ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" червня 2019 р. м. Київ Справа№ 910/19597/17

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Скрипки І.М.

суддів: Тищенко А.І.

Михальської Ю.Б.

при секретарі судового засідання Браславець Ю.Ю.

за участю представників сторін згідно протоколу судового засідання від 27.06.2019

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу Повного товариства "Велта П.М.С.Г. "Гарант-Сервіс" на рішення Господарського суду міста Києва від 26.11.2018 (повний текст складений 28.12.2018)

у справі № 910/19597/17 (суддя Ковтун С.А.)

за позовом Повного товариства "Велта П.М.С.Г. "Гарант-Сервіс"

до Компанії "S.C. BELODARO S.R.L."

третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_1

про стягнення 462 270,31 грн.

В судовому засіданні 27.06.2019 відповідно до ст.ст. 240, 283 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частину постанови.

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2017 Повне товариство "Велта П.М.С.Г. "Гарант-Сервіс" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Компанії "S.C. BELODARO S.R.L." про стягнення 462 270,31 грн. заборгованості в порядку регресу.

Позов обґрунтований порушенням відповідачем зобов`язання перед органами доходів та зборів України щодо доставлення товару до митниці призначення, на виконання якого надавалась фінансова гарантія, настав гарантійний випадок, що призвело до стягнення з позивача 462 270, 31 грн. митних платежів за гарантією, внаслідок чого у позивача виникає право зворотної вимоги (регресу) до відповідача в розмірі виплаченого відшкодування.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду міста Києва від 26.11.2018 у справі №910/19597/17 в позові відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, місцевий господарський суд дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення коштів з відповідача.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погодившись з прийнятим рішенням, позивач 17.01.2019 звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове про задоволення позову.

Апеляційна скарга обґрунтована неправильним застосуванням судом норм матеріального права.

Доводи апеляційної скарга зводяться до того, що судом не було застосовано до спірних правовідносин положення ст. 3 Конвенції про договори міжнародного автомобільного перевезення вантажу від 19.05.1956, положення Митного кодексу України в частині визначення отримання фінансової гарантії, як обов`язкової складової транзитного перевезення товару, не надано оцінку письмовим доказам, що призвело до помилкового висновку про те, що відповідач не несе відповідальності за дії залученої ним особи.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 31.01.2019 апеляційну скаргу позивача передано на розгляд судді Скрипці І.М., сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Скрипка І.М., судді Михальська Ю.Б., Тищенко А.І.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 25.03.2019 у справі № 910/19597/17 відкрито апеляційне провадження, розгляд справи призначено на 21.03.2019.

21.03.2019 розгляд справи не відбувся у зв`язку з перебуванням головуючого судді у відпустці за сімейними обставинами. Після виходу головуючого судді у справі з відпустки 25.03.2019, розгляд справи призначено на 23.04.2019.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 22.04.2019, у зв`язку з перебуванням судді Михальської Ю.Б. у відпустці для розгляду справи сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Скрипка І.М., судді Іоннікова І.А., Тищенко А.І.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 22.04.2019 у справі № 910/19597/17 відкрито апеляційне провадження, розгляд справи призначено на 23.05.2019.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 20.05.2019, у зв`язку з перебуванням судді Іоннікової І.А. у відпустці для розгляду справи сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Скрипка І.М., судді Михальська Ю.Б., Тищенко А.І.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 21.05.2019 відкрито апеляційне провадження, розгляд справи призначено на 27.06.2019.

В судовому засіданні апеляційної інстанції 27.06.2019 представник позивача просив суд долучити до матеріалів справи копію листа ТОВ «Інтранслогістік» №1/1-3012 від 30.12.2016, не завіреного в установленому порядку.

Вказане клопотання було залишено колегією суддів без розгляду з огляду на положення ст. 170 ГПК України.

Стаття 170 ГПК України встановлює загальні вимоги до форми та змісту письмової заяви, клопотання, заперечення.

Будь-яка письмова заява, клопотання, заперечення повинні містити повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) особи, яка подає заяву, клопотання або заперечення, її місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), вказівку на статус фізичної особи - підприємця (для такої фізичної особи), ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України; найменування суду, до якого вона подається; номер справи, прізвище та ініціали судді (суддів), якщо заява (клопотання, заперечення) подається після постановлення ухвали про відкриття провадження у справі; зміст питання, яке має бути розглянуто судом, та прохання заявника; підстави заяви (клопотання, заперечення); перелік документів та інших доказів (за наявності), що додаються до заяви (клопотання, заперечення); інші відомості, які вимагаються цим Кодексом.

Вимога вказати в заяві по суті справи, скарзі, заяві, клопотанні або запереченні ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України стосується лише юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України. Іноземна юридична особа подає документ, що є доказом її правосуб`єктності за відповідним іноземним законом (сертифікат реєстрації, витяг з торгового реєстру тощо).

Письмові заява, клопотання чи заперечення підписуються заявником чи його представником.

При заявленні клопотання про долучення до матеріалів справи листа ТОВ «Інтранслогістік» №1/1-3012 від 30.12.2016, представником позивача вищевказані вимоги виконано не було.

Крім того, представником позивача не було обґрунтовано не подання до суду першої інстанції документа, який датований груднем 2016.

Відповідно до ч. 4 ст. 170 ГПК України суд, встановивши, що письмову заяву (клопотання, заперечення) подано без додержання вимог частини першої або другої цієї статті, повертає її заявнику без розгляду.

Явка представників сторін

Представник позивача в судовому засіданні апеляційної інстанції 27.06.2019 підтримав доводи апеляційної скарги з підстав, викладених у ній, просив її задовольнити, оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове про задоволення позову.

Представники відповідача та третьої особи в судове засідання апеляційної інстанції 27.06.2019 не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, причини їх неявки суду невідомі.

Виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень (ч. 3 ст. 120 ГПК України).

Учасники процесу були належним чином повідомлені про час та місце судового засідання, про що свідчать наявні в матеріалах справи докази.

Враховуючи положення ч. 12 ст. 270 ГПК України, відповідно до якого неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, зважаючи на те, що явка представників відповідача та третьої особи обов`язковою в судове засідання не визнавалась, судова колегія вважає за можливе розглянути справу у їх відсутність за наявними у справі матеріалами.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції у даній справі та перевірені судом апеляційної інстанції

Позивач зазначає, що 26.07.2017 Повне товариство "Велта П.М.С.Г. "Гарант-Сервіс" уклало з ОСОБА_2 як представником компанії "S.C. BELODARO S.R.L." заявку-договір від № 4541 (далі - Договір), на підставі якого було оформлено фінансову гарантію у вигляді гарантійного документа № 0007-04541-01-260717 код на транзитне переміщення митною територією України вантажу: "шини", код товару: , митна декларація № UA102040/2017/173453 по маршруту: пункт пропуску "Нові Яриловичі" - пункт пропуску "Краковець".

Зазначеним гарантійним документом позивач надав органам доходів і зборів України гарантію сплати суми митного боргу перевізником в разі порушення ним зобов`язання про доставці даного товару до митниці призначення.

Згідно з наданими при оформленні фінансової гарантії документами (CMR № 7 від 21.07.2017, CMR № 8 від 21.07.2017) і заявкою-договором, компанія "S.C. BELODARO S.R.L." була перевізником даного вантажу з Російської Федерації в Республіку Чехію і брала на себе зобов`язання по його доставці в митницю призначення.

Згідно з п. 3.1.1 Договору, замовник зобов`язувався дотримуватися вимог Митного кодексу України, міжнародних договорів та інших актів законодавства України при ввезенні на митну територію України та/або переміщенні територією України прохідним та внутрішнім транзитом вантажів та в інших випадках, що передбачають застосування фінансової гарантії.

Згідно з п. 3.1.5 Договору замовник зобов`язався повідомляти позивача про всі випадки, які унеможливлюють або перешкоджають дотриманню задекларованого митного режиму перевезення вантажів і які впливають на зобов`язання гаранта перед органами доходів і зборів України. У разі настання обставин, які унеможливлюють або перешкоджають дотриманню задекларованого митного режиму та можуть призвести до настання гарантійного випадку, замовник зобов`язаний негайно надати гаранту документи на підтвердження настання таких обставин.

Пунктом 5.1 Договору сторони узгодили, що у разі настання гарантійного випадку, гарант перераховує суми митних платежів, що підлягають сплаті, на рахунок органу доходів і зборів в порядку та в строки, визначені Митним кодексом України та угодою між Держмитслужбою України та гарантом № 770 від 22.11.2012.

За отриманою від Житомирської митниці ДФС України інформацією, 27.07.2017 вказаний товар був викрадений в зоні діяльності Житомирської митниці ДФС України.

29.07.2017 на підставі заяви водія перевізника ОСОБА_3 , СВ Новоград-Волинським ВП ГУНП в Житомирській області за даним фактом внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001283 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України та розпочато досудове розслідування.

16.08.2017 внаслідок не доставки відповідачем в митницю призначення вказаного вантажу, посадовими особами Чернігівської митниці ДФС України був складений акт про настання гарантійного випадку № 1 та цього ж дня направлено на адресу позивача вимогу № 1 про сплату належної суми митних платежів за гарантією у розмірі 462 270,31 грн.

22.08.2017 позивач перерахував до державного бюджету суму митних платежів за гарантією у розмірі 462 270, 31 грн., що підтверджується платіжними дорученнями № 12304 від 22.08.2017 та № 12302 від 22.08.2017.

Пунктом 3.1.8 Договору передбачено, що у разі настання гарантійного випадку не пізніше наступного банківського дня з дня отримання від гаранта копії вимоги органу доходів та зборів про сплату митних платежів, замовник зобов`язуваний перерахувати належну суму у розмірі необхідних митних платежів на рахунок гаранта або страхової компанії, у разі, якщо таке розпорядження надано гарантом.

Згідно з п. 5.2 Договору, з моменту сплати гарантом митних платежів на вимогу органу доходів і зборів гарант має право на зворотну вимогу (регрес) до замовника у розмірі суми сплачених митних платежів.

У разі невиконання взятих на себе зобов`язань, згідно з п. 6.1 Договору, замовник, незалежно від наявності його провини, несе повну матеріальну відповідальність за зворотною вимогою (регрес) гаранта або страхової компанії у розмірі суми сплачених гарантом митних платежів на вимогу органу доходів і зборів про таку сплату.

За твердженнями позивача, внаслідок недотримання перевізником умов належної охорони та збереження товару, 27.07.2017 вказаний товар був викрадений в зоні діяльності Житомирської митниці ДФС України. 22.08.2017 позивач перерахував до державного бюджету суму митних платежів за гарантією у розмірі 462 270, 31 грн., внаслідок чого у позивача виникло право зворотної вимоги (регресу) до відповідача у розмірі виплаченого відшкодування.

Відповідач позовні вимоги відхилив у повному обсязі, зазначивши, що не укладав з позивачем жодних договорів, у тому числі і заявку-договір, на який посилається позивач, та не замовляв жодних фінансових гарантій чи інших послуг у позивача. Заявка-договір, на який посилається позивач, підписана особою ( ОСОБА_4 ), яка не має жодних повноважень для укладення договору чи прийняття зобов`язань від імені відповідача, у тому числі щодо заявки-договору.

Позивач у відповіді на відзив не погодився з твердженнями відповідача щодо відсутності у особи, яка підписала заявку-договір від 26.07.2017 № 4541, повноважень для укладення договорів чи прийняття зобов`язань від імені відповідача, у тому числі, щодо цього Договору. На думку позивача, надання водію ОСОБА_5 повноважень представника перевізника компанії відповідача, з урахуванням інформації, зазначеної у митній декларації від 26.07.2017 № UA102040/2017/173453 та міжнародних товарно-транспортних накладних № 7 від 21.07.2018 та № 8 від 21.07.2018, не викликає сумнівів.

Умовою виникнення прав та обов`язків для відповідача за Договором є доведення наявності у ОСОБА_3 повноважень на укладення цього правочину, або схвалення його відповідачем. Оскільки відповідачем заперечує існування цих обставин, обов`язок їх доведення, в силу ч. 1 ст. 74 ГПК України, покладається на позивача.

Водночас, позивач не надав жодних доказів, які би свідчили про уповноваження на підставі установчих документів, довіреності, закону або інших актів цивільного законодавства відповідачем ОСОБА_3 вчиняти правочини від його імені, рівно як і доказів схвалення Договору відповідачем.

Та обставина, що компанія "S.C. BELODARO S.R.L." була перевізником товару, не є достатньою для виникнення повноважень у ОСОБА_3 , який є водієм, для вчинення правочинів від імені компанії.

Суд дійшов висновку, що вищенаведені обставини не дають підстав для висновку про те, що ОСОБА_1 був наділений повноваженнями на укладення Договору від імені компанії "S.C. BELODARO S.R.L.", з огляду на що остання не є зобов`язана за цим правочином, тобто Договір не є підставою для виникнення прав і обов`язків для відповідача, а тому відмовив у задоволенні позову.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

При цьому колегія суддів зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін (рішення Суду у справі Трофимчук проти України no.4241/03 від 28.10.2010).

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників апеляційного провадження, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскарженого рішення норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

У відповідності до ст. 305 Митного кодексу України, надання органам доходів і зборів забезпечення сплати митних платежів є обов`язковим при ввезенні на митну територію України та/або переміщенні територією України прохідним та внутрішнім транзитом товарів за переліком, який утверджується Кабінетом Міністрів України. Спосіб забезпечення сплати митних платежів обирається власником товарів чи уповноваженою ним особою, якщо інше не передбачено цим Кодексом та іншими законодавчими актами України.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, позивач надав фінансову гарантію виконання замовником зобов`язань із сплати митних платежів перед органами доходів і зборів України, що випливають з митних процедур відповідно до умов Договору (пункт 1.1).

Частиною 1 ст. 93 Митного кодексу України визначено вимоги до товарів, транспортних засобів комерційного призначення, що переміщуються у митному режимі, невиконання яких перевізником тягне за собою сплату органам доходів і зборів митних платежів відповідно до Митного кодексу України.

Згідно зі ст. 560 ЦК України за гарантією банк, інша фінансова установа, страхова організація (гарант) гарантує перед кредитором (бенефіціаром) виконання боржником (принципалом) свого обов`язку. У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого гарантією, гарант зобов`язаний сплатити кредиторові грошову суму відповідно до умов гарантії (ч. 1 ст. 563 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 569 ЦК України гарант має право на зворотну вимогу (регрес) до боржника в межах суми, сплаченої ним за гарантією кредиторові, якщо інше не встановлено договором між гарантом і боржником.

Встановлюючи спроможності набуття відповідачем прав та обов`язків за Договором суд виходить з такого.

Юридична особа є учасником цивільних відносин і наділяється цивільною правоздатністю і дієздатністю (ст.ст. 2, 80, 91, 92 ЦК України). При цьому особливістю цивільної дієздатності юридичної особи є те, що така особа набуває цивільних прав та обов`язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону (частина перша статті 92 ЦК України). Орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов`язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень.

Органами управління товариством є загальні збори його учасників і виконавчий орган, якщо інше не встановлено законом (ч. 2 ст. 97 ЦК України).

Відповідно до ст. 98 ЦК України загальні збори учасників товариства мають право приймати рішення з усіх питань діяльності товариства, у тому числі і з тих, що передані загальними зборами до компетенції виконавчого органу.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 208 ЦК України правочини між юридичними особами належить вчиняти у письмовій формі.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства (ч. 2 ст. 207 ЦК України).

Правовідносини, які виникають між юридичної особою та її органом, є представництвом, яке ч. 1 ст. 237 ЦК України визначено як обов`язок або право однієї сторони вчиняти правочин від імені другої сторони, яку вона представляє.

Діяльність представника має здійснюватись у межах повноважень. У зв`язку з чим, ч. 1 ст. ст. 241 ЦК України передбачено, що правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання.

Позов обґрунтований укладанням між позивачем та відповідачем заявки - договору №4151 від 26.07.2017 Агентського договору про надання послуг з видачі фінансової гарантії забезпечення сплати митних платежів №0007-А2/16 від 01.11.2016, відповідно до якого гарантом є незалежний фінансовий посередник ПП "Велта П.М.С.Г. "Гарант-Сервіс", від імені та в інтересах якого діє Агент - ТОВ «Інтранслогістік».

Дослідивши вказаний договір, судом встановлено, що він не підписаний зі сторони ПП "Велта П.М.С.Г. "Гарант-Сервіс", від імені та в інтересах якого діє Агент - ТОВ «Інтранслогістік».

Відповідач заперечує укладення такого договору з позивачем.

Водночас, позивачем не надано жодних доказів, які б свідчили про уповноваження ТОВ «Інтранслогістік» на підставі установчих документів, довіреності, закону або інших актів цивільного законодавства вчиняти правочини від імені позивача, рівно як не подано доказів схвалення такого Договору.

Враховуючи викладене, позивачем не доведено укладення з відповідачем заявки - договору №4151 від 26.07.2017 Агентського договору про надання послуг з видачі фінансової гарантії забезпечення сплати митних платежів №0007-А2/16 від 01.11.2016, відповідно і наявність підстав для стягнення з відповідача 462 270, 31 грн. виплаченої фінансової гарантії.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості, що скаржником зроблено не було.

Відповідно до п.58 рішення ЄСПЛ Справа «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04) від 10.02.2010 у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303-А, п.29).

За таких обставин аргументи позивача (апелянта) суд визнає такими, що не мають суттєвого впливу на прийняття рішення у даній справі та не спростовують правильних висновків суду першої інстанції про відмову в позові.

Таким чином, застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права відповідає встановленим обставинам справи, що свідчить про відсутність підстав для скасування або зміни оскаржуваного рішення.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів не вбачає правових підстав для задоволення апеляційної скарги Повного товариства "Велта П.М.С.Г. "Гарант-Сервіс" на рішення Господарського суду міста Києва від 26.11.2018 у справі №910/19597/17.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги у зв`язку з відмовою в її задоволенні на підставі ст.129 ГПК України покладаються на апелянта.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 275, ст.ст. 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Повного товариства "Велта П.М.С.Г. "Гарант-Сервіс" на рішення Господарського суду міста Києва від 26.11.2018 у справі №910/19597/17 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 26.11.2018 у справі №910/19597/17 залишити без змін.

3. Матеріали справи №910/19597/17 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строки, передбачені Господарським процесуальним кодексом України.

Повний текст постанови складено 25.07.2019.

Головуючий суддя І.М. Скрипка

Судді А.І. Тищенко

Ю.Б. Михальська