ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

23.07.2019 Справа № 920/565/19
м. Суми

Господарський суд Сумської області у складі:

судді Заєць С.В.,

за участю секретаря судового засідання Гордієнко Ж.М.,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Сумигаз збут»,

до відповідача - Інституту сільського господарства Північного Сходу Національної академії аграрних наук України,

про стягнення 71154 грн 18 коп.,

за участю представників сторін:

від позивача - Сіденко Л.В. (довіреність № 007.1Др-41-1218 від 26.12.2018),

від відповідача не прибув.

Стислий виклад позиційсторін по справі. Процесуальні дії, які вчинялись судом.

Позивач 10.06.2019 звернувся з позовом до суду, в якому просить суд стягнути з відповідача на свою користь 64357 грн 74 коп. основного боргу, 1222 грн 80 коп. інфляційних збитків, 432 грн 74 коп. 3% річних, 5140 грн 90 коп. пені за неналежне виконання відповідачем укладеного між сторонами 31.01.2019 договору №41ЕВ407-355-19 на постачання природного газу для потреб непобутових споживачів (надалі Договір).

Позивач обґрунтовує позовні вимоги тим, що ним відповідачу було поставлено газ по Договору, відповідачем газ було прийнято, однак за нього не сплачено, що є порушенням п. 5.4.2 Договору. Тому, зазначене є підставою для стягнення з відповідача на користь позивача боргу, інфляційних втрат, 3% річних та пені.

Ухвалою суду від 11.06.2019 було відкрито провадження у справі. Відповідач отримав ухвалу суду від 11.06.2019 про відкриття провадження у справі, що підтверджується наявним в матеріалах справи поштовим повідомленням про вручення вказаної ухвали суду представнику відповідача26.06.2019. Однак відповідач відзив на позовну заяву до суду не надав, а тому суд вирішує справу за наявними матеріалами, відповідно до ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України (надалі ГПК України).

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

31.01.2019 між сторонами було укладено договір № 41ЕВ407-355-19 на постачання природного газу для потреб непобутових споживачів (а.с.22-25). Крім того, до Договору була укладена додаткова угода(а.с.26).

Відповідно до п. 1.1 Договору позивач зобов`язався поставити відповідачу у 2019 році природний газ, а відповідач зобов`язався прийняти та оплатити вартість газу у розмірах, строки та у порядку, що визначені Договором.

Згідно з п. 2.9.1 2.9.4 Договору кількість спожитого відповідачем газу за місяць оформлюється актом прийому-передачі.

В лютому 2019 року позивач поставив, а відповідач прийняв природний газ на загальну суму 64357грн74 коп., що підтверджується наявним в матеріалах справи, підписаним сторонами без заперечень та скріплений печатками сторін актом № СМ389002451 від 28.02.2019 приймання-передачі природного газу (а.с.27). Крім того, між сторонами 01.03.2019 було складено та підписано акт звірки взаємних розрахунків, в якому сторони підтвердили зазначену вище заборгованість відповідача перед позивачем за лютий 2019 року (а.с.29).

Відповідно до п. 4.2.1 Договору остаточний розрахунок по оплаті місячної вартості газу здійснюється до 10 числа місяця, наступного за місяцем постачання згідно рахунку фактури.

В матеріалах справи наявний рахунок-фактура на оплату № 69002997 від 28.02.2019 (а.с.28). Однак за лютий 2019 року відповідач у строки, які передбачені Договором, повністю не розрахувався за поставлений природний газ, а тому позивач звернувся до суду з даним позовом.

Відповідно до ст.ст. 73, 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.Відповідачем належними та допустимими доказами не спростовано доводів позивача. Тому, факт заборгованості відповідача перед позивачем за лютий 2019 року на суму 64357 грн 74 коп. встановлений судом.

Оцінка суду, висновки суду та законодавство, що підлягає застосуванню.

Щодо основної суми боргу в розмірі 64357 грн 74 коп.

Згідно з ст. 526, ст. 530 ЦК України та ст. 193 ГК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Статтею 265 ГК України передбачено, що за договором поставки одна сторона постачальник зобов`язується передати у зумовлені строки другій стороні покупцеві товар, а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Суд дійшов висновку, що відповідачем порушені права позивача та враховуючи доведеність факту заборгованості відповідача перед позивачем по Договору на суму 64357 грн 74 коп. (лютий 2019 року), заявлена позовна вимога позивача про стягнення з відповідача зазначеної суми є правомірною, обгрунтованою та підлягає задоволенню.

Стосовно вимоги позивача про стягнення з відповідача 3 % річних у розмірі 432 грн 74 коп. та 1222 грн 80 коп. інфляційних збитків (період з 11.03.2019 по 31.05.2019).

Положеннями ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивачем у позовній заяві зазначено розрахунок 3% річних та інфляційних збитків (а.с.6).

Суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача 3 % річних у розмірі 432 грн 74 коп. (період з 11.03.2019 по 31.05.2019) та 1222 грн 80 коп. інфляційних збитків (період березень квітень 2019 року) є правомірними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Щодо стягнення з відповідача 5140 грн 90 коп. пені (період з 11.03.2019 по 31.05.2019).

Згідно ст.ст. 230, 231 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. У разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором.

Пунктом 6.2.1 Договору передбачено, що за несвоєчасну оплату відповідач сплачує позивачу пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення виконання зобов`язання.

Позивачем у позовній заяві зазначено розрахунок пені (а.с.7).

Суд дійшов висновку, що право на стягнення пені самостійно встановлено сторонами у Договорі.

В той же час, відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій; при цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. У разі якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Відповідно до ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства та, водночас, засадами на яких має ґрунтуватися зобов`язання між сторонами є добросовісність, розумність і справедливість.Із мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 11.07.2013 № 7-рп/2013 вбачається, що неустойка має на меті стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для боржника і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.

Тому, судом для забезпечення балансу інтересів сторін порушеного зобов`язаннявраховано, що відповідач є інститутом сільського господарства та те, що порушення виконання зобов`язання за Договором не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин. Також, судом враховується, стягнення сум інфляційних втрат та відсотків річних, які мають забезпечити баланс інтересів сторін. Отже, суд дійшов висновку про зменшення пені на 5%, а тому вимога позивача про стягнення з відповідача пені (період з 11.03.2019 по 31.05.2019) підлягає частковому задоволенню, а саме стягненню підлягає 4883 грн 86 коп. пені. В іншій частині позовних вимог про стягнення пені суд відмовляє.

Розподіл судових витрат між сторонам.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи те, що судом позовні вимоги позивача до відповідача задоволені, то на відповідача покладаються витрати позивача із сплати судового збору в розмірі 1921 грн, які були сплачені позивачем відповідно до платіжного доручення № 3054 від 31.05.2019 (а.с.12).

На підставі викладеного, керуючись ст. ст.123, 129, 130,185, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В :

1. Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Сумигаз Збут» до Інституту сільського господарства Північного Сходу Національної академії аграрних наук України про стягнення 71154 грн 18 коп. задовольнити частково.

2. Стягнути з Інституту сільського господарства Північного Сходу Національної академії аграрних наук України (вул. Паркова, буд. 3, село Сад, Сумський район, Сумська область, 42343, код 00724927) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Сумигаз Збут» (вул. Береста, 21, м. Суми, 40000, код 39586236) 64357 грн 74 коп. основного боргу, 1222 грн 80 коп. інфляційних збитків, 432 грн 74 коп. 3% річних, 4883 грн 86 коп. пені, 1921 грн витрат по сплаті судового збору.

3. В частині стягнення з Інституту сільського господарства Північного Сходу Національної академії аграрних наук України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Сумигаз Збут» 257 грн 05 коп. пені відмовити.

4. Видати Товариству з обмеженою відповідальністю «Сумигаз Збут» наказ після набрання рішенням законної сили.

5. Відповідно до ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

6. Згідно з ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повні реквізити сторін зазначені у п. 2 резолютивної частини даного рішення.

Повне судове рішення складено 26.07.2019.

Суддя С.В. Заєць