СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" липня 2019 р. Справа № 922/1306/18

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Білоусова Я.О., суддя

Крестьянінов О.О., суддя Пуль О.А.

за участі секретаря судового засідання Крупи О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу ТОВ "ФОБ" (вх.№1519 Х/2) на рішення Господарського суду Харківської області від 11.04.2019 у справі №922/1306/18 (прийняте у приміщенні Господарського суду Харківської області суддею Аюповою Р.М., повне рішення складено 19.04.2019)

за позовом Харківської міської ради, м.Харків,

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ФОБ", с.Васищеве, Харківська область,

про стягнення 910151,68 грн,

ВСТАНОВИВ:

В травні 2018 року Харківська міська рада звернулась до Господарського суду Харківської області з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "ФОБ" безпідставно збережених коштів у розмірі 910151,68 грн за користування земельною ділянкою площею 0,1359 га по вул. 12-го Квітня, 1-А у м. Харкові, що використовується відповідачем для експлуатації та обслуговування нежитлової будівлі літ. "А-1" загальною площею 59,5 кв.м, що належить відповідачу на праві власності.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 04.02.2019 прийнято до розгляду заяву позивача про збільшення розміру позовних вимог (№ 35781 від 26.12.2018), в якій позивач просив стягнути з відповідача безпідставно збережені кошти у розмірі 1232215,92 грн.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 11.04.2019 у задоволенні позову відмовлено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "ФОБ" на користь Харківської міської ради безпідставно збережені кошти у розмірі орендної плати в сумі 1194823,39 грн, судові витрати в сумі 17922,35 грн.

ТОВ "ФОБ" з рішенням суду першої інстанції не погодилось та звернулось до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати повністю та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову про стягнення безпідставно збережених коштів у формі орендної плати у розмірі 1194823,39 грн відмовити у повному обсязі.

Скарга обґрунтована тим, що позивачем не було надано суду Витяг з технічної документації з нормативної грошової оцінки землі ні при подачі позовної заяви, ні під час підготовчого провадження в якості доказу правильності розрахунку безпідставно збережених коштів. Позивач надав суду Витяг з технічної документації з нормативної грошової оцінки землі на стадії розгляду справи по суті, а суд долучив цей Витяг до матеріалів справи. Відповідач не отримав копії Витягу з технічної документації з нормативної грошової оцінки землі заздалегідь, а позивач не довів поважності причин пропуску строку подачі відповідного доказу. Тож, як зазначає скаржник, суд не мав приймати до розгляду Витяг. Таким чином, суд першої інстанції не перевірив обґрунтованість розрахунку позивача допустимими доказами, зокрема, в частині застосування нормативної грошової оцінки, як того вимагає Закон України «Про оцінку земель». Наведене не виключає відсутність достеменного встановлення судом обставин реально займаної відповідачем площі земельної ділянки більшої ніж було надано попередньому користувачу, а відтак, за умов відсутності оформлення позивачем Витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку спірної земельної ділянки, переконливо свідчить про передчасність висновку господарського суду про доведеність розміру недоотриманої Харківською міськрадою орендної плати, нарахованої стосовно земельної ділянки.

Крім того, як зазначає відповідач, судом першої інстанції не надано належної правової оцінки доказам, поданим позивачем в обґрунтування позовних вимог, зокрема, розрахунку та акту обстеження земельної ділянки.

29.05.2019 до суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх.№5290), в якому позивач проти апеляційної скарги заперечував. Просив рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, посилаючись на те, що Харківська міська рада не здійснювала розрахунок розміру безпідставно збережених коштів на підставі Витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, оскільки на час розгляду даної справи на стадії підготовчого провадження у суді першої інстанції правова позиція щодо необхідності надання вищенаведеного витягу та здійснення розрахунку безпідставно збережених коштів виключно на його підставі ще не була сформована. Дана правова позиція була сформована Верховним Судом, зокрема, 29.01.2019 та висвітлена у постановах у справах №922/536/18, №922/3780/17. Витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки по вул.12 Квітня, 1-А у м.Харкові міська рада отримала вже після закриття підготовчого провадження у справі.

13.06.2019 до суду від відповідача надійшла відповідь на відзив (вх.№5784), в якій відповідач зазначив, що підготовче провадження у даній справі було закрито 06.03.2019. Таким чином у позивача був час на здійснення розрахунку розміру безпідставно збережених коштів на підставі Витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки відповідно до норм діючого законодавства. За витягом же позивач звернувся до Головного управління Держгеокадастру у Харківській області лише 10.04.2019. Як зазначив відповідач, оскільки строк подачі додаткових доказів був пропущений не з поважних причин, а через недбалість позивача, господарським судом було порушено норми процесуального права.

У судовому засіданні 13.06.2019 було оголошено протокольну ухвалу про перерву у судовому засіданні до 29.07.2019 до 10 год. 00 хв.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.07.2019 у зв'язку з відпусткою судді Фоміної В.О. для здійснення розгляду судової справи №922/1306/18 сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Білоусова Я.О., суддя Пуль О.А., суддя Крестьянінов О.В.

26.07.2019 до суду від позивача надійшли письмові пояснення (вх.№7027), до яких було додано Витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки по вул.12 Квітня, 1-А у м.Харкові та розрахунки розміру безпідставно збережених відповідачем коштів у вигляді орендної плати за загальний період з 01.05.2016 по 30.11.2018. Як зазначив позивач, при розгляді справи у суді першої інстанції представником позивача у судовому засіданні 11.04.2019 було заявлене клопотання про приєднання до матеріалів справи доказів, а саме, Витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки по вул.12 Квітня, 1-А у м.Харкові із розрахунками, зробленими на його основі, яке судом першої інстанції було залишено без розгляду. Однак, враховуючи той факт, що надання вказаного витягу є необхідним для обґрунтування розміру безпідставно збережених коштів відповідно до сучасної практики Верховного Суду, Харківська міська рада бажає приєднати його та зроблені на його підставі розрахунки вже на стадії апеляційного провадження у справі через винятковість обставин неподання його до суду першої інстанції.

Колегія суддів, розглянувши письмові пояснення позивача (вх.№7027 від 26.07.2019), зазначає наступне.

Відповідно до ч.1, 3 ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

Згідно з п.7 ч.2 ст.182 ГПК України у підготовчому засіданні суд з'ясовує, чи надали сторони докази, на які вони посилаються у позові і відзиві, а також докази, витребувані судом чи причини їх неподання; вирішує питання про проведення огляду письмових, речових і електронних доказів у місці їх знаходження; вирішує питання про витребування додаткових доказів та визначає строки їх подання, вирішує питання про забезпечення доказів, якщо ці питання не були вирішені раніше.

Частинами 8, 9, 10 ст.80 ГПК України передбачено, що докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї. Копії доказів (крім речових доказів), що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи. Суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними. Докази, які не додані до позовної заяви чи до відзиву на неї, якщо інше не передбачено цим Кодексом, подаються через канцелярію суду, з використанням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи або в судовому засіданні з клопотанням про їх приєднання до матеріалів справи.

Право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом (ст.118 ГПК України).

Позивач в обґрунтування причин неподання вчасно даних доказів посилається на те, що на час розгляду даної справи на стадії підготовчого провадження у суді першої інстанції правова позиція щодо необхідності надання вищенаведеного витягу та здійснення розрахунку безпідставно збережених коштів виключно на його підставі ще не була сформована. Дана правова позиція була сформована Верховним Судом, зокрема, 29.01.2019 та висвітлена у постановах у справах №922/536/18, №922/3780/17.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Господарського суду Харківської області від 06.03.2019 було закрито підготовче провадження та призначено справу № 922/1306/18 до судового розгляду по суті на 11.03.2019.

Як зазначає сам позивач, ним у судовому засіданні суду першої інстанції 11.04.2019 було заявлене клопотання про приєднання до матеріалів справи доказів, а саме, Витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки по вул.12 Квітня, 1-А у м.Харкові із розрахунками, зробленими на його основі.

Відповідно до протоколу судового засідання від 11.04.2019 судом було відмовлено у задоволенні заяви позивача про долучення до матеріалів справи з клопотанням про поновлення строків подання документів до матеріалів справи.

Крім того, колегія суддів зазначає, що наведені позивачем в обґрунтування свого клопотання постанови Верховного Суду були оприлюднені у Єдиному державному реєстрі судових рішень 04.02.2019 та 11.02.2019 відповідно, підготовче провадження було закрито 06.03.2019, однак позивачем додаткові докази було подано до суду першої інстанції в квітні 2019 року, а до суду апеляційної інстанції лише 26.07.2019, тобто після закінчення строку встановленого судом ухвалою суду від 15.05.2019 для подання заяв, клопотань, тощо (до 06.06.2019), і позивачем не наведено об'єктивних причин неможливості подання доказів саме у підготовчому провадженні, в зв'язку з чим колегією суддів не приймаються додаткові докази, надані позивачем в суді апеляційної інстанції.

Представник відповідача у судовому засіданні підтримав вимоги апеляційної скарги та просив суд її задовольнити.

Представник позивача у судовому засіданні проти апеляційної скарги заперечував, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Дослідивши матеріали справи, викладені в апеляційній скарзі доводи та вимоги, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду встановила.

Як свідчать матеріали справи та встановлено судом першої інстанції, 14.10.2003 між Харківською міською радою, орендодавцем, та ТОВ «Альянс» було укладено договір оренди земельної ділянки №8231/03, який було зареєстровано у Харківському регіональному центрі державного земельного кадастру 13.11.2003, згідно з яким, Харківська міська рада надала ТОВ «Альянс» в оренду земельну ділянку за адресою: вул. Дванадцятого Квітня, 1-А у м. Харкові, загальною площею 0,1321га строком до 01.01.2028 для обслуговування стаціонарної АЗС.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 01.10.2014 за позовом ТОВ «Альянс» до Харківської міської ради про розірвання договору оренди, позов задоволено. Розірвано договір оренди земельної ділянки, укладений між Харківською міською радою та ТОВ «Альянс», посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу 14.10.2003., з підстав укладення між ТОВ «Альянс», продавцем, та ТОВ «Альяні», покупцем, договору купівлі-продажу нежитлової будівлі від 30.10.2013, відповідно до умов якого ТОВ «Альянс» передав у власність ТОВ «Альяні» нежитлову будівлю літера «А-1», загальною площею 59,5 кв.м, що знаходиться за адресою: вул. Дванадцятого Квітня, 1-А у м. Харкові. Відповідно до акту приймання земельної ділянки до земель запасу міста від 19.12.2016, земельна ділянка, яка була у користуванні ТОВ «Альянс» згідно з договором оренди землі, прийнята орендодавцем до земель запасу міста.

12.04.2016 між ТОВ «Роял-2014», продавцем, та ТОВ «ФОБ», покупцем, укладено договір купівлі-продажу нежитлової будівлі літ. «А-1», загальною площею 59,5 кв.м, за адресою: вул. Дванадцятого Квітня, 1-А у м. Харкові.

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 02.02.2018 № 112590776, нежитлова будівля літ. "А-1" загальною площею 59,5 кв.м по вул. Дванадцятого Квітня, 1-А у м. Харкові з 12.04.2016 зареєстрована за Товариством з обмеженою відповідальністю "ФОБ" на підставі договору купівлі-продажу від 12.04.2016 № 1517.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 02.02.2018 № 112590776, листа Управління Держгеокадастру у м. Харкові Харківської області від 01.06.2017 № 19-20-0.23,08-547/116-17 та листа Департаменту земельних відносин Харківської міської ради від 09.06.2017 № 3738/0/225-17 речові права відповідача на земельну ділянку по вул. Дванадцятого Квітня, 1-А у м. Харкові не зареєстровані.

Департаментом територіального контролю Харківської міської ради 02.02.2018 здійснено обстеження земельної ділянки, за результатами якого складено акт обстеження, визначення меж, площі та конфігурації земельної ділянки. Перевіркою встановлено, що ТОВ «ФОБ» з 12.04.2016 по теперішній час використовує земельну ділянку площею 0,1359 по вул. Дванадцятого Квітня, 1-А у м. Харкові без виникнення права власності/користування та без державної реєстрації цих прав у відповідності до ст.ст.125, 126 Земельного кодексу України. Земельна ділянка використовується ТОВ "ФОБ" для експлуатації та обслуговування нежитлової будівлі літ. "А-1" (стаціонарна АЗС). Межі земельної ділянки визначені відповідно до зовнішніх меж будівлі та бордюру.

Як зазначає позивач в позовній заяві, ТОВ «ФОБ» набувши право власності на об'єкт нерухомого майна, розташованого на земельній ділянці комунальної форми власності, належним чином не оформив правовідносин щодо користування земельною ділянкою. Відповідач не є ані власником, ані постійним землекористувачем земельної ділянки, тому не є суб'єктом плати за землю у формі земельного податку, при цьому, єдина можлива форма здійснення плати за землю для нього, як землекористувача, є орендна плата. Податковим кодексом України визначено, що орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності є обов'язковим платежем, а його розмір визначається на підставі законодавчих актів, тобто є регульованою ціною. У період з 01.05.2016 по 30.04.2018 відповідач не сплачував за користування земельною ділянкою плату за землю у встановленому законодавчими актами розмірі, внаслідок чого зберіг у себе майно - грошові кошти.

Таким чином, як зазначає позивач, відповідач зберігає майно, не сплачуючи орендну плату за користування земельною ділянкою за відсутності укладеного договору, тим самим збільшує вартість власного майна, а позивач (потерпілий) втрачає належне йому майно (кошти від орендної плати), тобто відбувається факт безпідставного збереження саме майна у розмірі орендної плати відповідачем за рахунок позивача. Відтак, розмір збережених відповідачем коштів від безпідставно набутого майна, який підлягає відшкодуванню з боку відповідача, розрахований міською радою (з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог) складає 1232215,92 грн за загальний період з 01.05.2016 по 30.11.2018.

Колегія суддів дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, правильність застосування місцевим господарським судом норм процесуального та матеріального права в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги виходячи з наступного.

Згідно зі статтею 206 Земельного кодексу України використання землі в Україні є платним. Об'єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

Плата за землю - це загальнодержавний податок, який справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності (підпункт 14.1.147 пункту 14.1 статті 14 ПК України).

Земельним податком є обов'язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів, а орендною платою за земельні ділянки державної і комунальної власності - обов'язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою (підпункти 14.1.72, 14.1.136 пункту 14.1 статті 14 ПК України).

З наведеного вбачається, що чинним законодавством розмежовано поняття "земельний податок" і "орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності".

Як свідчать матеріали справи, відповідач не є власником або постійним землекористувачем спірної земельної ділянки, тому не є суб'єктом плати за землю у формі земельного податку, при цьому єдино можливою формою здійснення плати за землю для нього як землекористувача є орендна плата (підпункт 14.1.72 пункту 14.1 статті 14 ПК України).

Відповідно до частини 2 статті 152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. При цьому згідно з пунктом "д" частини першої статті 156 Земельного кодексу України власникам землі відшкодовуються збитки, заподіяні внаслідок неодержання доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки.

Предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв'язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Відповідно до частин 1, 2 статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 Цивільного кодексу України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Кондикційні зобов'язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 ЦК України.

За змістом положень глав 82 і 83 ЦК України для деліктних зобов'язань, які виникають із заподіяння шкоди майну, характерним є, зокрема, зменшення майна потерпілого, а для кондикційних - приріст майна в набувача без достатніх правових підстав. Вина заподіювача шкоди є обов'язковим елементом настання відповідальності в деліктних зобов'язаннях. Натомість для кондикційних зобов'язань вина не має значення, оскільки важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої. Таким чином, обов'язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов'язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберігав), або вартість цього майна.

Частиною 1 статті 93 та статтею 125 Земельного кодексу України передбачено, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації цього права. Землекористувачі також зобов'язані своєчасно сплачувати орендну плату (пункт "в" частини 1 статті 96 цього Кодексу).

Перехід прав на земельну ділянку, пов'язаний з переходом права на будинок, будівлю або споруду, регламентується Земельним кодексом України.

Так, якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача (частина 2 статті 120 Земельного кодексу України).

Набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці, є підставою припинення права користування земельною ділянкою у попереднього землекористувача (пункт "е" частини 1 статті 141 Земельного кодексу України).

Отже, за змістом вказаних положень виникнення права власності на будинок, будівлю, споруду не є підставою для виникнення права оренди земельної ділянки, на якій вони розміщені та яка не була відведена в оренду попередньому власнику. Право оренди земельної ділянки виникає на підставі відповідного договору з моменту державної реєстрації цього права. Проте з огляду на приписи частини 2 статті 120 Земельного кодексу України не вважається правопорушенням відсутність у власника будинку, будівлі, споруди зареєстрованого права оренди на земельну ділянку, яка має іншого власника і на якій розташоване це нерухоме майно.

Як вже зазначалось, рішенням Господарського суду Харківської області від 01.10.2014 розірвано договір оренди земельної ділянки, украдений між Харківською міською радою та ТОВ «Альянс», посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу 14.10.2003.

Відповідач є власником нерухомого майна, розташованого на відповідній земельній ділянці, на підставі договору купівлі-продажу від 12.04.2016 НАІ №348049, укладеного між ТОВ «Роял-2014» та ТОВ «ФОБ».

За таких обставин при укладенні договору купівлі-продажу нерухомості право користування земельною ділянкою, якого вже не існувало у продавця на момент укладення договору купівлі-продажу, до покупця не перейшло, а навпаки було припинено з моменту набрання законної сили рішенням Господарського суду Харківської області від 01.10.2014, що спростовує доводи апелянта про право відповідача користуватись земельною ділянкою на тих самих умовах, що і попередній користувач згідно з ч.2 ст.120 Земельного кодексу України.

Також з наведених підстав не може вважатись обґрунтованим контррозрахунок здійснений відповідачем на підставі договору оренди підписаного між Харківською міською радою та ТОВ «Альянс», який міститься у письмових поясненнях відповідача (вх.№3022 від 04.02.2019).

З моменту виникнення права власності на нерухоме майно у власника виникає обов'язок оформити та зареєструвати речове право на відповідну земельну ділянку, розташовану під цією будівлею. Однак, ТОВ «ФОБ», набувши право власності на нежитлову будівлю по вул. Дванадцятого квітня, будинок №1-А у м. Харкові, належним чином не оформило право користування земельною ділянкою, на якій розташована зазначена будівля, та не уклало з Харківською міською радою відповідного договору оренди.

Таким чином, відповідач користується цією земельною ділянкою без достатньої правової підстави. До моменту оформлення власником об'єкта нерухомого майна права оренди земельної ділянки, на якій розташований цей об'єкт, відносини з фактичного користування земельною ділянкою без укладеного договору оренди та недоотримання її власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондикційними.

З огляду на викладене ТОВ «ФОБ», як фактичний користувач земельної ділянки, що без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов'язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі частини першої статті 1212 Цивільного кодексу України.

Колегія суддів вважає необґрунтованим посилання апелянта на те, що позивачем не доведено факту перебування спірної земельної ділянки у власності територіальної громади міста Харкова, з огляду на те, що відповідно до відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, які містяться в матеріалах справи, земельна ділянка кадастровий номер :03:040:0009, що знаходиться по вул. Дванадцятого квітня, будинок №1-А у м. Харкові, перебуває у власності територіальної громади м.Харкова в особі Харківської міської ради Харківської області.

Нормативна грошова оцінка земель є основою для визначення розміру орендної плати для земель державної і комунальної власності, а зміна нормативної грошової оцінки земельної ділянки є підставою для перегляду розміру орендної плати, який в будь-якому разі не може бути меншим, ніж встановлено положеннями пункту 288.5.1 статті 288 Податкового кодексу України (аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду від 10.09.2018 по справі №920/739/17).

У розумінні наведених положень законодавства нормативна грошова оцінка земель є основою для визначення розміру орендної плати для земель державної і комунальної власності.

Відповідно до частини 2 статті 20 та частини 3 статті 23 Закону України "Про оцінку земель" дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформляються як витяг з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель. Витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки видається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Дана правова позиція викладена в постановах Верхового суду від 29.01.2019 у справах №922/3780/17, №922/536/17, від 20.11.2018 у справі №922/3412/17.

Однак, у матеріалах справи відсутній Витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку спірної земельної ділянки, відомості якої є обов'язковими при визначенні орендної плати.

При цьому колегія суддів зазначає, що місцевий господарський суд, частково задовольняючи позовні вимоги, послався на те, судом здійснено розрахунок розміру безпідставно збережених коштів із урахуванням Витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки із кадастровим номером :03:040:0009, який наданий позивачем. Проте, як вже зазначалось, судом першої інстанції у судовому засіданні 11.04.2019 було відмовлено у задоволенні заяви позивача про долучення до матеріалів справи зазначеного витягу.

Відповідно до ч.1 ст.86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи положення статті 791 Земельного кодексу України та статей 20, 23 Закону України "Про оцінку земель", колегія суддів вважає, що судом першої інстанції помилково залишено поза увагою те, що в матеріалах справи відсутній Витяг із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, на підставі якого судом здійснено розрахунок розміру безпідставно збережених коштів за період з 01.05.2018 по 30.11.2018, в той час як позивачем визначений період з 01.05.2016 по 30.11.2018 (з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог), в зв'язку з чим не виключається помилковість здійсненого як Харківською міськрадою, так і судом першої інстанції розрахунку розміру безпідставно збережених відповідачем коштів у вигляді орендної плати, тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення по справі про відмову у задоволенні позовних вимог.

Згідно зі ст.74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ст.73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ст.236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню, в зв'язку з чим рішення Господарського суду Харківської області від 11.04.2019 у справі №922/1306/18 підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення по справі про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись статтями 269, 270, п.2 статті 275, п.4 ч.1 статті 277, статтями 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ТОВ "ФОБ" задовольнити.

Рішення Господарського суду Харківської області від 11.04.2019 у справі №922/1306/18 скасувати. Ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог повністю.

Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строки оскарження до Верховного Суду передбачені статтями 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 05.08.2019.

Головуючий суддя Я.О. Білоусова

Суддя О.О. Крестьянінов

Суддя О.А. Пуль