ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2019 року м. ОдесаСправа № 916/2961/18
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Бєляновського В.В., суддів: Лавриненко Л.В., Філінюка І.Г.

при секретарі Лук`ященко В.Ю.

за участю представників:

Від позивача: Мельников О.М., Казаков О.В.

Від відповідача: Варбаногло Г.А.

Від третьої особи: Добров Р.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі

апеляційну скаргу Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку Ковальська 20/22

на ухвалу господарського суду Одеської області від 29.05.2019 року, головуючий суддя Волков Р.В., суддя Степанова Л.В., суддя Цісельський О.В., повний текст якої складено 03.06.2019 в м. Одесі

у справі №916/2961/18

за позовом Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку Ковальська 20/22

до Виконавчого комітету Одеської міської ради

за участю третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Департамент комунальної власності Одеської міської ради

про визнання незаконним та скасування рішення, скасування записів про проведення державної реєстрації

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2018 року Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Ковальська 20/22" (далі - ОСББ "Ковальська 20/22") звернулося до господарського суду Одеської області з позовом до Виконавчого комітету Одеської міської ради, в якому просило суд: - визнати незаконним та скасувати рішення виконавчого комітету Одеської міської ради від 11.08.2004 № 465 «Про реєстрацію об`єктів комунальної власності м. Одеси» в частині оформлення, видачі свідоцтв про право власності та реєстрації за Одеською міською радою нежитлових підвальних приміщень в будинку АДРЕСА_1 ; - скасувати запис в Реєстрі прав власності на нерухоме майно про проведену державну реєстрацію права власності на нежилі підвальні приміщення загальною площею 67,3 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер майна: 23524031, номер запису: 1336 в книзі: 77неж-118 за територіальною громадою м. Одеси в особі Одеської міської ради; - скасувати запис в Реєстрі прав власності на нерухоме майно про проведену державну реєстрацію права власності на нежилі підвальні приміщення загальною площею 26,0 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер майна: 26383885, номер запису: 1336 в книзі: 10ог-12 за територіальною громадою м. Одеси в особі Одеської міської ради.

Позовні вимоги обґрунтовувалися тим, що ОСББ Ковальська 20/22створено власниками квартир та нежитлових приміщень багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 та здійснює від їх імені управління вищевказаним будинком відповідно до Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» та Цивільного кодексу України. Зазначений будинок прийнято в управління позивачем від КП «ЖКС «Порто-Франківський» за актом приймання-передачі від 24.11.2017. Упродовж вересня-жовтня 2018 року невідомі особи неодноразово приходили до будинку, що знаходиться в управлінні позивача, повідомляли про те, що нібито підвальні приміщення вказаного будинку знаходяться у власності Одеської міської ради та погрожували заблокувати вхід до підвалу. На запит позивача Департамент комунальної власності Одеської міської ради листом від 27.11.2018 повідомив, що на підставі рішення виконавчого комітету Одеської міської ради від 11.08.2004 № 465 «Про реєстрацію об`єктів комунальної власності м. Одеси» у власності територіальної громади м. Одеси знаходяться наступні приміщення: - нежитлове підвальне приміщення, загальною площею 26,0 кв.м., свідоцтво про право власності від 20.01.2009, серія НОМЕР_1 ; - нежитлове підвальне приміщення, загальною площею 67,3 кв.м., свідоцтво про право власності від 08.06.2006, серія НОМЕР_2 . Вищевказане рішення виконавчого комітету є незаконним та порушує права власників квартир та нежитлових приміщень багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 у зв`язку з тим, що на підставі ст. ст. 368, 369, 382 ЦК України, п. 2 ст. 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», рішень Конституційного Суду України № 4-рп/2004 від 02.03.2004 та № 14-рп/2011 від 09.11.2011 підвальні приміщення цього будинку є спільною сумісною власністю співвласників даного будинку, адже вони є допоміжними приміщеннями у яких проходять труби водопостачання, стояки опалення, каналізаційні системи, мережі електрообладнання, які використовуються для забезпечення експлуатації будинку та обслуговування потреб усіх мешканців. Крім того, існує необхідність доступу технічного персоналу до підвальних приміщень для функціонування житлового будинку. Отже, підвальні приміщення не функціонують окремо, вони не є ізольованими від вказаних мереж багатоквартирного будинку, а є з ними одним цілим, тому вони є обслуговуючими, технологічними, допоміжними стосовно житлового будинку, в якому знаходяться.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 19.03.2019 до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача було залучено Департамент комунальної власності Одеської міської ради.

На стадії підготовчого провадження, в порядку передбаченому ст. ст. 80, 101 ГПК України позивач 11.03.2019 року подав суду для залучення до матеріалів справи висновок судової будівельно-технічної експертизи № 69 від 07.03.2019, складений на його замовлення судовим експертом Гончар Н.В., згідно з яким:

1. Всі, без виключення, підвальні приміщення житлового будинку АДРЕСА_1 , що зображені під літерою "А" згідно технічного паспорту КП "Бюро технічної інвентаризації" Одеської міської ради від 11.10.2017р. №5-2673 є допоміжними приміщеннями даного будинку, призначеними для забезпечення експлуатації вказаного будинку та побутового обслуговування його мешканців.

2. Приміщення підвалу, які вказані в технічному паспорті на нежитлове приміщення житлового будинку АДРЕСА_1 станом на 10.11.2005р. (додаток №3), загальною площею 67,3 м2 розташовані в фасадній частині підвального поверху житлового будинку літ. «А» по АДРЕСА_1 , що показано на схемі №1.

3. Всі, без виключення, приміщення, які вказані в технічному паспорті на нежитлові підвальні приміщення, площею 26,0 м2 в житловому будинку АДРЕСА_1 станом на 24.12.2008р. (додаток №4) та які розташовані в правосторонній частині підвального поверху внутрішньо дворового житлового будинку літ. «В» є допоміжними приміщеннями даного будинку, призначеними для забезпечення експлуатації вказаного будинку та побутового обслуговування його мешканців.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 29.05.2019 клопотання Департаменту комунальної власності Одеської міської ради про призначення судової експертизи задоволено. Призначено у справі будівельно-технічну експертизу, проведення якої доручено Одеському науково-дослідному інституту судових експертиз Міністерства юстиції України. На вирішення експерта поставлено наступне питання:

- Чи є допоміжними підвальні приміщення житлового будинку АДРЕСА_1 , які зазначені у свідоцтві про право власності на нежитлові приміщення підвалу від 20.01.2009 року, серія НОМЕР_1 загальною площею 26 кв.м. та у свідоцтві про право власності на нежилі підвальні приміщення від 08.06.2006 року серія НОМЕР_2 загальною площею 67,3 кв.м.

Направлено матеріали справи №916/2961/18 до Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України. Роз`яснено сторонам, що згідно з ч.2 ст. 38 ГПК України вони вправі з підстав, зазначених у ст.ст. 35, 36, 37 цього кодексу, заявити експерту відвід. Оплату вартості експертизи покладено на Департамент комунальної власності Одеської міської ради. Попереджено експерта про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок та за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків. Зобов`язано позивача надати експерту доступ до об`єкту дослідження. Провадження у справі №916/2961/18 зупинено на час проведення експертизи.

Ухвала мотивована тим, що 11.03.2019 представник позивача надав до суду висновок судової будівельно-технічної експертизи №69 від 07.03.2019р. (судовий експерт Гончар Н.В.). Представник третьої особи 28.03.2019р. звернувся до суду з клопотанням, в якому просить суд призначити повторну будівельно-технічну експертизу. Ухвалою від 15.05.2019 було викликано експерта Гончар ОСОБА_1 . ОСОБА_2 у судове засідання для надання пояснень щодо експертного висновку. У судовому засіданні 27.05.2019 експертом було надано пояснення щодо експертного висновку, проте зазначені пояснення не у повному обсязі усунули сумніви щодо наданих в експертному висновку відповідей експерта відносно визначення «нежитлових» та «допоміжних» приміщень. У зв`язку з об`єктивною неможливістю доступу третьої особи до підвальних приміщень у зв`язку з перебуванням вказаних приміщень у користуванні, щодо яких було проведено експертизу, суд враховує необхідність забезпечення та дотримання основних засад (принципів) господарського судочинства, зокрема, змагальності, диспозитивності та рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом. Крім того, суд враховує необхідність встановлення однозначних відповідей на питання щодо функціонального призначення приміщень підвалу за адресою: АДРЕСА_1 , та визначення питання належності вказаних приміщень до допоміжних з метою вирішення спору по суті.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду першої інстанції Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку Ковальська 20/22 звернулося до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу про призначення судової будівельно-технічної експертизи.

Скаржник вважає оскаржувану ухвалу необґрунтованою та такою, що винесена з порушенням норм процесуального права. В обґрунтуванням вимог апеляційної скарги скаржник вказує те, що господарським судом Одеської області від час винесення ухвали від 29.05.2019 року у справі № 916/2961/18 про призначення будівельно-технічної експертизи:

- порушено вимоги ст. 99 ГПК України, у зв`язку з відсутністю в ухвалі обґрунтування сумнівів у правильності висновків судового експерта Гончар Н.В. викладених у Висновку судової будівельно-технічної експертизи № 69 від 07.03.2019р. та неправильного висновку суду про необхідність у спеціальних знаннях для встановлення того чи відносяться підвали до допоміжних приміщень багатоквартирного будинку;

- порушено вимоги ч. 4 ст. 74 ГПК України, оскільки суд вийшов за межі наданих йому законом повноважень, порушив принципи диспозитивної, змагальності сторін, їх рівності перед законом і судом та фактично здійснив збирання доказів замість відповідача;

- порушено вимоги § 3 глави 6 ГПК України, оскільки суд дослідив висновок судової будівельно-технічної експертизи № 69 від 07.03.2019р. та надав оцінку по суті висновків зроблених експертом до переходу до стадії розгляду справи по суті;

- порушено вимоги ч. 3-5 ст. 99 ГПК України та не запропоновано сторонам по справі за взаємною згодою обрати експерта або експертну установу, якій було б доручено проведення повторної експертизи, та не надано можливості позивачу запропонувати суду питання, які б були поставлені на розгляд при проведенні повторної експертизи;

- порушено право позивача на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, що встановлено ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки провадження у справі було безпідставно зупинено для проведення повторної будівельно-технічної експертизи за відсутності на те законних підстав.

Скаржник вважає, що оскаржувана ухвала господарського суду першої інстанції підлягає скасуванню на підставі ст. 280 ГПК України, у зв`язку з недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими та численними порушеннями норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

У відзиві на апеляційну скаргу Департамент комунальної власності Одеської міської ради заперечує проти її задоволення посилаючись на безпідставність викладених у ній доводів і просить оскаржувану ухвалу місцевого суду залишити без змін, вважаючи її законною та обґрунтованою.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечення на неї, вислухавши пояснення представників сторін та третьої особи, дослідивши наявні у справі матеріали, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права при винесенні оскаржуваної ухвали, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Статтею 269 ГПК України унормовано, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Як вбачається з матеріалів справи, предметом позову у даній справі є вимоги ОСББ "Ковальська 20/22" визнати незаконним та скасувати рішення виконавчого комітету Одеської міської ради від 11.08.2004 № 465 «Про реєстрацію об`єктів комунальної власності м. Одеси» в частині оформлення, видачі свідоцтв про право власності та реєстрації за Одеською міською радою нежитлових підвальних приміщень в будинку АДРЕСА_1 ; - скасувати запис в Реєстрі прав власності на нерухоме майно про проведену державну реєстрацію права власності на нежилі підвальні приміщення загальною площею 67,3 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер майна: 23524031, номер запису: 1336 в книзі: 77неж-118 за територіальною громадою м. Одеси в особі Одеської міської ради; - скасувати запис в Реєстрі прав власності на нерухоме майно про проведену державну реєстрацію права власності на нежилі підвальні приміщення загальною площею 26,0 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер майна: 26383885, номер запису: 1336 в книзі: 10ог-12 за територіальною громадою м. Одеси в особі Одеської міської ради.

В обґрунтування підстав позову позивач посилався на те, що оспорюване рішення виконавчого комітету є незаконним та порушує права власників квартир та нежитлових приміщень багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 у зв`язку з тим, що на підставі ст. ст. 368, 369, 382 ЦК України, п. 2 ст. 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», рішень Конституційного Суду України № 4-рп/2004 від 02.03.2004 та № 14-рп/2011 від 09.11.2011 підвальні приміщення цього будинку є спільною сумісною власністю співвласників даного будинку, адже вони є допоміжними приміщеннями у яких проходять труби водопостачання, стояки опалення, каналізаційні системи, мережі електрообладнання, які використовуються для забезпечення експлуатації будинку та обслуговування потреб усіх мешканців. Крім того, існує необхідність доступу технічного персоналу до підвальних приміщень для функціонування житлового будинку. Отже, підвальні приміщення не функціонують окремо, вони не є ізольованими від вказаних мереж багатоквартирного будинку, а є з ними одним цілим, тому вони є обслуговуючими, технологічними, допоміжними стосовно житлового будинку, в якому знаходяться.

В підтвердження вказаних обставин позивачем подано до матеріалів справи, зокрема, копії технічного паспорту на нежитлове приміщення житлового будинку АДРЕСА_1 станом на 10.11.2005р., технічного паспорту на нежитлові підвальні приміщення площею 26,0 кв.м. в житловому будинку АДРЕСА_1 станом на 24.12.2008р., технічного паспорту на квартирний (багатоповерховий) житловий будинок АДРЕСА_1 станом на 11.10.2017р. з детальною експлікацією приміщень до плану квартирного (багатоповерхового) житлового будинку, схеми прокладання інженерних комунікацій житлового будинку АДРЕСА_1 , а також висновок судової будівельно-технічної експертизи № 69 від 07.03.2019, складений на його замовлення судовим експертом Гончар Н.В., згідно з яким:

1. Всі, без виключення, підвальні приміщення житлового будинку АДРЕСА_1 , що зображені під літерою "А" згідно технічного паспорту КП "Бюро технічної інвентаризації" Одеської міської ради від 11.10.2017р. №5-2673 є допоміжними приміщеннями даного будинку, призначеними для забезпечення експлуатації вказаного будинку та побутового обслуговування його мешканців.

2. Приміщення підвалу, які вказані в технічному паспорті на нежитлове приміщення житлового будинку АДРЕСА_1 станом на 10.11.2005р. (додаток №3), загальною площею 67,3 м2 розташовані в фасадній частині підвального поверху житлового будинку літ. «А» по АДРЕСА_1 , що показано на схемі №1.

3. Всі, без виключення, приміщення, які вказані в технічному паспорті на нежитлові підвальні приміщення, площею 26,0 м2 в житловому будинку АДРЕСА_1 станом на 24.12.2008р. (додаток №4) та які розташовані в правосторонній частині підвального поверху внутрішньо дворового житлового будинку літ. «В» є допоміжними приміщеннями даного будинку, призначеними для забезпечення експлуатації вказаного будинку та побутового обслуговування його мешканців.

З вказаного висновку експерта вбачається, що він за формою та змістом відповідає вимогам ст. ст. 98, 101 ГПК України, експертом дотримані усі вимоги Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої Міністерством Юстиції України від 08.10.1998 № 53/5, та надані чіткі і однозначні відповіді на поставлені перед експертом питання.

Згідно з ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Статтею 73 ГПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про судову експертизу" (в редакції, чинній на час винесення оскаржуваної ухвали) судова експертиза - це дослідження на основі спеціальних знань у галузі науки, техніки, мистецтва, ремесла тощо об`єктів, явищ і процесів з метою надання висновку з питань, що є або будуть предметом судового розгляду.

Статтею 98 ГПК України встановлено вимоги до висновку експерта, згідно з якою висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Предметом висновку експерта не можуть бути питання права. Висновок експерта може бути наданий на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи. Висновок експерта викладається у письмовій формі і приєднується до справи. Суд має право за заявою учасників справи або з власної ініціативи викликати експерта для надання усних пояснень щодо його висновку. У висновку експерта повинно бути зазначено: коли, де, ким (прізвище, ім`я, по батькові, освіта, спеціальність, а також, за наявності, свідоцтво про присвоєння кваліфікації судового експерта, стаж експертної роботи, науковий ступінь, вчене звання, посада експерта), на якій підставі була проведена експертиза, хто був присутній при проведенні експертизи, питання, що були поставлені експертові, які матеріали експерт використав. Інші вимоги до висновку експерта можуть бути встановлені законодавством. У висновку експерта має бути зазначено, що він попереджений (обізнаний) про відповідальність за завідомо неправдивий висновок, а у випадку призначення експертизи судом, також про відповідальність за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків. Якщо експерт під час підготовки висновку встановить обставини, що мають значення для справи, з приводу яких йому не були поставлені питання, він має право включити до висновку свої міркування про ці обставини.

Водночас, ч.ч. 1, 2 ст. 99 ГПК України передбачено, що суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи призначає експертизу у справі за сукупності таких умов:

1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо;

2) жодною стороною не наданий висновок експерта з цих самих питань або висновки експертів, надані сторонами, викликають обґрунтовані сумніви щодо їх правильності, або за клопотанням учасника справи, мотивованим неможливістю надати експертний висновок у строки, встановлені для подання доказів, з причин, визнаних судом поважними, зокрема через неможливість отримання необхідних для проведення експертизи матеріалів.

У разі необхідності суд може призначити декілька експертиз, додаткову чи повторну експертизу.

Згідно з ч. 2 ст. 107 ГПК України за наявності сумнівів у правильності висновку експерта (необґрунтованість, суперечність з іншими матеріалами справи тощо) за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи суд може призначити повторну експертизу, доручивши її проведення іншим експертам.

У розумінні приписів наведених норм судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування. Якщо наявні у справі докази є взаємно суперечливими, їх оцінку в разі необхідності може бути здійснено господарським судом з призначенням відповідної судової експертизи. Питання про призначення судової експертизи повинно вирішуватися лише після ґрунтовного вивчення обставин справи і доводів сторін щодо необхідності такого призначення.

Відповідно до Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої Міністерством Юстиції України від 08.10.1998 № 53/5 (далі - Інструкція) згідно з процесуальним законодавством України експертами виконуються первинні, додаткові, повторні, комісійні та комплексні експертизи (п.п. 1.2.11. п. 1.2. розділ І).

Первинною є експертиза, коли об`єкт досліджується вперше;

Додатковою є експертиза, якщо для вирішення питань щодо об`єкта, який досліджувався під час проведення первинної експертизи, необхідно провести додаткові дослідження або дослідити додаткові матеріли (зразки для порівняльного дослідження, вихідні дані тощо), які не були надані експертові під час проведення первинної експертизи.

Повторною є експертиза, під час проведення якої досліджуються ті самі об`єкти і вирішуються ті самі питання, що й при проведенні первинної (попередніх) експертизи (експертиз).

Комісійною є експертиза, яка проводиться двома чи більшою кількістю експертів, що мають кваліфікацію судового експерта за однією експертною спеціалізацією (фахівцями в одній галузі знань). Комісія експертів може утворюватися органом (особою), який (яка) призначив(ла) експертизу (залучив(ла) експерта), або керівником експертної установи.

Комплексною є експертиза, що проводиться із застосуванням спеціальних знань різних галузей науки, техніки або інших спеціальних знань (різних напрямів у межах однієї галузі знань) для вирішення одного спільного (інтеграційного) завдання (питання). До проведення таких експертиз у разі потреби залучаються як експерти експертних установ, так і фахівці установ та служб (підрозділів) інших центральних органів виконавчої влади або інші фахівці, що не працюють у державних спеціалізованих експертних установах.

З урахуванням поставленого перед експертом питання та об`єктів дослідження судом першої інстанції оскаржуваною ухвалою фактично призначено повторну експертизу.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 234 ГПК України ухвала, що викладається окремим документом, складається, зокрема, з мотивувальної частини із зазначенням мотивів, з яких суд дійшов висновків, і закону, яким керувався суд, постановляючи ухвалу.

Частиною 1 ст. 100 ГПК України визначено, що про призначення експертизи суд постановляє ухвалу, в якій зазначає підстави проведення експертизи, питання, з яких експерт має надати суду висновок, особу (осіб), якій доручено проведення експертизи, перелік матеріалів, що надаються для дослідження, та інші дані, які мають значення для проведення експертизи.

Таким чином, суд задовольняючи клопотання третьої особи та призначаючи у справі повторну експертизу зобов`язаний був вказати в ухвалі які саме сумніви у нього виникли щодо правильності висновку експерта поданого позивачем та чим саме обґрунтовуються такі сумніви.

Натомість, суд першої інстанції за результатами розгляду клопотання третьої особи дійшов висновку про необхідність призначення у справі повторної судової будівельно-технічної експертизи, обґрунтувавши його тим, що пояснення експерта не в повному обсязі усунули сумніви щодо наданих в експертному висновку відповідей експерта відносно визначення «нежитлових» та «допоміжних» приміщень. Водночас, які ж саме сумніви виникли у суду та чим вони обґрунтовані, в чому саме висновки зроблені експертом суперечать іншим доказам наявним у справі, суд не зазначив.

Отже, місцевий господарський суд в порушення вимог ч. 1 ст. 99 ГПК України не навів в оскаржуваній ухвалі жодних обґрунтованих сумнівів у правильності висновків експерта викладених у висновку судової будівельно-технічної експертизи № 69 від 07.03.2019.

Крім того, в оскаржуваній ухвалі суд зазначив про об`єктивну неможливість доступу третьої особи до підвальних приміщень, щодо яких було проведено експертизу, та необхідність призначення повторної експертизи з метою дотримання засад (принципів) господарського судочинства, зокрема, змагальності, диспозитивності та рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Разом з тим, такі висновки суду є безпідставними, адже, як зазначає відповідач, спірні нежитлові підвальні приміщення площею 26,0 кв.м. та 67,3 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 знаходяться у власності територіальної громади м. Одеси, а відтак ані виконавчий комітет Одеської міської ради, ані Департамент комунальної власності Одеської міської ради, як виконавчі органи місцевого самоврядування, не позбавлені можливості доступу до вказаних приміщень з метою проведення їх експертизи.

При цьому, Департаментом комунальної власності Одеської міської ради не надано суду жодних доказів звернення до ОСББ «Ковальська 20/22», з яких би вбачалося перешкоджання з боку позивача у проведенні третьою особою такої експертизи.

Статтею 104 ГПК України унормовано, що висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 86 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.

Таким чином, висновок судової будівельно-технічної експертизи № 69 від 07.03.2019 мав би оцінюватись судом у сукупності з іншими доказами наявними в справі, керуючись нормами законодавства, які регулюють спірні правовідносини.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що зазначене вище не позбавляло суд можливості здійснювати розгляд справи без зупинення провадження у справі і призначення повторної судової експертизи.

Також, з протоколу судового засідання вбачається, що судом першої інстанції в порушення вимог ч.ч. 3, 5 ст. 99 ГПК України не було запропоновано сторонам за взаємною згодою обрати експерта або експертну установу, якій було б доручено проведення повторної експертизи та не надано можливості позивачу запропонувати суду свої питання, роз`яснення яких, на його думку, потребує повторного висновку експерта.

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне зазначити про те, що справа № 916/2961/18 за позовом Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку Ковальська 20/22 до виконавчого комітету Одеської міської ради про визнання незаконним та скасування рішення, скасування записів про проведення державної реєстрації перебуває у провадженні господарського суду з 02 січня 2019 року.

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 129 Конституції України однією із засад здійснення судочинства встановлено розумні строки розгляду справи судом.

Згідно з ст. 195 ГПК України суд має розпочати розгляд справи по суті не пізніше ніж через шістдесят днів з дня відкриття провадження у справі, а у випадку продовження строку підготовчого провадження - не пізніше наступного дня з дня закінчення такого строку. Суд розглядає справу по суті протягом тридцяти днів з дня початку розгляду справи по суті.

Відповідно до статті 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, учасником якої є Україна, встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Отже, господарським судам необхідно також враховувати, що недотримання порядку призначення та проведення судової експертизи має наслідком затягування судового процесу і суперечить вимогам статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод стосовно права кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку.

Порушення права на розгляд справи упродовж розумного строку було неодноразово предметом розгляду Європейським судом з прав людини у справах проти України.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінку сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини першої статті 6 згаданої Конвенції (рішення ЄСПЛ від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України", рішення ЄСПЛ від 27.04.2000 у справі "Фрідлендер проти Франції"). Роль національних судів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (рішення ЄСПЛ від 30.11.2006 у справі "Красношапка проти України").

Наведеного судом першої інстанції враховано не було, тому, призначення повторної судової експертизи та зупинення у зв`язку з цим провадження у справі, може призвести до безпідставного затягування розгляду справи і не здійснення розгляду справи упродовж розумного строку.

Крім того, у постанові Верховного Суду від 11.06.2018 у справі № 922/2716/17 об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду зазначила, що суду слід виходити з того, що призначення судової експертизи, як процесуальної дії суду, яка у будь-якому випадку збільшує строк розгляду справи, що, відповідно, може мати наслідком порушення прав і охоронюваних законом інтересів учасників справи, а тому у кожному разі має бути обґрунтованою. При цьому призначення судової експертизи з порушенням зазначених вимог має наслідком безпідставне збільшення строку розгляду справи, тобто вихід за межі розумного строку розгляду справи, що суперечитиме статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Пунктом 4 ч. 1 ст. 280 ГПК України встановлено, що підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Згідно з пунктом 6 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Враховуючи викладене, апеляційний господарський суд дійшов висновку про те, що доводи скаржника про порушення норм процесуального права під час прийняття оскаржуваної ухвали знайшли своє підтвердження. Судом першої інстанції невірно застосовано норми права, що виразилося в незастосуванні статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а тому оскаржувану ухвалу суду першої інстанції слід скасувати, а справу № 916/2961/18 направити до господарського суду Одеської області для продовження розгляду.

З огляду на те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, то з урахуванням ст. 129 ГПК України розподіл судових витрат у справі, у тому числі витрат зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги, має здійснити господарський суд, який прийматиме рішення по суті спору, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат.

Керуючись статтями 253, 269, 270, 275, 277, 280-284 ГПК України, Південно-західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку Ковальська 20/22 задовольнити.

Ухвалу господарського суду Одеської області від 29 травня 2019 року у справі № 916/2961/18 скасувати.

Справу № 916/2961/18 направити для продовження розгляду до господарського суду Одеської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повна постанова складена 30.07.2019р.

Головуючий суддя: Бєляновський В.В.

Судді: Лавриненко Л.В.

Філінюк І.Г.