виданими Львівводоканалом, забезпечити в розмірі лімітів: приймання стічних вод, у яких не перевищено допустимі концентрації забруднювальних речовин в об`ємі 105 куб.м/міс.; дощових (талих) стічних вод в об`ємі 523 куб. м./міс.

Абонент зобов`язується не перевищувати встановлені ліміти водоспоживання і водовідведення та допустимі концентрації забруднювальних речовин в контрольних колодязях на каналізаційних випусках абонента (пункт 2.2.7 Договору); забезпечувати можливість безперешкодного доступу уповноважених працівників Львівводоканалу до мереж та обладнання абонента для виконання службових обов`язків (пункт 2.2.8 Договору).

Позивач стверджує в позовній заяві, що відповідача включено до переліку підприємств, для яких встановлюється ліміт на скид забруднювальних речовин у міську каналізацію під № 725. Однак такого переліку немає в матеріалах справи.

Відповідно до частини 4 статті 165 Господарського процесуального кодексу України: якщо відзив не містить вказівки на незгоду відповідача з будь-якою з обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, відповідач позбавляється права заперечувати проти такої обставини під час розгляду справи по суті, крім випадків, якщо незгода з такою обставиною вбачається з наданих разом із відзивом доказів, що обґрунтовують його заперечення по суті позовних вимог, або відповідач доведе, що не заперечив проти будь-якої із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, з підстав, що не залежали від нього.

Зважаючи на те, що відповідач у відзиві на позов не заперечує факту включення його до переліку підприємств, для яких встановлюється ліміт на скид забруднювальних речовин у міську каналізацію, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що така обставина має місце.

Позивачем, як комунальним підприємством Львівської міської ради, 23.01.2004 для відповідача затверджено ліміт № 261 на скид забруднювальних речовин в систему міської каналізації відповідачем (далі Ліміт).

Працівники підприємства позивача на об`єкті відповідача за адресою: місто Львів, вулиця Пасічна, 160, здійснили відбір контрольної вибіркової проби стічних вод для проведення головного і контрольного хімічних аналізів, про що складено акт № 8687 від 22.08.2017 (далі Акт). Відбір проведено із контрольного колодязя КК-1.

Відбір проб проведено трьома представниками позивача в присутності представника відповідача заступника директора з господарської роботи ОСОБА_1 , який підписав Акт. Проба в ємності 1,5 л для проведення контрольного аналізу запломбовано та передано відповідачеві.

В акті зазначено, що відповідач ознайомлений з правом проведення контрольного аналізу та порядком використання результатів; що якісні показники стічних вод та їх відповідність вимогам Місцевих правил приймання визначає Водоканал шляхом проведення головного аналізу проби. Контрольний аналіз цієї ж проби повинен бути проведений абонентом відразу після відбору. Контрольний аналіз здійснюється в хімічній лабораторії комунального підприємства "Адміністративно-технічне управління".

Однак, докази проведення відповідачем контрольного аналізу в матеріалах справи відсутні.

Згідно з результатами вимірювань № 582 відповідно до Акту встановлено перевищення допустимих концентрацій забруднюючих речовин за такими показниками: азот амонійний та фосфати. Зазначені вимірювання проводилися хіміко-бактеорологічною лабораторією позивача.

Листом від 25.09.2017 позивач надіслав відповідачу претензію № 7288 про додаткову сплату за скид стічних вод з порушенням Місцевих правил приймання щодо їх складу і властивостей на суму 11 296,31 грн., що підтверджується фіскальним чеком Публічного акціонерного товариства "Укрпошта".

Відповідач у відповідь на претензію надіслав позивачу лист № 304 від 24.10.2017, де запропонував позивачу письмово роз`яснити юридичну обґрунтованість претензії, що підтверджується фіскальним чеком Публічного акціонерного товариства "Укрпошта" .

Вказані обставини слугували підставою для звернення з позовом у даній справі.

Оцінивши матеріали справи та докази, що містяться у ній, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає наступне:

Пункт 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачає, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Як вбачається з матеріалів справи, правовідносини між сторонами виникли на підставі договору № 300174 від 28.09.2010 на подачу води з комунальним водопроводу та приймання стічних вод до каналізаційної мережі.

Уклавши вказаний Договір, відповідач узяв на себе обов`язок не перевищувати допустимі концентрації забруднювальних речовин в контрольних колодязях на каналізаційних випусках (пункт 2.2.7 Договору).

Відповідно до пункту 4.1 Договору за невиконання або неналежне виконання обов`язків, передбачених Договором, сторони несуть відповідальність відповідно до Договору та чинного законодавства України.

Відповідно до положень статті 131 Закону України "Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення" (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) скидання стічних вод у водні об`єкти допускається лише за умови дотримання нормативів гранично допустимих концентрацій та нормативів гранично допустимого скидання забруднюючих речовин. Місцеві правила приймання стічних вод до систем централізованого водовідведення населеного пункту встановлюють вимоги щодо приймання стічних вод населеного пункту. Місцеві правила розробляються на підставі та з урахуванням вимог правил приймання стічних вод та порядку визначення розміру плати, що справляється за понаднормативні скиди стічних вод до систем централізованого водовідведення, затверджених центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства, і затверджуються відповідними органами місцевого самоврядування. У разі якщо відповідний орган місцевого самоврядування не прийняв рішення про затвердження місцевих правил, застосовуються правила приймання стічних вод, затверджені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства.

На підставі Правил приймання стічних вод підприємств у комунальні та відомчі системи каналізації населених пунктів України, затверджених наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 19.02.2002 № 37(правила приймання стічних вод, затверджені центральним органом виконавчої влади), рішенням Виконавчого комітету Львівської міської ради від 18.09.2002 № 292 були затверджені Правила приймання стічних вод підприємств у систему міської каналізації Львова (далі Місцеві правила).

Однак, правила приймання стічних вод, затверджені центральним органом виконавчої влади, були скасовані на підставі Розпорядження Кабінету Міністрів України від 10.03.2017 № 166-р "Про скасування деяких наказів міністерств та інших центральних органів виконавчої влади ". Водночас, Місцеві правила залишились чинними.

Пунктами 3.1.4., 3.1.5., .2.4., 3.2.5., 3.5.1. Місцевих правил передбачено, що підприємство зобов`язане здійснювати систематичний контроль за кількістю та якістю стічних вод, які воно скидає до системи міської каналізації. Не перевищувати встановлені ліміти водовідведення та допустимі показники стічних вод в КК на своїх випусках.

Відповідно до п.п.3.2.4., 3.2.5. Місцевих правил позивач має право: у будь-який час самостійно або за участю представника абонента (попередивши підприємство) відбирати проби стічних вод; здійснювати раптовий (в будь-який час доби) непогоджений з абонентом заздалегідь, відбір проб. Акт відбору проб підписується уповноваженими представниками позивача і Підприємства. (п. 3.10.3 Місцевих правил).

Відповідно до п. 7.2.2. Місцевих правил з метою контролю якості стічних вод підприємств здійснюється відбір разових проб. Вибіркові разові проби повністю характеризують склад та властивості стічних вод і відповідність фактичних концентрацій забруднювальних речовин допустимим. Виявлені таким чином перевищення допустимих якісних показників є необхідною і достатньою підставою для нарахування додаткової плати.

Відповідно до пунктів 7.2.10, 7.2.12, 7.2.14 Місцевих правил за призначенням хімічні аналізи проби поділяються на: головні; контрольні; арбітражні. Головний аналіз - це аналіз, за результатами якого визначаються концентрації забруднювальних речовин, робиться висновок про якісні показники стічних вод, відсутність чи наявність у стічних водах перевищень допустимої концентрації, встановлених для даного підприємства (об`єкта). Після відбору проба для головного аналізу передається Контролюючою службою в хімічну лабораторію (пункт 7.2.32). Якщо проби відібрано Водоканалом головний аналіз проводить хімічна лабораторія Водоканалу.

Відповідно до п. 7.2.17. Місцевих правил контрольний аналіз Проби це аналіз, який може бути використаний як Контролюючою службою, так і Підприємством для перевірки і уточнення результатів головного аналізу. Контрольний аналіз проводиться Підприємством.

Згідно з п. 7.2.22 Місцевих правил при відсутності результатів контрольного аналізу, незгоді абонента з порядком здійснення арбітражного аналізу чи з порядком застосування його результатів всі розрахунки виконуються відповідно до результату головного аналізу.

В присутності відповідача було здійснено відбір контрольної вибіркової проби стічних вод відповідача, про що складено Акт № 8687 від 22.08.2017. В акті зазначено, що відповідач ознайомлений з правом проведення контрольного аналізу та порядком використання результатів.

Хіміко-бактеорологічна лабораторія позивача виявила перевищення допустимих забруднень стічних вод відповідача.

Оскільки в матеріалах справи відсутні докази проведення відповідачем контрольного аналізу відібраної проби, суд бере до уваги результати головного аналізу, проведеного позивачем.

Згідно з п.8.4.3 Місцевих правил у випадку порушення Правил стосовно вимог до складу і властивостей стічних вод підприємств, що скидаються в міську каналізацію, підприємства-порушники сплачують додаткову плату як водоканалу за водовідведення (обчислену за підвищеним коефіцієнтом кратності), так і на рахунок міського фонду охорони навколишнього природного середовища (п.п. 8.4.5, 8.4.9).

З огляду на наведене, позивачем здійснено розрахунок величини додаткової плати за скид відповідачем стічних вод з порушенням вимог Правил щодо їх складу та властивостей, стягнення якої є предметом позову у дані справі.

Суд першої інстанції відмовив у задоволенні позову, зазначивши, що виробнича собівартість очищення 1 м3 стічних вод повинна визначатися згідно з Порядком формування тарифів на централізоване водопостачання та водовідведення, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 01.06.2011 № 869 "Про забезпечення єдиного підходу до формування тарифів на житлово-комунальні послуги".

Виходячи із постанови Верховного Суду від 15.02.2018 у справі № 5015/3041/12, виробнича собівартість очищення 1 м3 стічних вод з вмістом забруднень у межах допустимих концентрацій має бути підтверджена відповідними первинними документами, а за відсутності вказаних документів неможливо провести як розрахунок суми додаткової плати за скид стічних вод з перевищенням допустимих концентрацій забруднень на підставі Акту, так і перевірити правомірність визначення виробничої собівартості очищення 1 м3 стічних вод згідно з Порядком формування тарифів на централізоване водопостачання та водовідведення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.06.2011 № 869.

Однак, суд апеляційної інстанції зазначає наступне:

Наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 19.02.2002 № 37 було затверджено Правила приймання стічних вод підприємств у комунальні та відомчі системи каналізації населених пунктів України та Інструкцією про встановлення та стягнення плати за скид промислових та інших стічних вод у системи каналізації населених пунктів.

Відповідно до пункту 1.2 Інструкції така встановлює єдиний на території України порядок встановлення та стягнення плати за скиди промислових та інших стічних вод у системи каналізації населених пунктів і поширюється на комунальні підприємства водопровідно-каналізаційного господарства міст і селищ України та інші підприємства, що мають на балансі системи місцевого водопроводу та каналізації, та на всі підприємства, установи, організації незалежно від форм власності й відомчої належності, які скидають свої стічні води в системи каналізації населених пунктів .

Крім цього, п. 2.3 Інструкції про встановлення та стягнення плати та скид промислових стічних вод у системи каналізації населених пунктів передбачено, що нормативи плати за скид понаднормативних забруднень усистеми каналізації населених пунктів (Нп) установлюються вмісцевих Правилах приймання на рівні виробничої собівартості очищення 1 куб.м стічних вод з умістом забруднень у межах установлених в місцевих Правилах приймання допустимих концентрацій забруднюючих речовин. Виробнича собівартість очищення 1 куб.м. стічних вод визначається згідно з Порядком формування тарифів на послуги централізованого водопостачання та водовідведення, затвердженим наказом Держбуду України від 27.06.2001 року № 139.

Однак, Правила приймання стічних вод підприємств у комунальні та відомчі системи каналізації населених пунктів України та Інструкція про встановлення та стягнення плати за скид промислових та інших стічних вод у системи каналізації населених пунктів були скасовані Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 10.03.2017 № 166-р "Про скасування деяких наказів міністерств та інших центральних органів виконавчої влади".

Водночас, Місцеві правила залишились чинними, докази їх скасування в матеріалах справи відсутні.

Відповідно до ч.ч.2,3 ст. 11 ГПК України суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 144 Конституції України органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території.

Оскільки Місцеві правила були чинними на момент здійснення відбору проби стічних вод та здійснення позивачем розрахунку додаткової плати, правовідносини між позивачем та відповідачем регулюються саме Місцевими правилами, які є обов`язковими для сторін.

Згідно з п. 8.2 Місцевих правил при перевищенні вмісту забруднювальних речовин у стічних водах Підприємств, що скидаються у Міську Каналізацію, порівняно з встановленими Правилами, Підприємства сплачують Водоканалу плату за скид наднормативних забруднень, яка нараховується за нормативом плати за очищення 1 куб.м стічних вод з вмістом забруднень у межах допустимих концентрацій (Нп), який встановлюється як частка від тарифу за послуги водовідведення: Нпі = Чт х Ті, де

Чт - частка собівартості очищення стічних вод у виробничій собівартості послуг водовідведення;

Ті -тариф встановлений за послуги водовідведення.

Відповідно до п.8.2.1 Місцевих правил для розрахунку плати підприємства за скид нормативно забруднених стічних вод (п.8.4.5 даних Правил) застосовується показник частки від тарифу за послуги водовідведення: Чт = 1.

З огляду на наведене, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що виробнича собівартість очищення 1 м3 стічних вод з вмістом забруднень у межах допустимих концентрацій має бути підтверджена відповідними первинними документами, а за відсутності вказаних документів неможливо провести розрахунок суми додаткової плати за скид стічних вод з перевищенням допустимих концентрацій забруднень на підставі Акту.

При цьому суд апеляційної інстанції не враховує висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 15.02.2018 у справі № 5015/3041/12, оскільки предметом позову у вказаній справі було стягнення додаткової плати за скид стічних вод з перевищенням допустимих концентрацій забруднень у 2012 році. На момент виникнення правовідносин у вказаній справі була чинною Інструкція про встановлення та стягнення плати за скид промислових та інших стічних вод у системи каналізації населених пунктів, положеннями якої і керувався Верховний Суд у вказаній справі.

Натомість, як вже зазначалось вище, на момент виникнення спірних правовідносин у даній справі вказана Інструкція була скасована на підставі Розпорядження Кабінету Міністрів України від 10.03.2017 № 166-р "Про скасування деяких наказів міністерств та інших центральних органів виконавчої влади ".

Крім того, відповідно до п.3.6 Договору сторони домовились, що скидання Абонентом стічних вод з перевищенням допустимих концентрацій на його каналізаційному випуску оплачується з підвищеним коефіцієнтом, анарахування за послуги водовідведення проводиться Водоканалом відповідно до Правил приймання (тобто Місцевих правил).

При виявлені перевищень якісних показників стічних вод, відповідно до п.п. 3.1.5., 9.2.2. Місцевих правил, позивач зобов`язаний провести нарахування, в установленому порядку пред`являти претензії та позови про додаткову плату за скид до міської каналізації стічних вод з порушенням правил щодо їх складу та властивостей. Відповідач зобов`язаний сплатити таку плату.

При цьому, порядок визначення величини додаткової плати підприємств за скидання стічних вод у міську каналізацію (а саме, визначення коефіцієнта перевищення, встановлення нормативу плати за скид наднормативних забруднень, визначення кількості скинутих стічних вод, визначення величини плати за скидання стічних вод) встановлено у розділі 8 Місцевих правил. Відповідно до п. 8.4.5 цих Правил, частина плати за скид понаднормативних забруднень перераховуються до утвореного в міському бюджеті фонду охорони навколишнього природного середовища.

Враховуючи те, що матеріалами справи підтверджено факт скидання відповідачем стічних вод з перевищенням допустимих забруднень, позивачем проведено розрахунок додаткової плати за вказане порушення відповідно до вимог Місцевих правил, колегія суддів вважає, що позов у даній справі підлягає задоволенню.

З огляду на все викладене вище в сукупності, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задоволити, рішення Господарського суду Львівської області від 26.03.2019 у справі №914/2448/18 скасувати та прийняти нове рішення про задоволення позову.

Судовий збір за розгляд справи в судах першої та апеляційної інстанції покласти на відповідача в порядку ст.ст.129, 282 ГПК України.

Керуючись ст.ст. ст.ст. 269, 270, 275, 277, 281 284 Господарського процесуального кодексу України, -

Західний апеляційний господарський суд ПОСТАНОВИВ:

1) Апеляційну скаргу Львівського міського комунального підприємства "Львівводоканал" задоволити.

2) Рішення Господарського суду Львівської області від 26.03.2019 у справі №914/2448/18 скасувати та прийняти нове рішення.

3) Позов задоволити.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю "Модем" (79008, м. Львів, вул. Пасічна, 160, ) на користь Львівського міського комунального підприємства Львівводоканал (79017, м. Львів, вул. Зелена, 64, ) 9348,67 грн. додаткової плати за скид стічних вод з перевищенням допустимих концентрацій забруднень та 1762 грн. у відшкодування витрат по сплаті судового збору за подання позову.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю "Модем" (79008, м. Львів, вул. Пасічна, 160, ) в доход міського бюджету Львова (фонд охорони навколишнього природного середовища м. Львова, розрахунковий рахунок 3006 в Казначействі України (ЕАП) , код МФО 899998, отримувач УК у Личаківському районі Львова/ 24062100) 1947,64 грн. нарахувань за скид наднормативних забруднень.

4) Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю "Модем" (79008, м. Львів, вул. Пасічна, 160, ) на користь Львівського міського комунального підприємства Львівводоканал (79017, м. Львів, вул. Зелена, 64, ) 2643 грн. у відшкодування витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.

5) На виконання постанови Господарському суду Львівської області видати наказ.

6) Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строк оскарження постанови до суду касаційної інстанції встановлені ст. ст.288, 289 ГПК України.

Головуючий суддя Кордюк Г.Т.

Суддя Дубник О.П.

Суддя Кравчук Н.М.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 26.07.2019