ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2019 року

м. Київ

справа № 904/4899/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Могил С.К. - головуючий (доповідач), Волковицька Н.О., Случ О.В.,

за участю секретаря судового засідання Кравчук О.І.,

та представників

позивача: Ямкового В.Ф. (ордер серії АЕ № 1001907 від 22.07.2019),

відповідача: Білого І.В. (керівника підприємства),

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Приватного підприємства "Агрофірма "Старт"

на постанову Центрального апеляційного господарського суду від 16.05.2019 (колегія суддів у складі: Кощеєва І.М. - головуючого, Кузнецової І.Л., Подобєда І.М.)

та рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 31.01.2019 (суддя Євстигнеєва Н.М.)

у справі № 904/4899/18

за позовом Приватного підприємства "Агропром 2008"

до Приватного підприємства "Агрофірма "Старт"

про стягнення 2 426 187, 65 грн.,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2018 року Приватне підприємство "Агропром 2008" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом, у якому просило (з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог) стягнути з Приватного підприємства "Агрофірма "Старт" заборгованість у розмірі 2 426 187, 65 грн., з яких: 600 000 грн. попередньої оплати; 524 492,19 грн. курсової різниці; 1 277 914, 77 грн. пені; 2 865, 14 грн. 3% річних; 20 915, 55 грн. інфляційних втрат.

Позовні вимоги в частині стягнення 600 000 грн. попередньої оплати, 524 492,19 грн. курсової різниці та 1 277 914, 77 грн. пені обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору поставки № 22/12 від 22.12.2014 в частині повної та своєчасної поставки товару. В свою чергу, вимоги про стягнення 2 865, 14 грн. 3% річних та 20 915,55 грн. інфляційних втрат мотивовані тим, що позивачем 31.10.2018 направлено відповідачу вимогу про повернення попередньої оплати за договором, з урахуванням курсової різниці, яку останній отримав 01.11.2018, але станом на дату пред`явлення позову у справі грошові кошти не повернув, у зв`язку з чим починаючи з 07.11.2018, відповідно до умов абз. 2 п. 6.5. договору, у останнього виникло грошове зобов`язання з повернення суми попередньої оплати та курсової різниці.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 31.01.2019, залишеним без змін постановою Центрального апеляційного господарського суду від 16.05.2019, позов задоволено частково. Стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість у розмірі 600 000 грн., курсову різницю у розмірі 524 492, 19 грн., пеню у розмірі 1 277 914, 62 грн., 3% річних у розмірі 2 865, 14 грн., інфляційні втрати у розмірі 15 742, 89 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 19 957, 36 грн. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, між Приватним підприємством "Агрофірма "Старт" (постачальником) та Приватним підприємством "Агропром 2008" (покупцем) 22.12.2014 укладено договір поставки № 22/12, відповідно до п. 1.1 якого постачальник зобов`язується в порядку та на умовах цього договору у визначений сторонами час передати покупцю у власність товар: соняшник врожаю 2015 року, який відповідає ДСТУ, а покупець зобов`язується прийняти товар та оплатити його на умовах цього договору.

За умовами п.п. 2.2, 2.3 договору орієнтовна ціна однієї тони (залікова вага) товару - 5 000 грн., в т.ч. ПДВ - 833,33 грн. У зв`язку з динамікою ринкових цін на аналогічну продукцію, остаточна ціна на товар, що поставляється, зазначається в додатковій угоді, яка є невід`ємною частиною цього договору. В разі не підписання сторонами додаткової угоди до цього договору в термін, зазначений в п. 2.2 цього договору, орієнтовна ціна товару, зазначена в п. 2.2 договору, вважається остаточною.

Згідно з п. 2.4 договору загальний обсяг поставки - 324 тонни, в заліковій вазі (+/-10%).

Відповідно до п. 2.5 договору орієнтовна ціна останнього складає: 1 620 000 грн., в т.ч. ПДВ - 270 000 грн. Остаточна ціна цього договору визначається відповідно до остаточної ціни товару згідно з умовами п.п. 2.2 та 2.3. договору та кількості фактичної поставки товару з урахуванням суми попередньої оплати на момент поставки товару та визначається за формулою: О=С х К - F, де: О - остаточна ціна договору; С - остаточна ціна товару згідно з умовами п. 2.2 та 2.3 договору; К - кількість фактично поставленого товару; F - попередня оплата на момент поставки товару, визначена відповідно до п. 2.5.2 договору. Сума попередньої оплати на момент поставки товару визначається відповідно до міжбанківського курсу продажу долара США, встановленого за даними фінансового порталу "Минфин" (сайт www.minfin.com.ua), сформованої на 16:00 за Київським часом на дату, що передує даті поставки постачальником товару в повному обсязі (далі - "Міжбанківський курс") та визначається за формулою: F = Z х М, де: F - сума попередньої оплати на момент поставки товару в українській гривні; Z - узгоджена сторонами ціна договору у валюті згідно з п. 2.6. договору; М - міжбанківський курс.

Відповідно до п. 5.1.2 договору друга частина оплати визначається після постачання товару на франко-елеватор покупця та укладення додаткової угоди не пізніше 05.11.2015.

У п. 2.6 договору сторони домовились, що ціна договору для визначення суми попередньої оплати на момент поставки товару та повернення грошових коштів постачальником у разі не поставки ним товару постачальнику за цим договором (п. 6.4 договору) встановлюється на момент укладання цього договору в еквіваленті долару США та становить 104 516, 13 доларів США.

Пунктом 3.1 договору визначено, що товар постачається окремими партіями на умовах EXW франко склад постачальника (згідно ІНКОТЕРМС 2010): елеватор ООО "АЯКС": 52140, с. Личкове, Магдалинівський район, вул. Привокзальна, 3 (далі франко-елеватор). За взаємною згодою сторін умови поставки можуть бути змінені, що повинно бути відображено у відповідній додатковій угоді, підписаною та скріпленою печатками сторін.

Відповідно до п. 3.2 договору поставка товару здійснюється у термін до 01.11.2015.

Згідно з п. 5.1 договору розрахунки за товар, що постачається, здійснюються в порядку: перша частина оплати здійснюється за орієнтовною ціною, вказаною в п. 2.2 договору, та перераховується у вигляді попередньої оплати на розрахунковий рахунок постачальника протягом 5-ти банківських днів з моменту укладення договору застави відповідно до умов п. 1.3 договору; друга частина оплати визначається після постачання товару на франко-елеватор покупця та укладення додаткової угоди не пізніше 05.11.2015.

Відповідно до п. 8.2 даний договір вступає в силу з моменту підписання уповноваженими особами обох сторін та діє до 05.11.2015, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх договірних обов`язків та проведення взаємних розрахунків.

На виконання умов договору покупцем здійснено попередню оплату на користь постачальника, що підтверджується банківськими виписками по особовим рахункам, а саме: № 493 від 20.02.2015 на суму 200 000 грн.; № 549 від 27.03.2015 на суму 96 600 грн.; № 442 від 23.01.2015 на суму 823 400 грн.; № 391 від 30.12.2014 на суму 500 000грн. Платіжні доручення місять призначення платежу: "передплата за соняшник по договору № 22/12 від 22.12.2014, у т.ч. ПДВ".

Згідно з банківською випискою по особовим рахункам станом на 27.04.2015 Приватним підприємством "Агропром 2008" перераховано на рахунок Приватного підприємства "Агрофірма "Старт" 200 000 грн. з призначенням платежу: "передплата за пшеницю по рахунку № 08 від 24.04.2015".

Відповідачем 28.08.2015 виставлено позивачу рахунок фактуру № 27 на суму 420 000 грн., у якості передплати за соняшник 60,000 т.

Позивач перерахував на користь відповідача 400 000 грн., що підтверджується банківськими виписками № 900 від 07.09.2015 на суму 300 000 грн. та № 887 від 28.08.2015 на суму 100 000 грн.

Загалом позивачем внесено на користь відповідача попередню оплату за соняшник у розмірі 2 020 000 грн. (200 000 + 98 600 + 823 400 + 500 000 + 400 000). Відповідачем, у свою чергу, товар поставлений частково (насіння соняшника) на суму 921 685, 92 грн., що підтверджується видатковими накладними: № 12 від 22.09.2015 на суму 177 965, 36 грн.; № 14 від 24.09.2015 на суму 182 167, 60 грн.; № 15 від 25.09.2015 на суму 194 719, 08 грн.; № 16 від 28.09.2015 на суму 189 682, 56 грн.; № 22 від 06.10.2015 на суму 177 151, 32 грн.

Відповідно до платіжного доручення № 360 від 08.12.2015 відповідачем повернуто позивачеві попередню оплату за договором № 22/12 від 22.12.2014 у розмірі 400 000 грн.

Згідно з платіжним дорученням № 351 від 25.10.2018 відповідачем повернуто позивачу передплату за соняшник згідно з договором № 22/12 від 22.12.2014 у розмірі 98 314, 08 грн.

Відповідно до листа від 16.10.2015 №16/10-15 (пропозиція про зміну договорів поставки №22/12 від 22.12.2014 та № 24/02 від 24.04.2015) відповідач пропонував позивачу поставити замість насіння соняшника зерно кукурудзи. Вказану пропозицію разом з актами звірки відповідач направляв позивачу 19.10.2015, яка отримана позивачем 21.10.2015.

Відповіді на вказану пропозицію матеріали справи не містять.

В подальшому відповідач звертався до позивача із пропозиціями № 05/11-15 від 05.11.2015, № 07/12-15 від 07.12.2015, № 06/12-16 від 07.12.2016, № 28/12-16 від 28.12.2016, № 30/01-17 від 30.01.2017, № 23/05-18 від 23.05.2018, № 26/07-18 від 26.07.2018, в яких пропонував замінити недопоставлений товар на інший, просив повести звірку, а також у випадку відхилення пропозиції щодо заміни товару, підтвердити реквізити, на які можливо здійснити повернення попередньої оплати.

16.10.2018 відповідачем було направлено позивачу повідомлення про повернення грошей за договором поставки № 22/12 від 22.12.2014.

Позивач 31.10.2018 направив відповідачу вимогу від 30.10.2018 про повернення попередньої оплати за договором поставки у розмірі 698 314,08 грн. та курсової різниці у розмірі 519 735,87 грн., яка отримана відповідачем 01.11.2018, проте залишена без відповіді та задоволення, що і стало підставою для звернення з даним позовом.

До закінчення підготовчого засідання позивачем було подано заяву про збільшення позовних вимог, у якій він просив стягнути з відповідача на його користь 600 000 грн. попередньої оплати (враховуючи повернення відповідачем 98 314, 08 грн. попередньої оплати за договором згідно з платіжним дорученням № 351 від 25.10.2018), 524 492,19 грн. курсової різниці та 1 277 914, 77 грн. пені за несвоєчасну поставку товару. Крім цього, позивачем заявлено вимоги про стягнення 2 865, 14 грн. 3% річних та 20 915,55 грн. інфляційних втрат, які мотивовані тим, що ним 31.10.2018 направлено відповідачу вимогу про повернення попередньої оплати за договором, з урахуванням курсової різниці, яку останній отримав 01.11.2018, але станом на дату пред`явлення позову у справі грошові кошти не повернув, у зв`язку з чим починаючи з 07.11.2018, відповідно до умов абз. 2 п. 6.5. договору, у останнього виникло грошове зобов`язання з повернення суми попередньої оплати та курсової різниці.

Частково задовольняючи позовні вимоги місцевий господарський суд, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з їх доведеності та обґрунтованості (зокрема, в частині стягнення 600 000 грн. попередньої оплати, 524 492,19 грн. курсової різниці та 2 865, 14 грн. 3% річних). При цьому, судом першої інстанції виявлено арифметичну помилку при підрахунку вимог позивачем, у зв`язку з чим вимога про стягнення пені задоволена частково у розмірі 1 277 914, 62 грн. Також місцевий господаський суд вимогу про стягнення інфляційних втрат за листопад 2018 року задовольнив частково у розмірі 15 742, 89 грн., оскільки позивачем при здійсненні розрахунку втрат від інфляції було помилково застосовано індекс інфляції у розмірі 101,8%, у той час, як індекс інфляції у листопаді 2018 року складав 101,4%.

Не погоджуючись з постановою апеляційного та рішенням місцевого господарських судів, відповідач звернувся до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить їх скасувати, а справу направити на новий розгляд.

В обґрунтування своїх вимог заявник касаційної скарги посилається на порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права, що призвело до помилкового висновку про часткове задоволення позову. Так скаржник зазначає, що:

- у позивача відсутні оригінали банківських документів, які б підтверджували позовні вимоги;

- апеляційний господарський суд необґрунтовано та безпідставно відхилив клопотання відповідача про призначення судової технічної експертизи.

Ухвалою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.07.2019 відкрито провадження за касаційною скаргою, призначено її до розгляду у відкритому судовому засіданні на 30.07.2019 та надано строк на подання відзиву на касаційну скаргу до 22.07.2019.

До Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду надійшов відзив на касаційну скаргу у встановлений в ухвалі від 03.07.2019 строк, у якому позивач просить скаргу залишити без задоволення, а рішення місцевого та постанову апеляційного господарських судів - без змін, посилаючись на правильність та обґрунтованість висновків судів попередніх інстанцій та помилковість доводів скаржника.

Заслухавши доповідь головуючого судді Могил С.К. та пояснення представників сторін, переглянувши в касаційному порядку постанову апеляційного та рішення місцевого господарських судів, колегія суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду дійшла висновку про відсутність правових підстав для задоволення касаційної скарги, з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України (далі - ГК України) за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частинами 1 та ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 664 ЦК України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар.

Статтею 629 ЦК України унормовано, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з приписами ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною 7 ст. 193 ГК України передбачено, що не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Положеннями ч.ч. 1, 2 ст. 693 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу. Якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Зі змісту зазначеної норми права вбачається, що умовою її застосування є неналежне виконання продавцем свого зобов`язання зі своєчасного передання товару покупцю, а у разі настання такої умови покупець має право діяти альтернативно: або вимагати передання оплаченого товару від продавця, або вимагати повернення суми попередньої оплати. Можливість обрання певно визначеного варіанта правової поведінки боржника є виключно правом покупця, а не продавця. Отже, волевиявлення щодо обрання одного з варіантів вимоги покупця має бути вчинено ним в активній однозначній формі такої поведінки, причому доведеної до продавця.

Судами обох інстанцій встановлено, що поставка товару, за умовами договору, повинна була бути здійснена до 01.11.2015. При цьому, своєчасно відповідачем був поставлений позивачу товар на загальну суму 921 685, 92 грн. Відповідно до платіжного доручення № 360 від 08.12.2015 відповідачем повернуто позивачеві попередню оплату за договором № 22/12 від 22.12.2014 у розмірі 400 000 грн.

В свою чергу, товар на суму 698 314, 08 грн. відповідачем не був поставлений, а за платіжним дорученням № 351 від 25.10.2018 позивачу було повернуто передплату за соняшник у розмірі 98 314, 08 грн.

Враховуючи викладене, а також висновки судів попередніх інстанцій про те, що доказів повернення попередньої оплати у розмірі 600 000 грн. та сплати курсової різниці у розмірі 524 492,19 грн. відповідач не надав і доводи, наведені в обґрунтування позову, не спростував, колегія суддів Касаційного господарського суду погоджується з висновками місцевого та апеляційного господарських судів про стягнення з відповідача на користь позивача 600 000 грн. попередньої оплати та 524 492, 19 грн. курсової різниці.

Крім цього, відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно зі ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Відповідно до п. 6.2 договору за порушення терміну поставки товару, зазначеного в п. 3.2 цього договору, постачальник зобов`язаний сплатити на користь покупця неустойку (пеню) в розмірі 1% від загальної вартості непоставленого товару, за кожен день прострочення.

Враховуючи встановлений судами факт прострочення відповідачем поставки товару, колегія суддів погоджується з висновками місцевого та апеляційного господарських судів про стягнення з відповідача на користь позивача 1 277 914, 62 грн. пені.

Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з п. 6.5 договору сума грошових коштів, яка підлягає поверненню постачальником відповідно до умов п. 6.4 договору, розраховується від ціни договору, визначеної в п. 2.6 цього договору, відповідно до міжбанківського курсу продажу долара США, встановленого за даними фінансового порталу "Минфин" (сайт www.minfin.com.ua), сформованої на 16:00 за Київським часом на дату, що передує даті поставки постачальником товару в повному обсязі (далі - "Міжбанківський курс") та визначається за формулою: S = Z х М, де S - сума попередньої оплати на момент поставки товару в українській гривні; Z - узгоджена сторонами ціна договору у валюті згідно з п. 2.6. цього договору; М - міжбанківський курс. Сума визначена до повернення підлягає перерахуванню на розрахунковий рахунок покупця протягом 3-х банківських днів з моменту отримання постачальником від покупця вимоги про повернення грошових коштів.

Як встановлено судами обох інстанцій, позивачем 31.10.2018 направлено відповідачу вимогу про повернення попередньої оплати за договором, з урахуванням курсової різниці, яку останній отримав 01.11.2018, але станом на дату пред`явлення позову у справі грошові кошти не повернув.

Таким чином, оскільки після спливу 3-х банківських днів з моменту отримання постачальником від покупця вимоги про повернення грошових коштів у відповідача виникло, відповідно, грошове зобов`язання, колегія суддів погоджується з висновками місцевого та апеляційного господарських судів про стягнення з відповідача на користь позивача 3% річних у розмірі 2 865, 14 грн. та інфляційних втрат у розмірі 15 742, 89 грн.

Посилання скаржника на те, що апеляційний господарський суд необґрунтовано та безпідставно відхилив клопотання відповідача про призначення судової технічної експертизи, відхиляються колегією суддів з огляду на таке.

Згідно зі ст. 1 Закону України "Про судову експертизу" судова експертиза - це дослідження на основі спеціальних знань у галузі науки, техніки, мистецтва, ремесла тощо об`єктів, явищ і процесів з метою надання висновку з питань, що є або будуть предметом судового розгляду.

Судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування. Якщо наявні у справі докази є взаємно суперечливими, їх оцінку в разі необхідності може бути здійснено господарським судом з призначенням відповідної судової експертизи. Питання про призначення судової експертизи повинно вирішуватися лише після ґрунтовного вивчення обставин справи і доводів сторін щодо необхідності такого призначення.

Відповідно до ч. 2 ст. 98 ГПК України предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань.

Разом з тим, згідно зі ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частинами 1 та 2 ст. 86 ГПК України унормовано, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Апеляційним господарським судом встановлено, що заперечення відповідача стосовно того, що позивачем не надано належних доказів перерахування на користь відповідача попередньої оплати у загальному розмірі 2 020 000 грн., спростовуються наданими позивачем засвідченими ПАТ "Фідобанк" виписками по особовому рахунку. Вказані докази були отримані позивачем на адвокатський запит № 22 від 21.12.2018. В свою чергу, заперечуючи проти отримання попередньої оплати, відповідач не подав жодного доказу в підтвердження того, що на його рахунки не надходили кошти в період з дати укладення договору (22.12.2014) по строк поставки товару (01.11.2015).

Враховуючи викладене та беручи до уваги межі перегляду справи в суді касаційної інстанції, які не дають їй права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази, а також зважаючи, що судом апеляційної інстанції визнано доведеним факт перерахування позивачем попередньої оплати позивачу у відповідному розмірі, колегія суддів погоджується з висновком апеляційного господарського суду про відсутність підстав для задоволення клопотання про призначення судової технічної експертизи документів - виписок по особовим рахункам, засвідчених ПАТ "Фідобанк" та наданих банком на адвокатський запит.

Інші доводи скаржника висновків судів попередніх інстанцій не спростовують та зводяться до переоцінки доказів, повноваження з чого у суду касаційної інстанції відсутні з огляду на положення ст. 300 ГПК України.

Враховуючи викладене та встановлені судами обох інстанцій обставини справи, колегія суддів погоджується з висновками апеляційного та місцевого господарських судів про часткове задоволення позову, у зв`язку з чим касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова апеляційного та рішення місцевого господарських судів - без змін.

Оскільки суд відмовляє у задоволенні касаційної скарги та залишає без змін оскаржувані судові рішення, судові витрати, відповідно до ст. 129 ГПК України, покладаються на заявника касаційної скарги.

Керуючись ст.ст. 240, 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 ГПК України, Суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Приватного підприємства "Агрофірма "Старт" залишити без задоволення.

Постанову Центрального апеляційного господарського суду від 16.05.2019 та рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 31.01.2019 у справі № 904/4899/18 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Могил С.К.

Судді: Волковицька Н.О.

Случ О.В.