ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

25.07.2019р. Справа №910/5404/19

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Спецсервіс Україна» (04209, м.Київ, вул.Богатирська, 9, )

до відповідача: Акціонерного товариства «Київенерго» (85612, Донецька область, Мар`їнський район, м.Курахове, вул.Енергетиків, 34, )

про стягнення 26551,43 грн

Суддя: Паляниця Ю.О.

СУТЬ СПОРУ:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю «Спецсервіс Україна», м.Київ звернувся до господарського суду міста Києва з позовною заявою до відповідача, Акціонерного товариства «Київенерго», м.Курахове про стягнення заборгованості у розмірі 19215 грн, пені 3554,76 грн, штрафу 1345,05 грн, інфляційних збитків 1902,28 грн, 3% річних 534,34 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на порушення відповідачем умов договорів постачання №326/ДМТЗ-18 від 28.02.2018р., №356/ДМТЗ-18 від 28.02.2018р. в частині проведення своєчасної оплати товару, що стало підставою для нарахування неустойки, відсотків річних та інфляційних.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 26.04.2019р. вказану позовну заяву з додатками направлено за підсудністю до господарського суду Донецької області.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 27.05.2019р. за вказаним позовом відкрито провадження у справі №910/5404/19, справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Відповідач відзиву у встановлений судом строк не надав, будь-яких пояснень по суті спору не представив. Одночасно, за висновками суду, відповідач про відкриття провадження у справі №910/5404/19 та розгляд вказаної справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін був повідомлений належним чином, про що свідчить наявне у матеріалах справи рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення №787.

З огляду на наведене, приймаючи до уваги, що відповідач у строк, встановлений ч.1 ст.251 Господарського процесуального кодексу України, не подав до суду відзиву на позов, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами, справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до вимог ч.2 ст.178 вказаного нормативно-правового акту.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд встановив:

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За приписами ст.ст.11, 509 Цивільного кодексу України, ст.174 Господарського кодексу України зобов`язання виникають, зокрема, з договору.

Відповідно до ст.712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

За змістом ст.265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

28.02.2018р. між Публічним акціонерним товариством «Київенерго» (організаційно-правова форма якого на теперішній час відображається без зазначення типу товариства акціонерне товариство) (покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Спецсервіс Україна» (постачальник) був укладений договір постачання №326/ДМТЗ-18, за змістом п.1.1 якого постачальник зобов`язується поставити покупцю товар, зазначений у специфікації, а покупець прийняти та оплатити такий товар, код ДК 021:2015:09211 Мастильні оливи та мастильні матеріали» (олива трансформаторна Т-1500) (товар), в кількості, комплектності, асортименті та за ціною згідно зі специфікацією.

У специфікації (п.1.1 договору №326/ДМТЗ-18 від 28.02.2018р.) постачальником та покупцем погоджено постачання оливи трансформаторної Т-1500 Sokar (код товару згідно з УКТ ЗЕД , ДСТУ 982-80) у кількості 1 тн на суму 36600 грн з ПДВ.

Сума цього договору становить 36600 грн з ПДВ. Ціна товару вказується в специфікації (п.1.1 цього договору) та є незмінною протягом строку дії цього договору, крім випадків, встановлених діючим законодавством України (п.п.3.1, 3.2 договору №326/ДМТЗ-18 від 28.02.2018р.).

За приписами п.10.1 укладеного сторонами правочину останній набирає чинності з дня його підписання обома сторонами і діє до 31.12.2018р., а в частині проведення розрахунків до повного виконання сторонами своїх грошових зобов`язань.

Крім того, 28.02.2018р. між відповідачем (покупець) та позивачем (постачальник) був укладений договір постачання №356/ДМТЗ-18, за змістом п.1.1 якого постачальник зобов`язується поставити покупцю товар, зазначений у специфікації, а покупець прийняти та оплатити такий товар, код ДК 021:2015:09211 «Мастильні оливи та мастильні матеріали» (олива трансформаторна Т-1500) (товар), в кількості, комплектності, асортименті та за ціною згідно зі специфікацією.

У специфікації (п.1.1 договору №356/ДМТЗ-18 від 28.02.2018р.) постачальником та покупцем погоджено постачання оливи трансформаторної Т-1500 Sokar (код товару згідно з УКТ ЗЕД , ДСТУ 982-80) у кількості 1 тн на суму 36600 грн з ПДВ.

Сума цього договору становить 36600 грн з ПДВ. Ціна товару вказується в специфікації (п.1.1 цього договору) та є незмінною протягом строку дії цього договору, крім випадків, встановлених діючим законодавством України (п.п.3.1, 3.2 договору №356/ДМТЗ-18 від 28.02.2018р.)

За приписами п.10.1 вказаного договору поставки останній набирає чинності з дня його підписання обома сторонами і діє до 31.12.2018р., а в частині проведення розрахунків до повного виконання сторонами своїх грошових зобов`язань.

Зазначені договори підписані та скріплені печатками Публічного акціонерного товариства «Київенерго» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Спецсервіс Україна». Факт перебування сторін у договірних відносинах на момент виникнення спірних правовідносин учасниками розгляду справи не заперечується.

З огляду на встановлений ст.204 Цивільного кодексу України принцип правомірності правочину, суд приймає до уваги вказані вище договори як належну підставу, у розумінні норм ст.11 названого Кодексу України, для виникнення у позивача та відповідача взаємних цивільних прав та обов`язків.

У відповідності до п.п.5.1, 5.2 договору №326/ДМТЗ-18 від 28.02.2018р. сторонами погоджено поставку товару на умовах DDP згідно з Правилами «Інкотермс» у редакції 2000р., строк поставки: впродовж 3-10 календарних днів після відправлення письмової заявки покупцем; вантажоодержувач: СВП «Київські теплові мережі», місце поставки:

- ТС Поділ м.Київ, провулок Електриків, 17;

- ТС Троєщина м.Київ, вул.Меліоративна, 11;

- ТС Позняки м.Київ, вул.Ревуцького, 41;

- ТС Святошино м.Київ, вул.Зодчих, 3а;

- ТС Нивки м.Київ, вул.Вернадського, 36б;

- ТС Центр м.Київ, вул.Гайдара, 19;

- ТС Голосієво м.Київ, вул.Ямська, 18/20.

Товар вважається поставленим покупцю з дати підписання сторонами видаткових накладних (дата поставки товару) (п.5.4 договору №326/ДМТЗ-18 від 28.02.2018р.)

Як свідчать матеріали справи, на підставі заявки №63/3-1978 від 04.04.2018р. Публічного акціонерного товариства «Київенерго», у квітні 2018 року Товариством з обмеженою відповідальністю «Спецсервіс Україна» було поставлено відповідачу товар оливу Т-1500 у кількості 175 кг на загальну суму 6405 грн, що підтверджується видатковою накладною №246 від 06.04.2018р., товарно-транспортною накладною №246 від 06.04.2018р.

Повноваження представника відповідача (Тімощук Г.М.), який прийняв товар за вказаними первинними документами підтверджені довіреністю №91/2017/04/18-19 від 18.04.2017р.

За змістом п.п.5.1 5.2, 5.4 договору №356/ДМТЗ-18 від 28.02.2018р. позивачем та відповідачем погоджено поставку товару на умовах DDP згідно з Правилами «Інкотермс» у редакції 2000р., строк поставки: впродовж 3-10 календарних днів після відправлення письмової заявки покупцем; вантажоодержувач: Завод «Енергія», місце поставки: м.Київ, вул.Колекторна, 44. Товар вважається поставленим покупцю з дати підписання сторонами видаткових накладних (дата поставки товару).

Як встановлено, на підставі заявки №63/3-1977 від 04.04.2018р. Публічного акціонерного товариства «Київенерго», 10.04.2018р. Товариством з обмеженою відповідальністю «Спецсервіс Україна» було поставлено відповідачу товар оливу Т-1500 у кількості 350 кг на загальну суму 12810 грн, що підтверджується видатковою накладною №254 від 10.04.2018р., товарно-транспортною накладною №254 від 10.04.2018р.

Повноваження представника відповідача (Тесля К.І.), який прийняв товар за вказаними первинними документами підтверджені довіреністю №91/2017/04/19-6 від 19.04.2017р.

Господарський суд при розгляді спору приймає до уваги відсутність у матеріалах справи доказів стосовно наявності у відповідача, як покупця за наведеними правочинами, будь-яких заперечень та претензій щодо неналежного виконання постачальником прийнятих за договорами поставки зобов`язань з передання товару.

Крім того, в матеріалах справи відсутні докази того, що передана згідно з представленими видатковими накладними продукція відповідачем не була прийнята з підстав неналежної якості або порушення продавцем умов щодо кількості та асортименту продукції, так само в матеріалах справи відсутні докази, які підтверджують факт застосування відповідачем передбачених законом та договором наслідків порушення постачальником умов договорів щодо порядку та строків поставки, кількості, асортименту, якості товару.

Зважаючи на викладені вище обставини та виходячи з положень ст.ст.13, 74 Господарського процесуального кодексу України, за висновками суду, позивачем доведено належними та допустимими доказами поставку товару на суму 6405 грн в межах договору №326/ДМТЗ-18 від 28.02.2018р., на суму 12810 грн за договором №356/ДМТЗ-18 від 28.02.2018р.

Як вказує позивач, відповідач встановлений договорами №326/ДМТЗ-18 від 28.02.2018р., №356/ДМТЗ-18 від 28.02.2018р. обов`язок щодо оплати товару у визначений угодами строк не виконав, внаслідок чого позивачем заявлено вимоги, зокрема, про стягнення заборгованості за наведеними правочинами в сумі 19215 грн.

Згідно із вимогами ст.ст.525, 615 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов`язання і одностороння зміна умов договору не допускаються.

За приписами ст.526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ст.193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтею 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За правилами ч.1 ст.692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно з п.4.1 договорів №326/ДМТЗ-18 від 28.02.2018р., №356/ДМТЗ-18 від 28.02.2018р. розрахунки проводяться шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на рахунок постачальника з відтермінуванням платежу 30 календарних днів з дати підписання акту приймання-передавання товару, якщо інше не передбачено у відповідних специфікаціях до цих договорів.

Виходячи зі змісту позовної заяви, під актом приймання-передавання товару позивач розуміє складання акту про прийняття товару за кількістю та якістю. Зокрема, у п.2.2 договорів №326/ДМТЗ-18 від 28.02.2018р., №356/ДМТЗ-18 від 28.02.2018р. постачальник та покупець визначили, що приймання товару здійснюється сторонами відповідно до «Інструкції про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання за кількістю», затвердженої постановою Держарбітражу при Раді Міністрів СРСР від 15.06.1965р. №П-6 (із змінами та доповненнями) і «Інструкції про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання за якістю», затвердженої постановою Держарбітражу при Раді Міністрів СРСР від 25.04.1966р. (із змінами і доповненнями) в частині, що не суперечить умовам договору.

За правилами п.2.3 укладених сторонами правочинів покупець повідомляє постачальника про невідповідність отриманого товару за кількістю протягом 24 годин, за якістю протягом 10 календарних днів з дати поставки товару і проведення вхідного контролю, з оформленням документів відповідно до законодавства України та внутрішніх документів покупця.

За твердженням позивача, відповідачем, як особою на яку договорами покладено обов`язок щодо прийняття товару за кількістю та якістю, акти приймання-передавання товару не складені. Відтак, на думку Товариства з обмеженою відповідальністю «Спецсервіс Україна», прострочення виконання зобов`язання відповідача перед позивачем розпочало свій пербіг: за видатковою накладною №246 від 06.04.2018р. на суму 6405 грн 17.05.2018р.; за видатковою накладною №254 від 10.04.2018р. на суму 12810 грн 21.05.2019р.

При цьому, позивач виходив з дати поставки товару, десятиденного терміну для повідомлення відповідачем позивача щодо невідповідності поставленого товару якості (п.2.3 договорів №326/ДМТЗ-18 від 28.02.2018р., №356/ДМТЗ-18 від 28.02.2018р.), а також відтермінування платежу у 30 днів з дати підписання акту приймання-передачі товару (п.4.1 відповідних договорів).

З цього приводу суд зазначає про наступне:

Жоден з пунктів договорів №326/ДМТЗ-18 від 28.02.2018р., №356/ДМТЗ-18 від 28.02.2018р. не містить посилання на те, що під актом приймання-передачі, з підписанням якого пов`язується виникнення обов`язку щодо оплати товару, розуміється саме акт, що засвідчує прийняття товару за кількістю та якістю.

За висновками суду, викладаючи п.4.1 договорів у зазначеній вище редакції сторони мали на увазі підписання документу, що засвідчує передання товару постачальником та його прийняття покупцем.

Відповідно до п.5.4 договорів №326/ДМТЗ-18 від 28.02.2018р., №356/ДМТЗ-18 від 28.02.2018р. товар вважається поставленим покупцю з дати підписання сторонами видаткових накладних (дата поставки товару).

Як зазначалось, товар за видатковою накладною №246 від 06.04.2018р. був прийнятий 06.04.2018р. представником відповідача за довіреністю №91/2017/04/18-19 від 18.04.2017р. ОСОБА_1 Про факт передання-прийняття товару у цей день також свідчить товарно-транспортна накладна №246 від 06.04.2018р.

Товар за видатковою накладною №254 від 10.04.2018р. був прийнятий 10.04.2018р. представником відповідача за довіреністю №91/2017/04/19-6 від 19.04.2017р. ОСОБА_2 Про факт передання-прийняття товару у цей день також свідчить товарно-транспортна накладна №254 від 10.04.2018р.

Таким чином, за висновками суду, обов`язок щодо оплати товару мав бути виконаний відповідачем з відтермінуванням платежу 30 календарних днів з дати фактичного приймання-передавання товару, а саме:

- за видатковою накладною №246 від 06.04.2018р. на суму 6405 грн 07.05.2018р. включно, з урахуванням того, що останній день строку (06.05.2018р.) припадав на вихідний день (ч.5 ст.254 Цивільного кодексу України),

- за видатковою накладною №254 від 10.04.2018р. на суму 12810 грн 10.05.2019р. включно.

При цьому, як вказує позивач, вартість товару, який було поставлено за договорами №326/ДМТЗ-18 від 28.02.2018р., №356/ДМТЗ-18 від 28.02.2018р. відповідачем сплачена не була. На теперішній час заборгованість Товариства з обмеженою відповідальністю «Спецсервіс Україна» за відповідними поставками оливи трансформаторної Т-1500 становить 19215 грн.

З метою повного та всебічного з`ясування всіх обставин справи ухвалою від 27.05.2019р. господарського суду відповідачу було запропоновано надати відзив на позовну заяву і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову (за наявності).

Проте, відповідачем правової позиції по суті спору не висловлено, належних та допустимих доказів у розумінні норм ст.ст.76, 77 Господарського процесуального кодексу України, які б спростовували факт наявності заборгованості перед Товариством з обмеженою відповідальністю «Спецсервіс Україна», не представлено.

Таким чином, приймаючи до уваги, що позивач зобов`язання за договорами №326/ДМТЗ-18 від 28.02.2018р., №356/ДМТЗ-18 від 28.02.2018р. виконав належним чином, зауважень щодо кількості та якості отриманого товару від відповідача не надходило, враховуючи, що відповідачем порушені взяті на себе за наведеними правочинами обов`язки в частині строку їх виконання та у повному обсязі, суд дійшов висновку, що вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Спецсервіс Україна» до Акціонерного товариства «Київенерго» про стягнення заборгованості в сумі 19215 грн є правомірними та такими, що підлягають задоволенню.

Виходячи з принципу повного та всебічного розгляду всіх обставин справи, господарський суд дійшов висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Спецсервіс Україна» про стягнення пені в сумі 3554,76 грн, штрафу 1345,05 грн не підлягають задоволенню з огляду на наступне:

В силу норм ч.1 ст.230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до ч.1 ст.549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Частинами 2, 3 ст.549 Цивільного кодексу України передбачено, що штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (ч.2 ст.551 Цивільного кодексу України).

З ч.1 ст.547 Цивільного кодексу України вбачається, що правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі.

Отже, порушення боржником прийнятих на себе зобов`язань тягне за собою відповідні правові наслідки, які полягають у можливості застосування кредитором до боржника встановленої законом або договором відповідальності.

При цьому, в обґрунтування позовних вимог щодо нарахування пені у розмірі 0,1% та 7% штрафу вартості товару, позивач посилається на приписи ч.2 ст.231 Господарського кодексу України, за змістом якої: у разі якщо порушено господарське зобов`язання, в якому хоча б одна сторона є суб`єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов`язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов`язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, зокрема, у таких розмірах: за порушення строків виконання зобов`язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

З цього приводу суд зазначає, що застосування до боржника, який порушив господарське зобов`язання, санкції у вигляді штрафу, передбаченого абз.3 ч.2 ст.231 Господарського кодексу України, можливо за сукупності таких умов:

- якщо інший розмір певного виду штрафних санкцій не передбачено договором або законом;

- якщо порушено господарське зобов`язання, в якому хоча б одна сторона є суб`єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки;

- якщо допущено прострочення виконання негрошового зобов`язання, пов`язаного з обігом (поставкою) товарів, виконанням робіт, наданням послуг, з вартості яких і вираховується у відсотковому відношенні розмір штрафу.

Аналогічна за змістом правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 04.02.2014р. у справ і№3-1гс14, постановах Верховного Суду від 11.07.2018р. у справі №915/507/17, від 22.05.2018р. у справі №926/2733/16.

Разом з тим, договори №326/ДМТЗ-18 від 28.02.2018р., №356/ДМТЗ-18 від 28.02.2018р. не містять положень щодо можливості застосування пені (з встановленням її розміру) та штрафу за прострочення виконання відповідачем взятого на себе зобов`язання з оплати придбаного товару.

За таких обставин, з огляду на те, що відповідачем допущено порушення зобов`язання з оплати за поставлений товар, яке за своєю правовою природою є грошовим зобов`язанням, правові підстави для застосування до відповідача штрафних санкцій, передбачених ч.2 ст.231 Господарського кодексу України відсутні, внаслідок чого позовні вимоги у частині стягнення пені в сумі 3554,76 грн, штрафу 1345,05 грн є безпідставними.

За приписами ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З огляду на вищенаведене, позивач нарахував та заявив до стягнення 3% річних в розмірі 534,34 грн, а саме:

- 179,52 грн за період з 17.05.2018р. по 22.04.2019р. (видаткова накладна №246 від 06.04.2018р. на суму 6405 грн, договір №326/ДМТЗ-18 від 28.02.2018р.);

- 354,82 грн за період з 21.05.2018р. по 22.04.2019р. (видаткова накладна №254 від 10.04.2018р. на суму 12810 грн, договір №356/ДМТЗ-18 від 28.02.2018р.).

Здійснений позивачем розрахунок процентів річних є арифметично вірним.

Крім того, Товариство з обмеженою відповідальністю «Спецсервіс Україна» просить стягнути з відповідача інфляційну складову боргу у розмірі 1902,28 грн, а саме:

- 634,09 грн за період з червня 2018 року по березень 2019 року (видаткова накладна №246 від 06.04.2018р. на суму 6405 грн, договір №326/ДМТЗ-18 від 28.02.2018р.);

- 1268,19 грн за період з червня 2018 року по березень 2019 року (видаткова накладна №254 від 10.04.2018р. на суму 12810 грн, договір №356/ДМТЗ-18 від 28.02.2018р.).

За розрахунком суду, здійсненим за допомогою комп`ютерної програми «Ліга-закон», інфляційна складова боргу становить 1484,60 грн. При цьому, судом враховано, що індекс інфляції у липні 2018 року становив 99,3, тоді як позивачем помилково зазначено, що цей індекс дорівнював 100. Наявність вказаних обставин зумовила безпідставне завищення заявленої до стягнення суми інфляційних втрат.

Таким чином, з огляду на вищенаведене, з`ясувавши обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунків процентів річних та інфляційних, здійснивши оцінку доказів, на яких ці розрахунки ґрунтуються, суд дійшов висновку, що позовні вимоги стосовно стягнення інфляційних втрат підлягають частковому задоволенню, а саме на суму 1484,60 грн з одночасним задоволення вимог в частині стягнення процентів річних на визначену позивачем суму.

Згідно зі ст.129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір в сумі 1921 грн підлягає розподілу між сторонами пропорційно задоволеним вимогам.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.86, 129, 236-238, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Акціонерного товариства «Київенерго» (85612, Донецька область, Мар`їнський район, м.Курахове, вул.Енергетиків, 34, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Спецсервіс Україна» (04209, м.Київ, вул.Богатирська, 9, ) заборгованість у розмірі 19215 грн, інфляційні збитки 1484,60 грн, 3% річних 534,34 грн, а також судовий збір в сумі 1536,28 грн.

Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Вступну та резолютивну частини рішення складено та підписано 25.07.2019р.

Повний текст рішення складено та підписано 30.07.2019р.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Ю.О.Паляниця