СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" липня 2019 р. Справа № 922/933/19

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючого (доповідача): Чернота Л.Ф.

судді: Зубченко І.В., Білецька А.М.

розглянувши в порядку письмового провадження без виклику учасників справи апеляційну скаргу (вх.№1955 Х/З)

Комунального підприємства "Обласний інформаційно-технічний центр", м. Харків
на рішення Господарського суду Харківської області
від29.05.2019 року (повне рішення складено 30.05.2019 року)
у справі№922/933/19 (суддя - О. О. Присяжнюк)
за позовом до проАкціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ Комунального підприємства "Обласний інформаційно-технічний центр", м. Харків стягнення 11 579,80 грн.

В С Т А Н О В И В:

Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулось до господарського суду Харківської області з позовом №14/4-709 від 25.03.2019 р. до Комунального підприємства "Обласний інформаційно-технічний центр", в якому просить стягнути з відповідача на свою користь 3% річних у сумі 11579,80 грн., судові витрати, а саме 1 921, 00 грн. сплаченого судового збору та інші витрати, пов`язані з розглядом даної справи.

Позовні вимоги обгрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов Договору №1295/1718-ТЕ-32 купівлі-продажу природного газу від 13.10.2017 в частині своєчасної та повної оплати за отриманий газ.

Справу було розглянуто в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

Рішенням господарського суду Харківської області від 29.05.2019 року (повний текст рішення складено та підписано 30.05.2019 року) позовні вимоги задоволено повністю. Стягнуто з Комунального підприємства "Обласний інформаційно-технічний центр" на користь Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" - 3 % річних в сумі 11 579,80 грн., витрати по сплаті судового збору в сумі 1921,00 грн.

Рішення суду мотивовано тим, що укладаючи спірний договір, сторони у п.6.3. договору чітко передбачили, що в будь-якому випадку, споживач зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі розрахуватися за поставлений природний газ відповідно до пункту 6.1 цього договору. Отже, сторони прямо передбачили в договорі обов`язок відповідача, за відсутності або несвоєчасності надходження грошей через рахунок зі спеціальним режимом використання відповідача, сплачувати власними коштами, в строки, передбачені п. 6.1. договору. Тому, відповідач мав передбачену умовами договору та нормативними актами можливість впливу на стан розрахунків, проте не використав її.

Не погодившись з прийнятим судовим рішенням, Комунальне підприємство «Обласний інформаційно-технічний центр», м. Харків 19.06.2019 року звернулось до суду з апеляційною скаргою б/н від 19.06.2019 року, в якій просить прийняти апеляційну скаргу до розгляду; скасувати рішення Господарського суду Харківської області від 29.05.2019 року у справі №922/933/19 повністю та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

В обґрунтування поданої апеляційної скарги відповідач посилається на те, що ним на виконання спільного протокольного рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ №4012 за рахунок коштів Загального фонду Державного бюджету від 20.11.2017 р., на підставі платіжного доручення № 2 від 24.11.2017 р. були перераховані позивачу кошти за спожитий природний газ за договором №1295/1718-ТЕ-32 від 13.10.2017 р., у сумі 1 992 157,76 грн., в зв`язку з чим зобов`язання жовтня 2017 року відповідачем були виконані в повному обсязі, що підтверджується розрахунком штрафних санкцій, копією спільного протокольного рішення та копією платіжного доручення, що в свою чергу, не заперечується позивачем.

Відзначає, що укладаючи спільне протокольне рішення, сторони керувалися спеціальними нормативно-правовими актами, зокрема, постановою Кабінету Міністрів України №20 від 11.01.2005, якою затверджено Порядок перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій, наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості України, Міністерства фінансів України від 03.08.2015 року №493/688, яким затверджено Порядок проведення розрахунків за природний газ, теплопостачання і електроенергію.

Апелянт наполягає на тому, що підписання сторонами спільного протокольних рішень і виконання їх положень, а також положень постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 № 20 Наказу Міністерства енергетики та вугільної промисловості України. Міністерства фінансів України від 03.08.2015 № 493/688 свідчить, що сторони фактично погодились, що оплата за природний газ за договором №1295/1718-ТЕ-32 підлягає погашенню шляхом здійснення взаєморозрахунків на підставі спільного протокольного рішення. Тим самим сторони змінили порядок і строк проведення розрахунків за природний газ, надані відповідно до договору № 1295/1718-ТЕ-32.

Крім того, відповідач постилається на правову позицію викладену у постановах Верховного Суду від 13.03.2019 у справі № 921/108/18, від 03.04.2019 у справі №906/278/18, від 06.03.2019 у справі № 918/181/18, від 21.03.2019 у справі № 905/1100/18.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.07.2019 року сформовано склад колегії суддів Східного апеляційного господарського суду: головуючий суддя - Чернота Л. Ф., судді: Білецька А. М., Зубченко І. В.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 02.07.2019 р. у справі №922/933/19 керуючись ст.ст. 8, 234, 235, 258, 262, 263, 270 Господарського процесуального кодексу України було відкрито апеляційне провадження у справі №922/933/19 за апеляційною скаргою Комунального підприємства «Обласний інформаційно-технічний центр», м. Харків на рішення Господарського суду Харківської області від 29.05.2019 року (повне рішення складено 30.05.2019 року). Встановлено учасникам справи строк до 17.07.2019 року включно для надання суду відзиву на апеляційну скаргу з доказами надсилання його копій та доданих до нього документів іншій стороні у справі в порядку ст. 263 Господарського процесуального кодексу України. Запропоновано учасникам справи в строк до 17.07.2019 року включно надати суду заяви, клопотання та заперечення (у разі наявності) із доказами надсилання їх копій іншим учасникам справи.

Оскільки клопотань, що пов`язані з розглядом апеляційної скарги від учасників справи не надходило, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без виклику учасників справи.

Відзиву на апеляційну скаргу, не надходило.

Враховуючи положення ч.ч.13, 14 ст.8 ГПК України, фіксація розгляду апеляційної скарги у порядку письмового провадження (без повідомлення учасників справи) не здійснюється.

Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно зі статтею 270 ГПК України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Дослідивши матеріали справи, а також викладені у апеляційній скарзі доводи, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, та розглянувши справу в порядку ст. 269 ГПК України, колегія суддів встановила.

13.10.2017 року між Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (далі - позивач) та Комунальним підприємством «Обласний інформаційно-технічний центр» (далі - відповідач) укладено договір №1295/1718-ТЕ-32 купівлі-продажу природного газу.

За умовами договору постачальник зобов`язується поставити споживачеві у 2017-2018 роках природний газ, а споживач зобов`язується оплатити його на умовах цього договору (пункт 1.1 договору).

Природний газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається підприємствами, організаціями та іншими споживачами (крім бюджетних установ/організацій) (пункт 1.2 договору).

Постачальник передає споживачу з 01 жовтня 2017 по 31 березня 2018 року природний газ обсягом до17164,0 тис. куб. метрів, у тому числі за місяцями (тис. куб метрів): в жовтні обсяг - 1530,0, в листопаді 2315,0, в грудні 3619,0, в січні 3931,0, лютому 3220,0, в березні 2553,0. (пункт 2.1 договору).

Приписами п.5.2 договору встановлено, що ціна за 1000 куб.м.газу за цим договором на дату укладення договору становить 4 942,00 грн., крім того податок на додану вартість 20% До сплати за 1000 куб.м. природного газу з ПДВ 5 930,40 грн.

Пунктом 6.1 договору сторони погодили, що оплата за природний газ здійснюється споживачем виключно коштами 100% поточної оплати протягом місяця поставки природного газу. Остаточний розрахунок за переданий газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення підпису постачальника печаткою, і діє в частині реалізації природного газу з 01 жовтня 2017 року до 31 березня 2018 року (включно), а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення (пункт 12.1 договору).

На виконання умов договору, позивач передав у власність відповідача природний газ на загальну суму 38 656 067,01 грн., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу, копії яких додані до цього позову (а.с.28-31).

Відповідач розрахувався за поставлений газ, але з порушенням строків оплати визначених умовами договору №1295/1718-ТЕ-32 купівля-продажу природного газу від 13.10.2017 року, що стало підставою для звернення позивача до суду з позовом про стягнення з відповідача 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання щодо оплати поставленого газу.

За зобов`язаннями жовтня 2017 року позивачем нараховано 3 % річних у сумі 982,43 грн.

За зобов`язаннями грудня 2017 року позивачем нараховано 3 % річних у сумі 10 597,37 грн.

Загальний розмір нарахованих 3% річних від основного боргу складає 11 579,80 грн., згідно детального розрахунку.

Предмет позову кореспондує зі способами захисту права саме - заходами, які прямо передбачені законом з метою припинення оспорювання або порушення суб`єктивних цивільних прав та (або) усунення наслідків такого порушення.

Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень ст. ст. 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом №475/97-ВР від 17.07.1997 року (надалі Конвенція), кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

З огляду на приписи ст. 9 Конституції України, ст. 3 ГПК України, господарські суди у процесі здійснення правосуддя мають керуватися нормами зазначених документів, ратифікованих законами України.

Оскільки положення Конституції України та Конвенції мають вищу юридичну силу (ст. ст. 8, 9 Конституції України), а обмеження матеріального права суперечать цим положенням, порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту й у спосіб, не передбачений законом, зокрема ст. 16 ЦК України, але який є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням.

Із матеріалів справи вбачається, що постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій від 11.01.2005 року №20, між Головним управлінням Державної казначейської служби України у Харківської області, Департаментом фінансів Харківської обласної державної адміністрації, Комунальним підприємством «Обласний інформаційно-технічний центр» та Національною акціонерною компанією «Нафтогаз України» підписані Спільні протокольні рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ за рахунок коштів загального фонду Державного бюджету України та проведені відповідні оплати за жовтень та грудень 2017 році (а.с.32-35).

У відповідності до розділу 1 протокольних рішень предметом Спільних протокольних рішень є: «Організація проведення сторонами взаєморозрахунку відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11 січня 2005 року № 20 «Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій».

Пунктом 2.5 розділу 2 протокольних рішень сторони погодили порядок проведення взаєморозрахунків, а саме: Сторона 3 (КП «ОІТЦ») перераховує Стороні останній (НАК «Нафтогаз України») кошти за природний газ 2017 року згідно з договором від 13.10.2017 р. № 1295/1718-ТЕ-32 із записом у графі «призначення платежу»: «Постанова Уряду від 11.01.2005 № 20», за природний газ за 2017 рік, договір від 13.10.2017 р., № 1295/1718-ТЕ-32.

Розділом 3 протокольних рішень передбачено, що з метою реалізації цього Спільного протокольного рішення Сторони зобов`язуються:

- забезпечити подання до органів Державної казначейської служби України належним чином оформлених спільних протокольних рішень та платіжних доручень згідно з Порядком проведення розрахунків за природний газ, теплопостачання та електроенергію, затвердженим наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості України, Міністерства фінансів України від 03 серпня 2015 року №493/688;

- перерахувати кошти наступній Стороні, а Сторона остання - до загального фонду Державного бюджету України не пізніше наступного дня після їх зарахування на рахунок;

-оперативно обмінюватись наявною інформацією, виходячи з принципів задоволення взаємних інтересів у процесі реалізації цього Спільного протокольного рішення;

-забезпечити проведення розрахунків відповідно до цього Спільного протокольного рішення та з урахуванням укладених договорів на розрахунково-касове обслуговування, якими може передбачатися, що у разі несвоєчасного надання учасниками розрахунків платіжних документів органи Державної казначейської служби України своїм платіжним дорученням можуть самостійно перераховувати кошти за схемою, передбаченою цим Спільним протокольним рішенням.

Сторони, що підписали Спільне протокольне рішення, несуть відповідальність за недотримання вимог Постанови Уряду від 11.01.2005 №20 та Порядку проведення розрахунків і невиконання своїх зобов`язань за Спільними протокольним рішенням про організацію взаєморозрахунків відповідно до законодавства України, згідно розділу 4 Спільних протокольних рішень.

За умовами вищевказаних спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків передбачалося надання державою коштів на погашення заборгованості, а також змінюватися строки виконання боржником грошових зобов`язань перед кредитором, які виникли на підставі договору постачання природного газу від 13.10.2017 р. №1295/1718-ТЕ-32, із чим погодилися сторони договору.

Укладаючи спільне протокольне рішення, сторони керувалися спеціальними нормативно-правовими актами, зокрема, постановою Кабінету Міністрів України №20 від 11.01.2005року, якою затверджено Порядок перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій, наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості України, Міністерства фінансів України від 03.08.2015 №493/688, яким затверджено Порядок проведення розрахунків за природний газ, теплопостачання і електроенергію.

У відповідності до пунктів 1.1 - 1.3 Порядку проведення розрахунків за природний газ, теплопостачання і електроенергію, затвердженого наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості України, Міністерства фінансів України від 03.08.2015 №493/688 (в редакції чинній на момент виникнення правовідносин), цей Порядок визначає взаємовідносини між органами Державної казначейської служби України, департаментами фінансів обласних державних адміністрацій, Департаментом фінансів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (далі - відповідні департаменти фінансів), Міністерством енергетики та вугільної промисловості України, Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України", ДП "Енергоринок" та іншими учасниками розрахунків за природний газ, теплопостачання та електроенергію, що проводяться відповідно до Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 січня 2005 року №20.

Схеми розрахунків узгоджують відповідні департаменти фінансів спільно з постачальниками та/або транспортувальниками ресурсів (товарів, послуг). Відповідні органи Державної казначейської служби України (далі - органи Казначейства) контролюють проведення розрахунків від початку розрахунків до зарахування податків до Державного бюджету України або на рахунок в системі електронного адміністрування податку на додану вартість.

Пунктами 2.1 - 2.3 вищевказаного порядку постачальники та/або транспортувальники ресурсів (товарів, послуг), які виявили бажання здійснити розрахунки відповідно до Порядку, складають щомісяця до 10 числа з розпорядниками коштів акти звіряння, а в разі проведення відповідних розрахунків з попередньої оплати ресурсів (товарів, послуг) на строк не більше одного місяця постачальники та/або транспортувальники ресурсів (товарів, послуг) визначають договірну величину споживання ресурсів (товарів, послуг), про що укладають відповідний договір з розпорядниками коштів. Один примірник акту звіряння або договору надається місцевому фінансовому органу для складання зведеного реєстру актів звіряння або договорів. Зведені реєстри актів звіряння або договорів підписуються керівниками місцевих фінансових органів, постачальників та/або транспортувальників ресурсів (товарів, послуг) та надаються відповідним департаментам фінансів. Відповідні департаменти фінансів узагальнюють отримані дані та подають їх щомісяця до 20 числа Державній казначейській службі України (далі - Казначейство України) та відповідним головним управлінням Державної казначейської служби України в областях, місті Києві (далі - головні управління Казначейства) у формі узгоджених з постачальниками та або транспортувальниками ресурсів (товарів, послуг) спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків разом з відповідними зведеними реєстрами актів звіряння або реєстрами договорів за підписами керівників відповідних департаментів фінансів, постачальників та або транспортувальників ресурсів (товарів, послуг).

Розпорядники коштів за рахунок отриманих субвенцій із загального фонду Державного бюджету України здійснюють розрахунки за природний газ, теплопостачання та електроенергію шляхом перерахування коштів на рахунки постачальників та/або транспортувальників ресурсів (товарів, послуг), відкриті в органах Казначейства в разі проведення розрахунків за електроенергію - на поточні рахунки із спеціальним режимом використання енергопостачальників, відкриті в уповноваженому банку, згідно пункту 2.7 зазначеного порядку.

Водночас відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.10.2016 №705 "Про внесення змін до Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій, компенсацій", у пункті 7 в абзаці 4 слова "за згодою учасників" виключено, а також, доповнено пункт абзацами такого змісту: "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", ПАТ "Укртрансгаз", державне підприємство "Енергоринок", виробники електроенергії та вугледобувні підприємства підписують з учасниками розрахунків спільні протокольні рішення протягом п`яти робочих днів. До розрахунків включаються нараховані суми пільг лише в межах обсягів фактичного використання (споживання) ресурсів (товарів, послуг) відповідно до довідки, що надається постачальниками ресурсів (товарів, послуг).

Учасник розрахунку має право відмовитися від підписання спільного протокольного рішення виключно за умови відсутності боргу перед учасником за товари/послуги, який планується погасити відповідно до цього Порядку.

Так, спільні протокольні рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ за рахунок коштів загального фонду державного бюджету є частиною законодавства, оскільки укладені на виконання постанови Кабінету Міністрів України, а тому є обов`язковими для виконання всіма сторонами (Аналогічна правова позиція, викладена у постанові Верховного Суду від 13 березня 2019 року у справі №917/325/18, йдеться про те, що Розпорядження Кабінету Міністрів України не є актом нормативного характеру, оскільки відповідно до статті 117 Конституції України (яка є Основним Законом України) Кабінет Міністрів України в межах своєї компетенції видає постанови і розпорядження, які є обов`язковими до виконання.

Тому, підписання сторонами спільного протокольних рішень і виконання їх положень, а також положень постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 № 20, наказу Міністерства енергетики та вугільної промисловості України, Міністерства фінансів України від 03.08.2015 №493/688 свідчить, що сторони фактично погодились, що оплата за природний газ за договором №1295/1718-ТЕ-32 підлягає погашенню шляхом здійснення взаєморозрахунків на підставі спільного протокольного рішення. Тим самим сторони змінили порядок і строк проведення розрахунків за природний газ, надані відповідно до договору №1295/1718-ТЕ-32.

Тобто, враховуючи спільне протокольне рішення про організацію взаєморозрахунків, сторони узгодили порядок проведення розрахунків, змінивши строки виконання боржником зобов`язань перед кредитором, які виникли на підставі Договору.

Тому для застосування штрафних санкцій, зокрема пені та наслідків порушення грошових зобов`язань, встановлених частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України, необхідно, щоб оплату було здійснено поза межами порядку і строків, встановлених Порядком № 20.

Аналогічні положення закріплені у Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, затвердженому постановою КМУ №256 від 04,03.2002, згідно з п. 4 якого перерахування сум субвенцій на фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення провадиться Державною казначейською службою згідно з помісячним розписом асигнувань державного бюджету, але в межах фактичних зобов`язань відповідних бюджетів щодо пільг, субсидій і допомоги населенню.

Приписами ст. 12 Господарського кодексу України врегульовано, що держава для реалізації економічної політики, виконання цільових економічних та інших програм і програм економічного і соціального розвитку застосовує різноманітні засоби і механізми регулювання господарської діяльності.

Основними засобами регулюючого впливу держави на діяльність суб`єктів господарювання є: державне замовлення; ліцензування, патентування і квотування; технічне регулювання; застосування нормативів та лімітів; регулювання цін і тарифів; надання інвестиційних, податкових та інших пільг; надання дотацій, компенсацій, цільових інновацій та субсидій. Умови, обсяги, сфери та порядок застосування окремих видів засобів державного регулювання господарської діяльності визначаються цим Кодексом, іншими законодавчими актами, а також програмами економічного і соціального розвитку. Встановлення та скасування пільг і переваг у господарській діяльності окремих категорій суб`єктів господарювання здійснюються відповідно до цього Кодексу та інших законів.

Одним із засобів державного регулювання господарської діяльності є визначення механізму перерахування субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій.

Таким чином, держава взяла на себе бюджетне зобов`язання щодо відшкодування частини витрат підприємств паливно-енергетичного комплексу, пов`язаних з газопостачанням населення, яке використовує субсидії та має пільги з оплати комунальних послуг, а саме - витрат на придбання природного газу, його транспортування магістральними та переміщення розподільчими газопроводами.

Пунктом 7 Порядку визначено, що розрахунки проводяться за згодою учасників на підставі актів звіряння або договорів, які визначають величину щомісячного споживання ресурсів (товарів, послуг) і спільних протокольних рішень, підписаних усіма учасниками таких розрахунків.

Запроваджуючи механізм взаємних розрахунків між підприємствами паливно-енергетичного комплексу (надалі - ПЕК), визначений Порядком, держава забезпечує відшкодування частини витрат підприємств ПЕК, пов`язаних з газопостачанням населення, яке використовує житлові субсидії та має пільги з оплати комунальних послуг.

Правовідносини щодо проведення розрахунків між сторонами в цій частині (у розмірі отриманих пільг та субсидій населенням на відповідній території діяльності відповідача) зазнають імперативного регулюючого впливу держави, якою приймаються законодавчі акти щодо виділення відповідних субвенцій на фінансування пільг та субсидій; соціального захисту відповідних категорій громадян та їх гарантій. А тому на виконання таких законодавчих актів державою в особі відповідних державних органів приймаються підзаконні нормативні акти.

Тому, незалежно від того, що правовідносини між сторонами виникли на підставі господарського договору, грошові зобов`язання між сторонами договору в частині, яку держава буде компенсувати за рахунок коштів державного бюджету, регулюються відповідними нормами законодавства, зокрема, адміністративного (бюджетного), і застосування та чинність яких не залежить від того, чи передбачали сторони у договорі відповідні умови.

Судова колегія дійшла висновку, що підписавши спільні протокольні рішення про організацію взаєморозрахунків сторони погодилися з тим, що між ними встановлюється інший, а не той, що був врегульований договором, порядок розрахунків. (Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 13.03.2019 у справі №921/108/18, від 03.04.2019 у справі № 906/278/18, від 06.03.2019 у справі №918/181/18, від 21.03.2019 у справі № 905/1100/18.

Відповідач належним чином виконував умови спільного протокольного рішення, розрахунки проведені у повному обсязі, що свідчить про відсутність підстав для нарахування та стягнення трьох процентів річних, які нараховані позивачем, на суми, які сплачені за спільними протокольними рішеннями.

За приписами ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Так обов`язком позивача є доведення правильності обрахування заявлених до стягнення за порушення умов п. 6.1 договору 3% річних.

Отже, незалежно від того, що правовідносини між сторонами виникли на підставі господарського договору, грошові зобов`язання між сторонами договору в частині, яку держава компенсуватиме за рахунок коштів державного бюджету, регулюються відповідними нормами законодавства, зокрема адміністративного (бюджетного), застосування, чинність яких не залежить від того, чи передбачили сторони у договорі відповідні умови (Аналогічного правового висновку дійшла об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 31.05.2018 року у справі №924/296/18, постанова Верховного Суду від 10 липня 2019 року №913/334/18).

Відповідно до ст. 277 ГПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що доводи апеляційної скарги спростовують висновок суду першої інстанції, тому прийнято судом рішення господарського суду Харківської області від 29.05.2019 року (повний текст рішення складено та підписано (30.05.2019 року) у справі №922/933/19 є таким, що ухвалено при недоведеності обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції обставинам справи, порушенням норм матеріального права.

Крім того, суд апеляційної інстанції зазначає, що суд першої інстанції у мотивувальній частині рішення визначив суперечливий з резолютивною частиною рішення висновок, а саме виклавши в мотивувальній частині: «Оцінюючи надані позивачем докази в сукупності, суд вважає, що позовні вимоги Акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України частково обґрунтовані та відповідають вимогам чинного законодавства і фактичним обставинам справи, у зв`язку із чим підлягають частковому задоволенню», тому, як у резолютивній частині рішення визначено: «Позовні вимоги задовольнити повністю».

У зв`язку із цим, апеляційна скарга Комунального підприємства «Обласний інформаційно-технічний центр», м. Харків підлягає задоволенню, рішення господарського суду Харківської області від 29.05.2019 року (повний текст рішення складено та підписано 30.05.2019 року) про задоволення позовних вимог підлягає скасуванню, з прийняттям нового рішення, яким у позові слід відмовити у повному обсязі.

Відповідно до вимог ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати про стягнення судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 2881,50 грн. підлягають віднесенню на Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м. Київ.

Керуючись ст.ст. 86, 129, 269, 270, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства «Обласний інформаційно-технічний центр», м. Харків на рішення господарського суду Харківської області від 29.05.2019 року (повний текст рішення складено та підписано 30.05.2019 року) у справі №922/933/19 задовольнити.

Рішення господарського суду Харківської області від 29.05.2019 року (повний текст рішення складено та підписано 30.05.2019 року) у справі №922/933/19 скасувати.

Прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м. Київ до Комунального підприємства «Обласний інформаційно-технійчний центр», м. Харків про стягнення 3% річних у розмірі 11 579,80 грн. відмовити.

Стягнути з Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (01001, м. Київ, вул. Б.Хмельницького, 6, код 20077720) на користь Комунального підприємства «Обласний інформаційно-технійчний центр» (61022, Харківська область, м. Харків, м-н Свободи, 5, Держпром, 9 під`їзд, 5 поверх, код 32335218) судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 2881,50 грн.

Господарському суду Харківської області видати відповідний наказ згідно вимог Закону України "Про виконавче провадження".

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, визначених частиною 3 пункту 2 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 29.07.2019 року.

Головуючий суддя Л.Ф. Чернота

Суддя І.В. Зубченко

Суддя А.М. Білецька