ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" липня 2019 р.м. ХарківСправа № 922/1431/19

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Жельне С.Ч.

при секретарі судового засідання Федоровій Т.О.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Абіт-Текс", м. Київ
до Приватного акціонерного товариства "Новопокровський завод залізобетонних конструкцій" смт. Новопокровка
про стягнення коштів 255 566,04 грн.
за участю представників:

позивача: Самойлов Є.Ю., адвокат;

відповідача: не з`явився.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Абіт-Текс" (позивач) звернулося до господарського суду Харківської області з позовом про стягнення з відповідача - Приватного акціонерного товариства "Новопокровський завод залізобетонних конструкцій" заборгованості в сумі 255 566,04 грн. з якої: основна заборгованість складає 250 000,00 грн., інфляційні збитки - 3 511,25 грн., 3% річних - 2054,79 грн. Також позивач просить стягнути з відповідача сплачений ним до суду судовий збір у розмірі 3 833,35 грн та витрати на правову допомогу у розмірі 27301,50 грн.

В обгрунтування позову позивач посилається, зокрема на те, що за домовленістю сторін на підставі рахунку-фактури за №СФ-0000102 ним 27.06.2018 було здійснено відповідачу предоплату у розмірі 250 000,00 грн. за поставку плит ПК 68-12-8 у кількості 52 шт.Поряд із цим, після проведення предоплати відповідач свої зобов`язання з поставки плит в обумовленому сторонами обсязі не здійснив, сплачені позивачем кошти не повернув.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 20.05.2019 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання в порядку загального позовного провадження на 18.06.2019.

Протокольною ухвалою від 18.06.2019 на підставі п.3 ч.2 ст.183 ГПК України відкладено підготовче засідання на 02.07.2019.

Протокольною ухвалою від 02.07.2019 на підставі п.3 ч.2 ст.185 ГПК України підготовче провадження у справі було закрито та призначено її до розгляду по суті на 23.07.2019.

Через канцелярію господарського суду Харківської області 23.07.2019 представник відповідача надав заяву (вх.№17789) в якій просить поновити строк на подання відзиву на позовну заяву та доказів по справі.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 23.07.2019 в задоволенні клопотання відповідача про поновлення строку подання відзиву на позов та доказів було відмовлено.

Протокольною ухвалою від 23.07.2019 на підставі п.2 ч.2 ст.202 ГПК України відкладено судове засідання на 30.07.2019 об 11:30.

Присутній у судовому засіданні 30.07.2019 представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі, наполягав на їх задоволенні.

Представник відповідача у судове засідання 25.02.2019 не з`явився, про причину неявки суд не повідомив, заборгованість не спростував. При цьому суд зазначає, що відповідач про дату, час і місце судового засідання був повідомлений належним чином, оскільки згідно інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань місцезнаходженням відповідача є: 63523, Харківська область, Чугуївський район, с.м.т. Новопокровка, вул.Заводська (Островського), 10, а з матеріалів справи вбачається, що ухвала суду про відкриття провадження у справі була надіслана відповідачу за вищезазначеною адресою, але не була ним отримана та повернута Укрпоштою до суду за закінченням встановленого строку зберігання. Поряд із тим ухвала - повідомлення від 02.07.2019 була отримана відповідачем про що свідчить наявне в матеріалах справи рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення №015247.

Беручи до уваги, що відповідно до ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є, зокрема рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, та те, що відповідно до статті 74 ГПК України обовязок доказування і подання доказів по справі покладено на сторони, суд, враховуючи ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, згідно ч.9 ст. 165 ГПК України вирішує справу за наявними матеріалами.

Одночасно, застосовуючи положення Господарського процесуального кодексу України та Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справи, суд зазначає, що частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку, який кореспондується з обовязком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення від 07.07.1989 року Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).

Зясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

Між Товариством з обмеженою відповідальністю "АБІТ-ТЕКС" (надалі-позивач) та Приватним акціонерним товариством "Новопокровський завод залізобетонних конструкцій" (надалі -відповідач) була досягнута усна домовленість про поставку плит ПК 68-12-8 у кількості 52 штуки.

Так, на підставі вказаної домовленості Товариством з обмеженою відповідальністю "АБІТ-ТЕКС" за рахунком №102 від 27.06.2018 було сплачено на рахунок Приватного акціонерного товариства "Новопокровський завод залізобетонних конструкцій" предоплату у розмірі 250 000,00 грн. Вказані обставини підтверджуються наявним в матеріалах справи платіжним дорученням №1556 від 27.06.2018 (а.с.33).

Проте, як зазначає позивач, відповідач станом на час звернення позивача до суду належним чином не виконав взятих на себе зобов`язань, поставка вищезазначеного товару покупцю здійснена так і не була.

26.10.2018 за вих.№22-10/18 позивач на адресу відповідача направив вимогу, в якій останнього було сповіщено про необхідність поставки плит ПК 68-12-8 в кількості 52 шт. в семиденний строк з дня отримання вимоги зазначивши адресу поставки: Дніпропетровська область, селище міського типу Черкаське, військове містечко №2.

Вимогою від 08.01.2019 року за вих.№01-01/19 відповідача було сповіщено про необхідність повернння сплаченої грошової суми, шляхом її перерахування на банківський рахунок позивача.Однак, вказана вимога була залишена відповідачем без відповіді та задоволення.

Дані обставини стали підставою для звернення позивача з відповідними позовом до господарського суду про стягнення на свою користь заборгованості в сумі 255 566,04 грн. з якої: основна заборгованість складає 250 000,00 грн., інфляційні збитки - 3 511,25 грн., 3% річних - 2054,79 грн.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним вище обставинам, господарський суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. У випадках, встановлених договором або законом, воля сторони до вчинення правочину може виражатися її мовчанням.

Частиною 1 ст.638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч.1 ст.639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Згідно із ч.1 ст.181 ГК України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Згідно із положеннями ст.ст. 627, 628, 629 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Договір між сторонами у формі єдиного документу не укладався, проте суд вважає, що цивільні права та обовязки сторін виникли в порядку ч. 1 ст. 11 ЦК України, ч.1 ст. 181 ГК України з дій юридичних осіб, які в силу загальних правил і змісту цивільного законодавства породжують взаємні права та обовязки.

При цьому, позивачем доведено, що ним на виконання усної домовленості було здійснено попередню оплату товару на суму 250 000,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням №1556 від 27.06.2018.Поряд із тим, відповідач на обумовлену суму товар так і не поставив.

Згідно з ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України та 525, 526 Цивільного кодексу України, субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

У відповідності до статті 265 ГК України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Враховуючи, що відповідач в установленому порядку обставини, які повідомлені позивачем не спростував, доказів поставки товару або повернення попередньо сплаченої позивачем за поставку товару грошової суми не надав, - позовні вимоги про стягнення основної заборгованості у розмірі 250 000,00 грн. підлягають задоволенню.

Щодо нарахування відповідачеві 2 054,79 грн. - 3% річних та 3 511,25 грн. інфляційних, нарахованих відповідачеві внаслідок вчасного неповернення сплачених позивачем грошових коштів, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже вказаною статтею передбачена можливість стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат за прострочення саме грошового зобов`язання.

Натомість, стягнення з відповідача суми попередньої оплати не є наслідком порушення ним грошового зобов`язання, оскільки відповідні дії вчиняються не на виконання взятих на себе грошових зобов`язань, а з інших підстав - повернення сплаченого авансу за непоставлений товар.

За своєю суттю обов`язок щодо повернення грошових коштів, отриманих як передоплата, не можна розцінювати як грошове зобов`язання в розумінні статті 625 ЦК України.

Відповідно до п. 5.2 постанови Пленуму ВГСУ від 17.12.2013 № 14 Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань обов`язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних не виникає у випадках повернення коштів особі, яка відмовилася від прийняття зобов`язання за договором (стаття 612 ЦК України), повернення сум авансу та завдатку, повернення коштів у разі припинення зобов`язання (в тому числі шляхом розірвання договору) за згодою сторін або визнання його недійсним, відшкодування збитків та шкоди, повернення безпідставно отриманих коштів (стаття 1212 ЦК України), оскільки відповідні дії вчиняються сторонами не на виконання взятих на себе грошових зобов`язань, а з інших підстав.

Враховуючи викладене, правові підстави для задоволення позову в частині стягнення з відповідача 2 054,79 грн. - 3% річних та 3 511,25 грн. інфляційних втрат, нарахованих відповідачеві внаслідок вчасного неповернення сплачених позивачем за поставку товару грошових коштів, у суду відсутні.

Виходячи з викладеного, позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Абіт-Текс" підлягає частковому задоволенню.

Також, суд зазначає, що позивач просив покласти на відповідача 12 301,50 грн. витрат на оплату послуг з надання правової допомоги та 15 000, 00 грн. витрат на представництво інтересів в суді.

Частинами 2, 3 статті 126 ГПК України встановлено, що за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність", гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Суд також враховує правові висновки, що викладені в постанові Верховного Суду від 03 травня 2018 року у справі №372/1010/16-ц, де зазначено наступне.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність") або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

На підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу адвоката та витрат на представництво у суді позивач надав суду: попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, договір про надання юридичних послуг та правової допомоги №5/2018 від 22.10.2018, акт здачі-приймання виконаних послуг за договором від 03.05.2019, ордер Серія ХВ №000093 від 18.06.19, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю №2053 виданого 07.12.2016 ОСОБА_1 .

Втім жодного документу, що свідчить про фактичну оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги (як то квитанції до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки і т.д.) позивачем надано не було. У зв`язку із наведеним суд приходить до висновку про відмову у задоволенні вимог про стягнення з відповідача 12 301,50 грн. витрат на оплату послуг з надання правової допомоги та 15 000, 00 грн. витрат на представництво інтересів в суді, з підстав їх недоведеності.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись статтями 1, 2, 11, 126, 129, 233, 236- 238, 240, 241, 265 Господарського процесуального кодексу України

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Новопокровський завод залізобетонних конструкцій" (63523, Харківська область, Чугуївський район, с.м.т. Новопокровка, вул.Заводська (Островського), 10, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "АБІТ-ТЕКС" (01103, м.Київ, бульвар Дружби Народів, будинок 28-А, Н/П 6, офіс 1, ) основну заборгованість у розмірі 250 000 грн. 00 коп. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 3750 грн.00 коп.

В іншій частині позову - відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення.

Учасники справи можуть одержати інформацію по справі зі сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою http://court.gov.ua/.

Повне рішення складено "01" серпня 2019 р.

Суддя С.Ч. Жельне