РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

23.07.2019Справа № 910/5387/19

Господарський суд міста Києва у складі судді Ковтуна С.А., дослідивши матеріали справи

за позовом споживчого товариства «УТФ»

до товариства з обмеженою відповідальністю «Комплекс Агромарс»

про стягнення 12 372,61 грн.,

Представники:

не викликались

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Споживче товариство «УТФ» звернулося до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до товариства з обмеженою відповідальністю «Комплекс Агромарс» про стягнення 12 372,61 грн., з яких: 4 355,59 грн. пені, 480,07 грн. 3% річних, 5 071,67 грн. інфляційних втрат та 2 465,28 грн. упущеної вигоди. Також позивач просить покласти на відповідача витрати на правову допомогу в повному обсязі.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов укладеного між сторонами договору поставки кукурудзи та пшениці № 291/2017/КАМ/О від 30.08.2017 (надалі - договір) в частині своєчасної оплати поставленого за договором товару.

Суд своєю ухвалою від 25.04.2019 відкрив провадження у справі № 910/5387/19 та постановив розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

До суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач виклав свої заперечення проти позову. Відповідач зазначив, що позивачем при виконанні договору були порушені умови п. 4.4 договору, а саме: позивач надавав документи, передбачені договором, вибірково, не у момент поставки та не в повному обсязі. Окрім того, відповідач вказує на те, що посилання позивача у позовній заяві на необхідність визначення строку оплати протягом 7 (семи) календарних днів з дати поставки товару, а саме: до 23.11.2017, є безпідставними та такими, що не відповідають умовам договору. Як зазначено у відзиві, відповідно до квитанції про реєстрацію податкової накладної, доданої позивачем до позовної заяви, податкові накладні на поставку товару були зареєстровані позивачем лише 15.12.2017, у зв`язку з чим відповідач мав оплатити товар 22.12.2017. Оскільки відповідач здійснив оплату товару 01.12.2017, 04.12.2017 та 21.12.2017, відповідач стверджує, що ним не були порушені строки оплати товару, а оскільки позивачем вчасно не надано всіх необхідних документів, передбачених договором, зокрема, сертифікатів якості, то у відповідача не настало зобовязання по оплаті за поставлений товар, у зв`язку з чим судом не можуть бути задоволені вимоги щодо стягнення з відповідача пені та 3% річних. Відповідач також звертає увагу суду на те, що видаткові накладні не підтверджують факту передачі повного пакету оригіналів документів відповідачу в строки, зазначені позивачем, зокрема, не підтверджують передачі оригіналу сертифікату якості відповідачу саме 16.11.2017. Водночас, як зазначає відповідач, позивач не надав жодних доказів, коли саме були підписані видаткові накладні №16 та №17 від 16.11.2017 та коли саме повний пакет оригіналів документів був переданий відповідачу. Відповідач зазначив у відзиві, що позивачем неправильно розрахований розмір інфляційних втрат, оскільки розрахунок здійснювався в тому числі за місяць, у якому мав бути здійснений платіж. Стосовно вимог позивача про стягнення з відповідача збитків у вигляді упущеної вигоди, відповідач вказав, що позивачем не обґрунтовано та не доведено підстав для нарахування збитків у вигляді упущеної вигоди, не подано доказів на підтвердження реальної можливості отримання доходів у вигляді відсотків від відкриття депозитного рахунку, тому такі вимоги не підлягають задоволенню. Відповідач також заперечив проти заявленої позивачем суми професійної правничої допомоги у розмірі 3 000 грн. з огляду на таке: Господарським судом міста Києва розглядається більш ніж 40 справ стосовно стягнення штрафних санкцій з відповідача за позовами позивача; по кожній позовній заяві сума витрат на професійну правничу допомогу становить 3 000 грн.; дані справи з однаковим предметом спору, між тими самими сторонами, розглядаються у спрощеному провадженні, частіше без виклику сторін.

Відповідач подав до суду клопотання про застосування строків позовної давності щодо вимог про стягнення пені.

Позивач подав до суду відповідь на відзив, в якій надав свої пояснення стосовно заперечень відповідача. Позивач зазначив, що в момент поставки товару відповідачу позивачем був переданий весь перелік документів, який передбачений пунктом 4.4 договору, а саме: товарно-транспортні накладні № 164, 165 від 16.11.2017 та видаткові накладні № 16 та 17 від 16.11.2017, які були підписані представниками сторін без будь-яких зауважень; оригінали рахунків-фактури №16, 17 від 16.11.2017, і в тому числі оригінали сертифікатів якості. Водночас, відповідач вказав, що факт непередання позивачем відповідачу сертифікату якості в момент поставки товару жодним чином не підтверджений, а вся відповідальність за перевірку документів на товар лежить на покупцеві у момент прийняття товару. Окрім того, позивачем зазначено, що відповідач не надавав жодних усних та письмових зауважень щодо поставленого товару і здійснив розрахунок за поставлений товар, чим підтвердив настання умов для розрахунку, визначених у пункті 7.2 договору. Позивач також вказав, що ним були виконані всі умови, передбачені п. 7.2 договору, у зв`язку з чим строк оплати був визначений вірно. Позивач уточнив, що податкові накладні були виписані та надіслані позивачем до Державної фіскальної служби України 16.11.2017, однак, протягом операційного дня з 0 до 23-ї години (пункт 3 Порядку № 1246) не були надіслані квитанції про їхнє прийняття, а враховуючи положення пункту 201.10 Податкового кодексу України, затримка реєстрації податкової накладної відбулась з підстав, що не залежали від волі позивача, а дата виписування та надсилання податкової накладної (16.11.2017) у даному випадку співпадає з датою реєстрації податкової накладної. Окрім того, на думку позивача, відзив підписаний особою без належної процесуальної правоздатності з огляду на таке: до відзиву додані копія ордеру КС №433300 та копія свідоцтва № 3418/10; додана до відзиву копія ордеру не містить копії його зворотного боку, у зв`язку з чим неможливо встановити перелік прав та обов`язків адвоката як представника відповідача; до відзиву не надавалась копія договору про надання правової допомоги адвокатом або витяг з такого договору, з якого можливо було б встановити перелік прав та обов`язків адвоката як представника відповідача. Щодо суми витрат на професійну правничу допомогу, позивач зазначив, що наявність інших справ між тими ж сторонами не може бути підставою у відмові стягнення з відповідача витрат на правову допомогу, оскільки позивач надав докази того, що ним були понесені витрати на правову допомогу.

Відповідно до положень статті 165 Господарського процесуального кодексу України, відзив підписується відповідачем або його представником. До відзиву, підписаного представником відповідача, додається довіреність чи інший документ, що підтверджує повноваження представника відповідача.

Згідно з частиною 4 статті 60 ГПК України, повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

Згідно з положеннями статті 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI), адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги. Ордер - письмовий документ, що у випадках, встановлених цим законом та іншими законами України, посвідчує повноваження адвоката на надання правової допомоги.

Обмеження повноважень представника на вчинення певної процесуальної дії мають бути застережені у виданій йому довіреності або ордері (частина 2 статті 61 ГПК України).

До відзиву додана копія титульної сторони ордера КС № 433300 від 02.05.2019, посвідчена адвокатом Халіловою Н.К. Додана до відзиву копія ордеру відповідає типовій формі ордеру, виготовленій відповідно до Положення про ордер на надання правової допомоги та порядок ведення реєстру ордерів, яке затверджене рішенням Ради адвокатів України № 36 від 17 грудня 2012 року, із змінами та доповненнями (далі - Положення).

Пункт 14 Положення, яким було передбачено, що про обмеження правомочності адвоката, встановлені угодою про надання правової допомоги, останній або керівник адвокатського об`єднання (бюро) зобов`язані вказати на звороті ордера, втратив чинність 12.04.2019, тобто з дати набрання чинності Положення про ордер на надання правничої (правової) допомоги (нова редакція), затвердженого рішенням Ради адвокатів України від 12.04.2019 № 41.

Враховуючи зазначене вище, у суду відсутні підстави вважати, що в ордері КС № 433300 від 02.05.2019 містяться застереження про обмеження повноважень представника. Таким чином, суд дійшов висновку, що копія ордеру КС № 433300 від 02.05.2019 підтверджує повноваження представника відповідача на ведення справи в суді, в тому числі на підписання відзиву, і вважає за необхідне прийняти відзив на позовну заяву.

Розглянувши надані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив:

30.08.2017 споживче товариство «УТФ» (постачальник) та товариство з обмеженою відповідальністю «Комплекс Агромарс» (покупець) уклали договір поставки кукурудзи та пшениці № 291/2017/КАМ/О (далі - Договір).

Предметом Договору є поставка кукурудзи та пшениці, що вирощується на полях (далі - товар), кількість, одиниця виміру, ціна за одиницю якого та вартість визначені специфікаціями до Договору та товарно-супровідними документами на кожну окрему партію товару (п. 3.2 Договору).

Відповідно до п. 3.1 Договору, в порядку та на умовах, визначених цим Договором, постачальник бере на себе зобов`язання здійснити поставку товару, який не обтяжений правами третіх осіб, передати його у власність покупця, а покупець зобов`язується прийняти та оплатити поставлений постачальником товар належної якості та в обумовлені сторонами строки.

За умовами п. 7.1 Договору, вартість товару визначається у рахунку-фактурі, який виставляється постачальником на кожну окрему партію товару.

Датою поставки вважається дата підписання сторонами видаткових накладних (п. 4.8 Договору).

Згідно з п. 7.2 Договору, розрахунок за товар здійснюється на умовах 100% після оплати вартості замовленого товару на розрахунковий рахунок постачальника протягом 7 (семи) календарних днів за умови настання таких умов: з дати поставки товару покупцю, за умови отримання оригіналів документів, зазначених в п. 4.4 цього Договору; за умови реєстрації податкової накладної у єдиному реєстрі податкових накладних.

У момент поставки на кожну партію товару постачальник надає покупцю наступні документи: сертифікат якості, товарно-транспортну накладну (далі - ТТН), видаткову накладну, оригінал рахунку-фактури та інші супровідні документи згідно з чинним законодавством (п. 4.4 Договору).

На виконання умов Договору позивач поставив, а відповідач прийняв товар на загальну суму 455 607,6 грн., що підтверджується видатковими накладними:

- № 16 від 16.11.2017 на суму 299 942,40 грн. (рахунок-фактура №16, ТТН № 163 та ТТН № 164, податкові накладні №22 та №23 від 16.11.2017);

- № 17 від 16.11.2017 на суму 155 665,20 грн. (рахунок-фактура №17, ТТН № 165, податкова накладна №24 від 16.11.2017).

Відповідач здійснив оплату за поставлений товар у повному обсязі, що підтверджується платіжними дорученнями:

- № від 01.12.2017 на суму 239 953,92 грн.;

- № від 04.12.2017 на суму 124 532,16 грн.;

- № від 21.12.2017 на суму 59 988,48 грн., та

- № на суму 31 133,04 грн.

Вирішуючи питання додержанням відповідачем строку розрахунку за поставлений товар суд виходить з такого.

Стаття 526 Цивільного кодексу України передбачає, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства тощо. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, що передбачено ст. 525 Цивільного кодексу України.

Згідно з ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Відповідно до частини 1 статті 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Основною особливістю цивільних правовідносин є те, що вони засновані на рівності, автономії волі, майновій і організаційній відокремленості її суб`єктів. У зв`язку з цим однією із засад цивільного законодавства є свобода договору (ст. 3 Цивільного кодексу України), суть якої розкрита у статті 627 Цивільного кодексу України і полягає у тому, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог Цивільного кодексу України, інших актів законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Як зазначено вище, перебіг семиденного строку оплати отриманого товару пов`язаний з такими умовами: поставкою товару відповідачу; отриманням відповідачем оригіналів документів, зазначених в п. 4.4 Договору; реєстрацією податкових накладних у єдиному реєстрі податкових накладних.

Визначивши такий порядок виникнення обов`язку з оплати, сторони реалізували право на власний розсуд врегулювати свої відносини. Право, поряд з умовою поставки, зазначити інші умови виникнення обов`язку з оплати, засновано як на диспозитивності ч. 1 ст. 692 ЦК України, яка встановлює можливість у договорі передбачити інший строк оплати, так і на приписах ст. 6 ЦК України, відповідно до якої сторони можуть в договорі відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Отже, визначений сторонами у Договорі порядок оплати товарів узгоджується з принципом свободи договору.

Суд вважає необґрунтованими аргументи відповідача щодо недоведеності факту підписання зазначених видаткових накладних саме 16.11.2017.

В розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 № 996-XIV (далі - Закон) первинним документом є документ, який містить відомості про господарську операцію. Вимоги до первинного документу наведені у статті 9 даного Закону, яка визначає, що первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Видаткові накладні № 16 та № 17 від 16.11.2017 містять дату складання, а саме: 16.11.2017. Дата підписання в цьому випадку не є обов`язковим реквізитом зазначених документів, а відповідачем не надано доказів їхнього підписання в будь-яку іншу дату. Таким чином, матеріалами справи підтверджується, що датою поставки товарів покупцю є 16.11.2017.

Щодо твердження відповідача про надання позивачем документів, зазначених в п. 4.4. Договору (зокрема, сертифікатів якості), не у момент поставки товарів та не в повному обсязі, суд зазначає, що матеріали справи не містять доказів, що відповідачем було заявлено будь-які претензії щодо кількості та якості товару. Окрім того, видаткові накладні №16 та №17 від 16.11.2017 були підписані представником покупця без застережень.

Відповідно до статті 666 Цивільного кодексу України, якщо продавець не передає покупцеві документи, що стосуються товару та підлягають переданню разом з товаром відповідно до договору купівлі-продажу або актів цивільного законодавства, покупець має право встановити розумний строк для їх передання. Якщо документи, що стосуються товару, не передані продавцем у встановлений строк, покупець має право відмовитися від договору купівлі-продажу та повернути товар продавцеві.

В матеріалах справи відсутні докази звернення відповідача до позивача з пропозиціями щодо встановлення строку для передання документів або відмови відповідача від поставленого товару.

Враховуючи вищезазначене, суд вважає, що позивачем доведено, а відповідачем не спростовано факт отримання товариством з обмеженою відповідальністю «Комплекс Агромарс» всіх документів, передбачених приписами п. 4.4 договору саме в момент поставки товару.

Відповідно до квитанцій про реєстрацію податкових накладних, податкові накладні № 22 від 16.11.2017, № 23 від 16.11.2017 та № 24 від 16.11.2017 доставлені до центрального рівня Державної податкової служби України 15.12.2017.

Згідно з пунктом 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України, підтвердженням продавцю про прийняття його податкової накладної та/або розрахунку коригування до Єдиного реєстру податкових накладних є квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі, яка надсилається протягом операційного дня. Датою та часом надання податкової накладної та/або розрахунку коригування в електронному вигляді до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову і митну політику, є дата та час, зафіксовані у квитанції. Якщо протягом операційного дня не надіслано квитанції про прийняття або неприйняття, або зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування, така податкова накладна вважається зареєстрованою в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Беручи до уваги інформацію, яка міститься у квитанціях, які додані до позовної заяви, податкові накладні № 22 від 16.11.2017, № 23 від 16.11.2017 та № 24 від 16.11.2017 зареєстровані в реєстрі податкових накладних 15.12.2017. Враховуючи, що реєстрація податкових накладних є однією з умов для виникнення у відповідача обов`язку оплатити товар, семиденний строк для здійснення оплати товарів відповідно до Договору закінчився 22.12.2017. Як підтверджується матеріалами справи та не заперечується позивачем, товари оплачені позивачем у повному обсязі станом на 21.12.2017.

Той факт, що відповідач частково оплачував товари, поставлені за видатковими накладними № 16 та №1 7 від 16.11.2017 до 15.12.2017, не свідчить про те, що відповідач цим підтвердив настання умов для розрахунку за товар, які визначені п. 7.2 Договору.

Відповідно до статті 531 Цивільного кодексу України, боржник має право виконати свій обов`язок достроково, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства або не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Таким чином, дострокова оплата товару відповідачем є його правом і жодним чином не підтверджує настання умов для розрахунку за товар, які визначені п. 7.2. Договору.

Вищенаведене свідчить про необґрунтованість доводів позивача щодо прострочення відповідачем оплати товару, поставленого за Договором. З огляду на відсутність порушення зобов`язання з боку відповідача, підстави для задоволення позову відсутні.

Враховуючи необґрунтованість заявлених позовних вимог, суд не оцінює доводи щодо позовної давності та не вирішує питання застосування наслідків її спливу, передбачених ст. 267 Цивільного кодексу України.

Позивач також просить стягнути з відповідача витрати, пов`язані з наданням правової допомоги у розмірі 3 000,00 грн.

Приписами частини 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати на професійну правничу допомогу адвоката та судовий збір покладається на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 248 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову споживчого товариства «УТФ» до товариства з обмеженою відповідальністю «Комплекс Агромарс» відмовити повністю.

Судові витрати покласти на споживче товариство «УТФ».

Відповідно до ст. 241 Господарського процесуального кодексу України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно з ч. 1 ст. 256 Господарського процесуального кодексу України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга може бути подана в порядку, передбаченому підпунктом 17.5 пункту 17 розділу XI «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України».

Суддя С. А. Ковтун