ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 липня 2019 року Справа № 906/58/19

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючий суддя Грязнов В.В., суддя Розізнана І.В. , суддя Бучинська Г.Б.

представники учасників справи не викликались,

розглянувши апеляційну скаргу Позивача-ПАТ «НАК «Нафтогаз України» на рішення господарсь-кого суду Житомирської області від 05.03.2019р., повний текст якого складено 06.03.2019р., у справі №906/58/19 (суддя Соловей Л.А.)

за позовом Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія

«Нафтогаз України» м.Київ
до Військової частини НОМЕР_1 м.Житомир

про стягнення 9 296 грн. 75 коп. пені та річних,-

У січні 2019 року Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Наф-тогаз України» (надалі в тексті НАК «Нафтогаз України») звернулося до господарського суду Жи-томирської області із позовом до Військової частини НОМЕР_1 про стягнення 9 296 грн. 75 коп. пені та річних.(арк.справи 4-9).

Рішенням господарського суду Житомирської області від 05.03.2019р. у справі №906/58/19 в задоволенні позову відмовлено. Постановляючи рішення господарський суд першої інстанції виходив з того, що у випадку погашення заборгованості за природний газ, використаний для вироб-ництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, до набрання чинності Законом України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», неустойка (пеня), інфляційні та процен-ти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню. Відтак, нарахування Позивачем пені та 3% річних здійснено в порушення ст.7 Закону, а тому в позові відмовлено.(арк.справи 116-118).

Не погоджуючись із ухваленим рішенням, Позивач подав скаргу до Північно-західного апе-ляційного господарського суду, в якій просить скасувати рішення господарського суду Житомир-ської області від 05.03.2019р. у даній справі та ухвалити нове, яким задоволити позов в повному обсязі, судові витрати покласти на Відповідача. (арк.справи 127-132).

Обґрунтовуючи скаргу, Позивач зазначає, що господарський суд першої інстанції неповно з`ясував всі обставини справи, прийнявши рішення з порушенням норм матеріального права. На-голошує, що місцевий господарський суд дійшов помилкового висновку про безпідставність позову, оскільки Законом України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостача-льних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовід-ведення за спожиті енергоносії» передбачене чітке коло осіб, які мають право на списання забор-гованості та додаткових нарахувань, а також порядок такого списання. Зазначає, що дія Закону по-ширюється лише на теплогенеруючі та теплопостачальні організації, які включені до реєстру, а то-му застосування статті 7 Закону можливе лише до тих організацій, які включені до реєстру. А оскі-льки матеріали справи не містять доказів включення Відповідача до такого реєстру, тому і на ньо-го не поширюється дія зазначеного Закону.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 12.04.2019р. відкрито апе-ляційне провадження у справі №906/58/19. Крім того, встановлено Відповідачеві строк для подан-ня суду відзиву на апеляційну скаргу та доказів надсилання (надання) скаржнику копії відзиву протягом 10 днів з дня вручення ухвали, а також ухвалено розглядати апеляційну скаргу без пові-домлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження.

24.04.2019р. на адресу суду надійшов відзив Відповідача, у якому він заперечує проти задо-волення апеляційної скарги та просить залишити рішення суду першої інстанції без змін.(арк. справи 150-154).

Розглянувши доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, перевіривши правильність додержання судом першої інстанції норм матеріального та процесуаль-ного права, Північно-західний апеляційний господарський суд

ВСТАНОВИВ:
Як вбачається з матеріалів справи, ПАТ «НАК «Нафтогаз України»-постачальник та Війсь-кова частина 1495-споживач уклали договір №82/16-БО-10 від 29.01.2016р. постачання природного газу (надалі в тексті Договір), відповідно до п.1.1 якого постачальник зобов`язується передати у власність споживачу у 2016 році природний газ, а споживач зобов`язується прийняти та оплатити цей газ, на умовах цього договору.(арк.справи 21-27).

Газ, що продається за цим договором, використовується споживачем виключно для вироб-ництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами/організаціями та іншими спо-живачами (п.1.2 Договору).

За умовами п.3.1 Договору, постачальник передає споживачу газ на розподільних станціях (ГРС) ПАТ «Укртрансгаз» або у точці балансового розмежування (для об`єктів, які безпосередньо приєднані до магістральних трубопроводів ПАТ «Укртрансгаз»).

Право власності на газ переходить від постачальника до споживача в пунктах приймання-передачі. Після переходу права власності на газ споживач несе всі ризики і приймає на себе всю відповідальність, пов`язану з правом власності на газ.

Пунктом 3.4 Договору сторонами погоджено, що приймання-передача газу, переданого пос-тачальником споживачеві у відповідному місяці поставку, оформлюється актом приймання-пере-дачі газу. Обсяг використання газу споживачем у відповідному місяці поставки встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показів комерційного вузла/вузлів об-ліку газу.

Відповідно до 3.5 Договору, не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу, споживач зобов`язується надати постачальнику: - завірену копію акта про фактичний обсяг розподіленого/протранспортованого за цим договором природного газу за розрахунковий місяць, складеного між споживачем та оператором ГРМ/ГТС; у разі надання технічного акту на загальний обсяг розподіленого/протранспортованого природного газу, споживач надає детальну розбивку га-зу за категоріями (в т.ч. за цим договором) за власним підписом; - підписані та скріплені печатка-ми споживача два примірники акта приймання-передачі газу, у якому зазначаються фактичні обся-ги використання газу, його фактична ціна та вартість. Постачальник не пізніше 8-го числа повер-тає споживачу один примірник оригіналу акта, підписаний уповноваженим представником та скріплений печаткою, або надає в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта. Акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами.

Оплата планових обсягів газу з урахуванням вартості транспортування магістральними тру-бопроводами ПАТ «Укртрансгаз» здійснюється покупцем виключно грошовими коштами у націо-нальній валюті шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розра-хунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа місяця, наступного за місяцем пос-тавки газу.(п.6.1 Договору).

Договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, і діє в частині реалізації газу до 31.03.2016р., а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення.(п.12 Договору).

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов Договору НАК «Нафтогаз України» передав, а Військова частина прийняла природний газ за січень-лютий 2016 року на загальну суму 229 252 грн. 66 коп., про що складено акти приймання-передачі газу від 31.01.2016р. на суму 143 930 грн. 64 коп., від 29.02.2016р. на суму 85 322 грн. 02 коп.(арк.справи 28-29).

Матеріалами справи стверджено та не заперечується сторонами, що Відповідач оплатив вартість поставленого газу у повному обсязі 29.03.2016р.(арк.справи 31, 32-35).

Разом з тим, враховуючи факт прострочення виконання зобов`язання з оплати вартості пос-тавленого газу, Позивач на підставі розділу 8 Договору та статті 625 ЦК України нарахував пеню в сумі 8 703 грн. 34 коп. та 3% річних в сумі 593 грн. 41 коп. за загальний період з 16.02.2016р. по 28.03.2016р.(арк.справи 20).

Крім того, матеріали справи містять рішення Житомирської обласної державної адмініст-рації від 25.09.2012р. №292, яким Військовій частині НОМЕР_1 видано ліцензію на виробництво тепло-вої енергії та ліцензію на постачання теплової енергії. Строк дії ліцензій встановлено з 13.08.2012 року до 13.08.2017р.(арк.справи 111-112), а також лист Житомирської ОДА від 21.11.2017р. №04.1-1869, у якому зазначено, що ліцензії, видані Військовій частині НОМЕР_1 на виробництво теплової енер-гії та постачання теплової енергії, продовжують діяти та є безстроковими згідно п.6 ст.21 Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності». (арк.справи 113).

Як вже зазначалося, рішенням від 05.03.2019р. господарський суд Житомирської області відмовив у задоволенні позовних вимог.(арк.справи 116-118).

Перевіривши додержання судом першої інстанції норм матеріального і процесуального пра-ва, апеляційний суд вважає, що скарга безпідставна і не підлягає задоволенню з огляду на наступ-не:

Предметом даного спору є стягнення пені за договором поставки та інфляційних і річних.

Матеріалами справи стверджено, що з моменту укладення Договору 29.01.2016р. між сторо-ронами виникли відносини постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану ме-режу, оскільки момент передачі товару не співпадає з моментом оплати його вартості і взаємо-відносини сторін підпадають під визначення, які містять статті 712, 714 ЦК України: коли одна сто-рона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу засто-совуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.

Тому, в силу ст.ст. 655, 692 ЦК України, факт отримання Відповідачем природного газу зу-мовлює виникнення у нього зобов`язання оплатити його вартість.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одно-стороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зо-бов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог від-повідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як правомірно встановлено місцевим господарським судом, стверджується матеріалами справи (Договором, актами прийому-передачі природного газу) і не заперечується сторонами вар-тість поставленого природного газу на загальну суму 229 252 грн. 66 коп. Відповідач оплатив з по-рушенням строків, передбачених Договором.

Враховуючи факт прострочення виконання зобов`язання Позивач нарахував пеню в сумі 8703 грн. 34 коп. та 3 % в сумі 593 грн. 41 коп. за загальний період з 16.02.2016р. по 28.03.2016р. (арк.справи 20).

Переглядаючи рішення у даній справі, колегія суддів приймає до уваги, що 30 листопада 2016 року набрав чинності Закон України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних і теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачан-ня і водовідведення за спожиті енергоносії» (надалі в тексті Закон), який визначає комплекс орга-нізаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування тепло-постачальних і теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення.

Відповідно до статті 2 Закону, його дія поширюється на відносини із врегулювання заборго-ваності теплопостачальних і теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водо-постачання і водовідведення за спожиті енергоносії.

На заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електрич-ної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річ-них не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом, отже до набрання чинності цим Законом.(ч.3 ст.7 Закону).

Постановою Кабінету міністрів України від 21.02.2017 року №93 затверджено Порядок ве-дення реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії, та користування зазначеним реєстром (далі Порядок), який визначає меха-нізм формування, ведення реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підпри-ємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегу-лювання заборгованості за спожиті енергоносії, а також користування його даними.

Відповідно до пункту 14 Порядку, у реєстрі відображаються дані про підприємства, зокрема, зазначаються дані про обсяг кредиторської заборгованості, що підлягає врегулюванню згідно із Законом; обсяг не відшкодованої станом на 01.01.2016р. заборгованості з різниці в тарифах, під-тверджений протоколами територіальних комісій з питань узгодження заборгованості з різниці в тарифах; обсяг нарахувань із сплати неустойки (штрафу, пені), інших штрафних, фінансових санк-цій, а також інфляційних нарахувань і процентів річних, що підлягають стягненню на підставі рі-шення суду, на заборгованість за спожитий природний газ, електричну енергію, теплову енергію, централізоване водопостачання і водовідведення, що утворилася в період до 01.07.2016 року.

Водночас частиною третьою статті 7 Закону, якою врегульовано питання списання неустой-ки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за енергоносії, централізоване водопостачання та водовідведення, передбачено, що на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Зако-ном (тобто до 30.11.2016 року), неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

Аналіз наведених норм матеріального права надає колегії суддів підстави для висновку, що частина третя статті 7 Закону є нормою прямої дії, при цьому застосування приписів частини тре-тьої статті 7 Закону (яка є нормою прямої дії) не ставиться у залежність від виконання будь-яких інших умов, окрім погашення боржником заборгованості за отриманий природний газ до набрання чинності Законом. Зокрема, чинність даної норми не пов`язується із включенням підприємства до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості (про що повідо-мило і Міністерство регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України у межах своєї компетенції).

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом в постановах: у справі №927/1152/ 16 від 07.02.2018р., у справі №904/11325/16 від 03.04.2018р., у справі №904/10747/16 від 06.04. 2018р., у справі №914/124/17 від 11.04.2018р., у справі №914/3118/16 від 24.04.2018р., у справі № 911/3945/16 від 26.04.2018р., у справі №908/3126/16 від 15.05.2018р., у справі №908/3125/16 від 23.05.2018р., у справі №922/2685/18 від 16.05.2019р., у справі №906/576/18 від 04.04.2019р.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що відповідно до розра-хунку позовних вимог за природний газ, отриманий у січні-лютому 2016 року Відповідач розра-хувався в повному обсязі, а остаточний розрахунок провів 29.03.2016р.(арк.справи 31).

З огляду на викладене, колегія суддів суду апеляційної інстанції вважає обґрунтованим вис-новок господарського суду Житомирської області, що у Позивача відсутні підстави для стягнення пеню в сумі 8 703 грн. 34 коп. та 3 % в сумі 593 грн. 41 коп. за загальний період з 16.02.2016р. по 28.03.2016р., нарахованих на суму основної заборгованості з огляду на те, що до спірних правовід-носин застосовуються приписи Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборго-ваності теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водо-постачання і водовідведення за спожиті енергоносії», відповідно яких суми пені та 3% річних, стяг-нення яких є предметом спору у цій справі підлягають списанню.

При цьому, матеріалами справи стверджується, що Договором передбачено газ, який про-дається, використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживаєть-ся бюджетними установами та організаціями та іншими споживачами.

Так, матеріали справи свідчать, що рішенням Житомирської ОДА від 25.09.2012р. №292 Вій-ськовій частині 1495 видано ліцензію на виробництво теплової енергії та ліцензію на постачання теплової енергії, а листом від 21.11.2017р. №04.1-1869 зазначені ліцензії продовжено безстроково згідно п.6 ст.21 Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності».(арк.справи 111-113).

Отже, суд першої інстанції дійшов правомірно висновку, що Відповідач є суб`єктом госпо-дарювання, діяльність якого пов`язана, зокрема, з виробництвом теплової енергії.

За таких обставин, колегія суддів вважає такими, що спростовуються встановленими фактич-ними обставинами справи і положеннями Закону доводи апеляційної скарги проте, що матеріали справи не містять доказів включення Відповідача до реєстру підприємств, що беруть участь у про-цедурі врегулювання заборгованості, а відтак застосування ч.3 ст.7 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» є необґ-рунтованим.

Всі доводи апеляційної скарги розглянуто, порушених, невизнаних або оспорених прав чи інтересів Скаржника не встановлено.

Таким чином, матеріалами справи спростовуються доводи Скаржника про неправомірність висновків суду першої інстанції щодо характеру правовідносин сторін, змісту зобов`язань Відпові-дача, рівно як і твердження про невмотивованість висновку про безпідставність заявленого позову, а тому рішення суду першої інстанції належить залишити без змін, а апеляційну скаргу без задово-лення.

Статтею 74 ГПК України передбачено обов`язок кожної із сторін довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпо-середньому дослідженні наявних у справі доказів.(ст.86 ГПК України).

Отже, доводи Скаржника, зазначені в апеляційній скарзі, апеляційним судом не визнаються такими, що можуть бути підставою згідно ст.ст. 277, 278 ГПК України для скасування чи зміни ос-каржуваного рішення, тому суд апеляційної інстанції вважає, що рішення місцевого господарсько-го суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст.ст.34, 73, 74, 86, 129, 232, 233, 240, 275, 276, 282, 284 Господарського про-цесуального кодексу України, Північно-західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:
1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компа-нія «Нафтогаз України» на рішення господарського суду Житомирської області від 05.03.2019р. у справі №906/58/19 залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховно-го Суду протягом 20 днів з моменту виготовлення повного тексту постанови.

3. Матеріали справи №906/58/19 повернути до господарського суду Житомирської області.

Головуючий суддя Грязнов В.В.

Суддя Розізнана І.В.

Суддя Бучинська Г.Б.