ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" липня 2019 р. Справа№ 910/173/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Коротун О.М.

суддів: Руденко М.А.

Пономаренка Є.Ю.

за участю секретаря судового засідання Куценко К.Л.

за участю представників сторін згідно з протоколом судового засідання від 29.07.2019

за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця"

на рішення Господарського суду міста Києва від 20.03.2019 (повний текст рішення складено 01.04.2019)

у справі №910/173/19 (суддя Паламар П.І.)

за позовом Приватного акціонерного товариства "Лізингова компанія "Укртранслізинг"

до відповідача: Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця"

про відшкодування збитків, ціна позову 530 848,01 грн

Розглянувши справу в порядку ст. 269, 270 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України), Північний апеляційний господарський суд,

УСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

1. Короткий зміст заявлених вимог та рух справи

У грудні 2018 року Приватне акціонерне товариство "Лізингова компанія "Укртранслізинг" (далі - позивач, ПАТ "Лізингова компанія "Укртранслізинг") звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (далі - відповідач, ПАТ "Українська залізниця") про стягнення 530 848,01 грн збитків.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачем з вини відповідача було понесено збитки у розмірі вартості придбаних та встановлених деталей на залізничні вагони, збереження яких відповідач не забезпечив. Нормативно в обгрунтування позову позивач послався на приписи ст. 225 Господарського кодексу України, ст. 924, 1166 Цивільного кодексу України, ст. 23 Закону України "Про залізничний транспорт".

2. Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Господарського суду міста Києва від 20.03.2019 позовні вимоги задоволено, а саме: присуджено до стягнення з відповідача на користь позивача 530 848,01 грн збитків.

Рішення обґрунтовано тим, що під час курсування належних позивачу вагонів було виявлено їх розукомплектування, а саме у вагонах №№ 95329967, 95237418, 95238978, 95242228, 95220257, 95220166, 95220703, 95241972, 95237202, 95220828, 95237442, 95220356, 95220307, 95236626, 95220240, 95329330, 95238283, 95238036, 95238440, 95237657, 95220711, 95237525, 95215844, 95220158, 95237707, 95215844, 95241519, 95215950, 95220414 відсутні головні частини повітрярозподілювачів, №№ 95237533, 95238119, 95329322, 95238515, 95236725, 95216008, 95220729, 95220539 - головні та магістральні частини повітрярозподілювачів. Позивачем оплачено придбання, поставку та роботи з установки деталей для доукомплектування вагонів загалом на суму 530 484,01 грн, і понесення вказаних витрат підтверджено наявними у справі доказами.

3. Надходження апеляційної скарги на розгляд Північного апеляційного господарського суду

Не погодившись з вказаним рішенням Господарського суду міста Києва від 20.03.2019, ПАТ "Українська залізниця" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції про задоволення позову, постановити нове рішення, яким у задоволенні позову ПАТ "Лізингова компанія "Укртранслізинг" до ПАТ "Українська залізниця" про стягнення 530 848,01 грн відмовити.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 14.06.2019 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ПАТ "Українська залізниця" на рішення Господарського суду міста Києва від 20.03.2019. Справу призначено до розгляду 29.07.2019.

У судове засідання 29.07.2019 з`явилися представники обох сторін - позивача та відповідача.

4. Вимоги апеляційної скарги та короткий зміст наведених у ній доводів

ПАТ "Українська залізниця" в апеляційній скарзі не погоджується з висновками суду першої інстанції про стягнення 530 848,01 грн збитків, оскільки відповідач вказує на відсутність в його діях складу цивільного правопорушення, що виключає застосування такої міри відповідальності, як збитки.

Скаржник наголошує, що:

- позивачем не доведено факт розукомплектування вагонів саме під час їх перевезення залізницею, внаслідок чого відсутні обумовлені ст. 129 Статуту залізниць України та п. 20 Правил складання актів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 28.05.2002 № 334 підстави для складання актів про пошкодження вагонів, як відсутні і докази ухилення відповідача від складання таких актів;

- надані позивачем копії заяв про вчинені кримінальні правопорушення за ч. 1 ст. 185 КК України не є належними доказами в підтвердження вини відповідача у завданні збитків.

5. Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу

05.07.2019 на адресу суду апеляційної інстанції від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач заперечував проти вимог апеляційної скарги.

Позивач вказував, що:

- обов`язок відповідача забезпечувати збереженість (схоронність) вагонів передбачено ст. 924 Цивільного кодексу України, ч. 3 ст. 314 Господарського кодексу України, ст. 23 Закону України «Про залізничний транспорт», ст. 110 Статуту залізниць України;

- доказом розукомплектування вагонів під час їх перевезення саме відповідачем є те, що спірні вагони були прийняті залізницею до початку перевезення на станції відправлення та прийнято до перевезення, а прийняті до перевезення вагони відповідали усім технічним вимогам;

- позивачем належними доказами доведено факт розукомплектування належних позивачу 36 вагонів під час їх перевезення залізницею, що підтверджується акти загальної форми ГУ-23, повідомлення про направлення вагонів на ремонт за формою ВУ-23М та дефектні відомості за формою ВУ-22;

- наявні у справі звернення позивача щодо складання комерційних актів за фактом розукомплектування вагонів та відповідей відповідача щодо відсутності підстав для їх складання, свідчать про відмову відповідача від складання таких актів;

- збитки позивача становлять загалом 530 848,01 грн та складаються з понесених витрат на придбання деталей - 426 253,26 грн, транспортування деталей - 7 141,14 грн, оплату здійсненого ремонту спеціалізованими організаціями - 85 065,59 грн, вартість послуг по передислокації вагонів в ремонтні депо - 12 388,02 грн.

6. Фактичні обставини, неоспорені сторонами, встановлені судом першої інстанції та судом апеляційної інстанції

Згідно з наявними у матеріалах справи накладними №№ 43022649 від 31.05.2018, 42626564 від 12.06.2018, 42877060, 32408221, 42872622 від 22.06.2018, 42923086 від 24.06.2018, 41289117 від 10.08.2018, 43897909 від 16.08.2018, 41681032, 41681040, 41681057 від 22.08.2018, 33427832 від 10.09.2018, 42039255, 42111237, 42111245 від 11.09.2018, 42244814 від 13.09.2018, 42429043 від 14.09.2018, 41289918, 42303370 від 17.09.2018, 42664417, 42664425 від 21.09.2018, 42720201 від 23.09.2018, 44361178, 44354488 від 25.09.2018, 44372969 від 26.09.2018, 44381770, 44382158 від 27.09.2018, 42787309 від 29.09.2018, 40077851 від 09.10.2018, у травні, серпні-вересні 2018 року відповідач здійснював перевезення належних позивачу 36 залізничних вагонів:

- №№ 95237533, 95238119, 95329322 зі станції відправлення Чорноморськ-Порт Одеської залізниці до станції Кабанне Донецької залізниці;

- №№ 95329967, 42303370, 42111237, 42111245, 40077851, зі станції відправлення Чорноморськ-Порт Одеської залізниці до станції Сіверськ Донецької залізниці;

- № 95237418 зі станції відправлення Ксенієве Одеської залізниці до станції Лиман Донецької залізниці;

- №№ 42039255, 95220240 зі станції відправлення Чорноморська Одеської залізниці до станції Лиман Донецької залізниці;

- № 42787309 зі станції відправлення Жовтнева Одеської залізниці до станції Лиман Донецької залізниці;

- №№ 95237202, 95238515 зі станції відправлення Чорноморськ-Порт Одеської залізниці до станції Полтава-Південна Південної залізниці;

- № 41289117 зі станції відправлення Чорноморськ-Порт Одеської залізниці до станції Харків-Сортувальний Південної залізниці;

- № 95237442 зі станції відправлення Есхар Південної залізниці до станції Основа Південної залізниці;

- №№ 95220356, 95236626, 95220307 зі станції відправлення Чорноморськ-Порт Одеської залізниці до станції Чортків Львівської залізниці;

- №№ 95329330, 95238283, 95238036, 95237525, 220158 зі станції відправлення Тростянець-Смородіно Південної залізниці до станції Основа Південної залізниці;

- №№ 95237657, 95237657, 95236725, 95220711, 95216008 зі станції відправлення Губарівка Південної залізниці до станції Основа Південної залізниці;

- № 95220729, 95220539 зі станції відправлення Бурлук Південної залізниці до станції Основа Південної залізниці;

- № 95237707 зі станції відправлення Закупне Південної залізниці до станції Жмеринка Південно-Західної залізниці;

- № 95241519 зі станції відправлення Ніжин Одеської залізниці до станції Подільськ Одеської залізниці;

- № 95215950 зі станції відправлення Чорноморськ-Порт Одеської залізниці до станції Одеса-Застава1 Одеської залізниці;

- № 95220414 зі станції відправлення Одеса-Порт Одеської залізниці до станції Одеса-Застава1 Одеської залізниці.

Під час курсування указаних вагонів було виявлено їх розукомплектування, а саме у вагонах №№ 95329967, 95237418, 95238978, 95242228, 95220257, 95220166, 95220703, 95241972, 95237202, 95220828, 95237442, 95220356, 95220307, 95236626, 95220240, 95329330, 95238283, 95238036, 95238440, 95237657, 95220711, 95237525, 95215844, 95220158, 95237707, 95215844, 95241519, 95215950, 95220414 відсутні головні частини повітрярозподілювачів, №№ 95237533, 95238119, 95329322, 95238515, 95236725, 95216008, 95220729, 95220539 - головні та магістральні частини повітря розподілювачів, а вагонах № 95220257, 95238515- додатково ще горизонтальні важелі регулятора ТДП.

Листами №№ УТЛ-570/08/18, УТЛ-566/08/18, УТЛ-568/08/18 від 10.08.2018, УТЛ-605/08/18, УТЛ-606/08/18 від 29.08.2018, УТЛ-678/08/18, УТЛ-677/10/18 від 03.10.2018, УТЛ-69/10/18 від 10.10.2018, УТЛ-677/10/18, УТЛ-795/11/18, УТЛ-793/11/18, УТЛ-791/11/18, УТЛ-792/11/18 від 13.11.2018, УТЛ-830/11/18, УТЛ-831/11/18 від 29.11.2018 позивач повідомив відповідача, Регіональні філії "Одеська залізниця", "Південна залізниця", "Донецька залізниця", "Південно-Західна зазізниця", Львівська залізниця" ПАТ "Українська залізниця" про виявлене розукомплектування залізничних вагонів та просив скласти комерційні акти про розукомплектування (викрадення/відсутність) деталей з вагонів.

Листами №№ НЮ-2014 від 27.08.2018, НЮ-26/308 від 30.08.2018, НЮ-26/295 від 21.08.2018, 1110-2018 від 27.08.2018, ЦЦТех-10/754 від 11.09.2018, НЮ-26/361 від 22.10.2018, НЮ-26/368 від 23.10.2018, М-7/3641 від 22.11.2018 відповідач зазначив про відсутність обумовлених Статутом підстав для складання комерційних актів.

З метою подальшого використання вагонів, позивачем 21.02.2018 було укладено з Державним підприємством "Харківський машинобудівний завод "Фед" договір поставки № 11/18-237, за умовами якого позивачем придбано та оплачено продукцію для залізничного рухомого складу згідно з специфікацією № 1, а також оплачено виставлені ТОВ "Укр-ТОК" рахунки на оплату, згідно з якими позивач придбав 35 шт. головних частин повітря розподілювача, 8 шт. магістральних частин повітророзподільника, 1 шт. горизонтальну важіль регулятора ТДП. Загальна сума придбаної продукції для ремонту належних позивачу вагонів склала 426253,26 грн і факт її сплати підтверджується наявними в матеріалах справи платіжними дорученнями.

Як встановлено судом першої інстанції, виконання робіт щодо встановлення придбаних деталей на розкомплектовані вагони було здійснено у Експлуатаційному вагонному депо Тернопіль регіональна філія "Львівська залізниця", Структурному підрозділі "Лиманське вагонне депо", Експлуатаційному вагонному депо Лиман регіональна філія "Донецька залізниця", виробничому підрозділі ПАТ "Українська залізниця" виробничий підрозділ "Вагонне депо "Основа", виробничому підрозділі експлуатаційному вагонному депо Жмеринка, виробничому підрозділі експлуатаційного вагонного депо Подільськ, виробничому підрозділі вагонного господарства експлуатаційне вагонне депо Одеса-Застава 1. Вартість робіт склала 85065,59 грн та підтверджується наявними у матеріалах справи актами виконаних робіт.

Для транспортування деталей були укладені договори з ТОВ "Транс-Пром" та ТОВ "Нова пошта" № 84НК від 20.03.2018 та № 204075 від 02.03.2018, а в підтвердження факту перевезення між позивачем та транспортними організаціями складено експрес-накладні. Вартість вказаних послуг склала 7 141,14 грн, які оплачені позивачем згідно з наявними у матеріалах справи платіжними дорученнями.

Також суд першої інстанції встановив, щ оскільки факт розукомплектування вагонів було виявлено на шляху курсування вагонів, а деповський ремонт проводився у найближчому вагонному депо згідно з пунктом 21 Правил користування вагонами і контейнерами, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 25.02.1999 №113, позивачем були понесені витрати за отримані послуги по передислокації вагонів у розмірі 12388,02 грн, що підтверджується наявними в матеріалах справи платіжними дорученнями та актами про надання послуг по передислокації вагонів.

Позивач вказував, що у зв`язку із бездіяльністю ПАТ "Українська залізниця" в частині забезпечення схоронності (збереження) цілісності вагонів, які належать ПАТ "Лізингова компанія "Укртранслізинг" на праві власності, такі вагони були розкомплектовані та позивач зазнав збитків у загальному розмірі 530 848,01 грн, які складаються з понесених витрат на придбання деталей - 426 253,26 грн, транспортування деталей - 7 141,14 грн, оплату здійсненого ремонту спеціалізованими організаціями - 85 065,59 грн, вартість послуг по передислокації вагонів в ремонтні депо - 12 388,02 грн.

ПОЗИЦІЯ ПІВНІЧНОГО АПЕЛЯЦІЙНОГО ГОСПОДАРСЬКОГО СУДУ

7. Мотиви, з яких виходить Північний апеляційний господарський суд, застосовані ним положення законодавства та межі апеляційного перегляду рішення суду

Відповідно до ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з ч. 1 ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

За приписами ст. 908 Цивільного кодексу України перевезення вантажу здійснюється за договором перевезення; загальні умови визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Статтею 307 Господарського кодексу України передбачено, що умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб`єктів господарювання за цими перевезеннями встановлюються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.

Пункт 2 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 № 457, Статут залізниць України (надалі - Статут) визначає обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом. Статутом регламентуються порядок укладання договорів, організація та основні умови перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, основні положення експлуатації залізничних під`їзних колій, а також взаємовідносини залізниць з іншими видами транспорту.

Згідно зі ст. 5 Статуту нормативні документи, що визначають порядок і умови перевезень, користування засобами залізничного транспорту, безпеки руху, охорони праці, громадського порядку, перетину залізничних колій іншими видами транспорту і комунікаціями, пожежної безпеки, санітарні норми та правила на залізничному транспорті, є обов`язковими для всіх юридичних і фізичних осіб на території України.

Статтею 6 Статуту залізниць України визначено, що накладна - це основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил перевезення вантажів, і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої особи-одержувача і супроводжує вантаж до місця призначення.

Згідно зі ст. 8 Статуту перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти залізницями провадиться у вагонах парку залізниць або орендованих у залізниць, а також у власних вагонах, що належать підприємствам, організаціям, установам, громадянам - суб`єктам підприємницької діяльності, в тому числі розташованим за межами України. Вагони, призначені для перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, повинні відповідати вимогам Правил технічної експлуатації залізниць України та санітарно-гігієнічним і протиепідемічним нормам і правилам.

За приписами п. 3.4 Правил експлуатації власних вантажних вагонів, затверджених наказом Міністерства інфраструктури України від 29.01.2015 № 17, власні вантажні вагони, що виходять на колії загального користування, за конструкцією, строком служби, періодом проведення планових видів ремонту і технічним станом повинні відповідати всім вимогам, які встановлюються до вагонів інвентарного парку залізниць, включаючи спеціалізований рухомий склад, та мати відомості про комплектацію вагона.

Відповідно до п. 4.1 вказаних Правил випуск власних вантажних вагонів на колії загального користування допускається після відповідного огляду їх технічного стану працівниками вагонного господарства, а для перевезення небезпечного вантажу в спеціалізованих вагонах - при пред`явленні відправником вантажу працівникам станцій і вагонного господарства свідоцтва про технічний стан вагона, що гарантує безпеку перевезення цього вантажу. Номер свідоцтва і результати огляду технічного стану вагонів працівник вагонного господарства записує в книзі пред`явлення вагонів вантажного парку до технічного обслуговування (форма ВУ-14).

Абзацом 1 п. 12.1 розділу 12 «Технічне обслуговування і ремонт рухомого складу, в тому числі спеціального самохідного рухомого складу» Правил технічної експлуатації залізниць, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 20 грудня 1996 р. № 411, визначено, що забороняється випускати в експлуатацію і допускати до руху в поїздах рухомий склад, у тому числі спеціальний рухомий склад, що має несправності, які загрожують безпеці руху, порушують охорону праці, а також ставити в поїзди вантажні вагони, стан яких не забезпечує збереження вантажів, що перевозяться.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що прийняття відповідачем до перевезення вагонів №№ 95329967, 95237418, 95238978, 95242228, 95220257, 95220166, 95220703, 95241972, 95237202, 95220828, 95237442, 95220356, 95220307, 95236626, 95220240, 95329330, 95238283, 95238036, 95238440, 95237657, 95220711, 95237525, 95215844, 95220158, 95237707, 95215844, 95241519, 95215950, 95220414, 95237533, 95238119, 95329322, 95238515, 95236725, 95216008, 95220729, 95220539, свідчить про те, що останні перебували у технічному справному стані.

При цьому, суд апеляційної інстанції зазначає, що оформлені відповідачем накладні щодо залізничного перевезення зазначених вище вагонів, а саме: №№ 43022649 від 31.05.2018, 42626564 від 12.06.2018, 42877060, 32408221, 42872622 від 22.06.2018, 42923086 від 24.06.2018, 41289117 від 10.08.2018, 43897909 від 16.08.2018, 41681032, 41681040, 41681057 від 22.08.2018, 33427832 від 10.09.2018, 42039255, 42111237, 42111245 від 11.09.2018, 42244814 від 13.09.2018, 42429043 від 14.09.2018, 41289918, 42303370 від 17.09.2018, 42664417, 42664425 від 21.09.2018, 42720201 від 23.09.2018, 44361178, 44354488 від 25.09.2018, 44372969 від 26.09.2018, 44381770, 44382158 від 27.09.2018, 42787309 від 29.09.2018, 40077851 від 09.10.2018, не містять будь-яких відміток відповідача про несправність вагонів та/або їх невідповідність правилам безпеки руху, закріплених у п. 3.4, п. 4.1 Правил експлуатації власних вантажних вагонів, затверджених наказом Міністерства інфраструктури України від 29.01.2015 № 17, п. 12.1 розділу 12 «Технічне обслуговування і ремонт рухомого складу, в тому числі спеціального самохідного рухомого складу» Правил технічної експлуатації залізниць, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 20.12.1996 № 411, а також допущено відповідні вагони до руху шляхом прийняття їх до перевезення. А тому доводи скаржника про передачу йому розукомплектованих вагонів відхиляються як безпідставні, оскільки доказів прийняття розукомплектованих вагонів від позивача, скаржником, в порядку ст. 73, 76 - 79, 269 ГПК України, не надано.

Ремонт пошкодженого вагона здійснюється на підприємстві, що має право на виконання таких робіт, або на найближчому до місця пошкодження вагоноремонтному підприємстві. Перелік таких підприємств оприлюднюється у товарних конторах станцій обслуговування.

З матеріалів справи вбачається, що вагони №№ 95329967, 95237418, 95238978, 95242228, 95220257, 95220166, 95220703, 95241972, 95237202, 95220828, 95237442, 95220356, 95220307, 95236626, 95220240, 95329330, 95238283, 95238036, 95238440, 95237657, 95220711, 95237525, 95215844, 95220158, 95237707, 95215844, 95241519, 95215950, 95220414, 95237533, 95238119, 95329322, 95238515, 95236725, 95216008, 95220729, 95220539 були відремонтовані з встановленням головних і/або магістральних частин повітророзподільника, а також встановлено горизонтальні важелі регулятора ТДП, що підтверджується відповідними актами виконаних робіт.

Загальна вартість робіт, оплачених позивачем, становить 85 065,59 грн, що підтверджується наявними у справі платіжними дорученнями.

При цьому, як встановлено судом, вказані деталі (головні і/або магістральні частини повітророзподільників/і/або горизонтальні важелі регулятора ТДП) були придбані позивачем за власні кошти у контрагентів.

Загальна вартість придбаних позивачем деталей становить 426 253,26 грн, оплата яких на користь постачальників підтверджується наявними у справі платіжними дорученнями.

Крім того, позивачем було витрачено кошти у загальному розмірі 7 141,14 грн на транспортування (пересилання) придбаних деталей до ремонтних ДЕПО, а також оплачено послуги по передислокації вагонів у розмірі 12388,02 грн, що підтверджується наявними у справі платіжними дорученнями.

Відповідно до п. 22 Правил користування вагонами і контейнерами, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 25.02.1999 №113, сума збитків за пошкодження вагона складається з:

- витрат на транспортування пошкодженого вагона від місця пошкодження до місця його ремонту в розмірі провізної плати, визначеної відповідно до Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом України, затвердженого наказом Міністерства транспорту України від 15.11.99 N 551, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 01.12.99 за №828/4121, з урахуванням коригувальних коефіцієнтів, що діють на момент транспортування;

- вартості ремонту пошкодженого вагона з урахуванням вартості втрачених та (або) пошкоджених частин;

- витрат на перевантаження вантажу з пошкодженого вагона, якщо його неможливо відремонтувати в навантаженому стані, які визначаються за калькуляцією вартості робіт, що надається разом з розрахунком збитків;

- плати за користування вагоном за нормативний час перебування пошкодженого вагона в деповському, капітальному ремонті або технічному обслуговуванні з відчепленням (додаток 9), визначеної за ставками плати за користування вагонами згідно з пунктом 14 цих Правил.

Відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Стаття 224 Господарського кодексу України зобов`язує учасника господарських відношень, який порушив господарські зобов`язання або встановлені вимоги, які стосуються здійснення господарської діяльності, відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушені. Під збитками розуміються витрати, здійсненні уповноваженою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не отримані їй доходи, які уповноважена сторона отримала б у разі належного виконання зобов`язання або дотримання правил здійснення господарської діяльності іншою стороною.

Вимогами ст. 22 Цивільного кодексу України встановлено, що особа, якій завдано збитків у разі порушення його цивільного права, має право на їх відшкодування. При цьому збитки визначаються, як втрата, яку особа отримала у зв`язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила чи повинна зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально отримати при звичайних обставинах, якщо б його право не було порушено (упущена вигода).

Статтею 225 Господарського кодексу України визначений вичерпний перелік складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, зокрема: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково втрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом, вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що підставою для застосування до особи цивільно - правової відповідальності у вигляді збитків є доведені позивачем належними, допустимими, достатніми та достовірними доказами в розумінні ст. 76 - 79, 269 ГПК України обставини заподіяння йому збитків, розмір зазначених збитків та докази невиконання зобов`язань та причинно-наслідковий зв`язок між невиконанням зобов`язань та заподіяними збитками.

Для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків за порушення договірних зобов`язань та/або відшкодування позадоговірної шкоди потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправна поведінка, збитки, причинний зв`язок між протиправною поведінкою боржника та збитками кредитора, вина боржника.

Відсутність хоча б одного із вище перелічених елементів, утворюючих склад цивільного правопорушення, звільняє боржника від відповідальності за порушення у сфері господарської діяльності, оскільки його поведінка не може бути кваліфікована як правопорушення.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що саме на позивача покладається обов`язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяними збитками. При цьому, важливим елементом доказування наявності збитків є встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та збитками потерпілої сторони. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які завдано особі, - наслідком такої протиправної поведінки.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Отже, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини; якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

Порожні приватні власні вагони, які перевозяться залізницею за повними перевізними документами зі сплатою провізної плати, мають статус "вантажу", і якими залізниця не має права розпоряджатись на свій розсуд, як вона розпоряджається вагонами загального парку залізниць, а зобов`язана доставити ці власні порожні вагони на станцію призначення у цілості та збереженості і видати їх одержувачу, зазначеному в накладній.

Згідно зі ст. 924 Цивільного кодексу України перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу, пошти з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти сталися внаслідок обставин, яким перевізник не зміг запобігти та усунення яких від нього не залежало. Перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

Статтею ст. 23 Закону України "Про залізничний транспорт" встановлено, що перевізники несуть відповідальність за зберігання вантажу, багажу, вантажобагажу з моменту його прийняття і до видачі одержувачу, а також за дотримання терміну їх доставки в межах, визначених Статутом залізниць України. За незбереження (втрату, нестачу, псування, пошкодження) прийнятого до перевезень вантажу, багажу, вантажобагажу перевізники несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з незалежних від них причин.

За приписами п. 110 Статуту залізниця несе відповідальність за збереження вантажу від часу його прийняття для перевезення і до моменту видачі одержувачу або передачі згідно з Правилами іншому підприємству.

Згідно з п. 2 ст. 126 Статуту, за пошкодження залізницею вагонів або контейнерів, що належать підприємствам, залізниця несе матеріальну відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди.

Приймаючи до уваги наведене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про наявність всіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме протиправної бездіяльності відповідача, що виявилась у незабезпеченні збереженості належного позивачу майна (вагонів), завданої шкоди - пошкодження складових частин вагонів, та причинного зв`язку між протиправною поведінкою та завданою шкодою.

При цьому, відповідачем не було доведено ні суду першої інстанції, ні суду апеляційної інстанції під час апеляційного розгляду справи, що пошкодження вагонів під час їх перевезення залізницею сталось не з вини відповідача. Матеріали справи належних, допустимих та достатніх доказів протилежного в розумінні ст. ст. 76-79 ГПК України - не містять. А тому такі доводи скаржника відхиляються як необґрунтовані.

Заперечення скаржника щодо недоведеності факту заподіяння збитків позивачу з його вини за відсутності складених належним чином комерційних актів суперечать іншим зібраним у справі доказам та вимогам чинного законодавства, яке визначає обов`язок перевізника скласти комерційний акт при видачі вантажу на станції призначення. З матеріалів справи ж слідує, що факт розукомплектування вагонів стався до видачі вантажу. Таким чином, наведені доводи скаржника в цій частині є необґрунтованими та безпідставними, а тому відхиляються судом апеляційної інстанції як такі, що не спростовують висновків суду першої інстанції в оскаржуваному рішенні.

Доводи скаржника про те, що надані позивачем копії заяв про вчинені кримінальні правопорушення за ч. 1 ст. 185 КК України не є належними доказами в підтвердження вини відповідача у завданні збитків - судом апеляційної інстанції визнаються підставними в контексті оцінки вказаних заяв саме як доказів вини, проте, наведені доводи не приймаються судом апеляційної інстанції саме як підстава для скасування оскаржуваного рішення, оскільки як встановлено судом апеляційної інстанції за наслідками розгляду справи в апеляційній інстанції, підставою для цивільно - правової відповідальності відповідача є наявність всіх елементів складу цивільного правопорушення, який підтверджено наявними у справі доказами в сукупності та оцінку яким надано судом апеляційної інстанції в розумінні приписів ст. ст. 2, 76-79, 269 ГПК України.

Враховуючи наведене вище, керуючись ч. 1 ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги, дійшов висновку, що матеріалами справи підтверджується наявність у відповідача обов`язку відшкодувати позивачу понесені останнім збитки загалом у розмірі 530 848,01 грн, з яких: понесені витрати на придбання деталей - 426 253,26 грн, транспортування деталей - 7 141,14 грн, оплата здійсненого ремонту спеціалізованими організаціями - 85 065,59 грн, вартість послуг по передислокації вагонів в ремонтні депо - 12 388,02 грн, а тому вимоги позивача є законними, обґрунтованими, доведеними належними, допустимими та достатніми доказами.

8. Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Отже, Північний апеляційний господарський суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що правильно задоволені у розмірі 530 848,01 грн.

Під час розгляду справи, судом апеляційної інстанції також не встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, як не встановлено неправильного застосування норм матеріального права.

Таким чином, керуючись ст. 2, 269, 270, п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України - суд апеляційної інстанції дійшов висновку про необхідність залишення апеляційної скарги у даній справі без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

9. Судові витрати

З урахуванням відмови в задоволенні апеляційної скарги по суті, судовий збір, понесений у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, покладається на скаржника в порядку ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст. 2, 129, 269, 270, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. 281 - 283 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" на рішення Господарського суду міста Києва від 20.03.2019 у справі № 910/173/19 - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 20.03.2019 у справі № 910/173/19 - залишити без змін.

3. Судовий збір, понесений у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, покласти на Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця".

4. Матеріали справи повернути до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку, передбаченому ст. 286 - 291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено - 29.07.2019

Головуючий суддя О.М. Коротун

Судді М.А. Руденко

Є.Ю. Пономаренко