РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.08.2019Справа № 910/6293/19

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Головіної К.І., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження господарську справу

за позовною заявою Приватного акціонерного товариства "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча"

до Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця"

про стягнення 56 705,88 грн.

без повідомлення учасників справи

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду м. Києва звернулось Приватне акціонерне товариство "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча" (далі - ПрАТ "ММК імені Ілліча") з позовом до Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (далі - ПАТ "Укрзалізниця") про стягнення збитків у сумі 56 705,88 грн.

У обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що на виконання умов договору поставки № 245/108/16Сб від 01.02.2016 р. на адресу позивача був відправлений вантаж - кокс доменний, зокрема, у вагоні № 63585681, вантажовідправником якого є ПрАТ "Авдіївський Коксохімічний завод". Проте, на станції Волноваха Донецької області у вказаному вагоні була виявлена недостача вантажу, внаслідок чого позивачу були спричинені збитки, які відповідач, як перевізник за укладеним із позивачем договором № 00339/ЦТЛ-2018 від 14.02.2018 р., зобов`язаний відшкодувати.

Посилаючись на статті 224, 225 ГК України, ПрАТ "ММК імені Ілліча" просить стягнути з відповідача збитки, завдані йому на суму 56 705,88 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.05.2019 р. вказану позовну заяву було прийнято до розгляду та відкрито провадження, розгляд справи вирішено здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін відповідно до правил визначених ст.ст. 12, 247, 252 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України). Цією ж ухвалою сторонам надано строк, передбачений законом, для реалізації ними своїх процесуальних прав та обов`язків.

Відповідач у строк, визначений законом, надав суду відзив, у якому проти позову заперечив, зазначив, що рахунок - фактура № 92325606 від 04.12.2018 р. та платіжне доручення № від 22.01.2019 р., якими позивач обгрунтовує оплату товару за договором № 245/108/16Сб від 01.02.2016 р., не можна приймати у якості належних доказів з огляду на закінчення строку дії вказаного договору. Просив відмовити у задоволенні позову.

Суд, розглянувши заяви сторін по суті спору, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Установлено, що 01.02.2016 між Публічним акціонерним товариством "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча" (покупець), правонаступником якого є Приватне акціонерне товариство "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча", та ПрАТ "Авдіївський Коксохімічний завод" (постачальник) був укладений договір поставки № 245/108/16Сб, відповідно до якого постачальник зобов`язується передати, а покупець прийняти та оплатити коксову продукцію в кількості, зазначеній у відповідних специфікаціях, які є невід`ємною частиною договору та на умовах, передбачених цим договором (п. 1.1 договору).

Згідно з п. 3.1 договору поставка товару здійснюється залізничним транспортом на умовах Інкотермс у редакції 2010 року, відповідно до специфікації до договору.

У подальшому, 14.02.2018 між Приватним акціонерним товариством "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча" (вантажовласник) та Публічним акціонерними товариством "Українська залізниця" (виконавець) був укладений договір про організацію перевезень вантажів і проведення розрахунків за перевезення та надані залізничним транспортом послуги № 00039/ЦТЛ-2018 (далі - договір перевезення), предметом якого є здійснення перевезення вантажів та проведення розрахунків за ці послуги.

Так, згідно з п. 2.3.2 договору перевезення перевізник зобов`язується приймати до перевезення вантажі у вагонах (контейнерах) замовника або у контейнерах перевізника, доставляти вантаж до станції призначення та видавати його одержувачу, надавати додаткові послуги, пов`язані із перевезенням вантажів. Надання послуг за цим договором підтверджується залізничною накладною (п. 1.3).

Договір перевезення діє з 19.02.2018 до 31.12.2019 (п. 10.2 договору, в редакції додаткової угоди від 07.12.2018 р.).

Згідно з ч. 1 ст. 909 Цивільного кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

У відповідності до ч. 3 ст. 909 Цивільного кодексу України укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).

Згідно з ч. 2 ст. 908 Цивільного кодексу України загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Із матеріалів справи вбачається, що рахунком-фактурою № 92325606 від 04.12.2018 р. ПрАТ "ММК імені Ілліча" (вантажоотримувач) та ПрАТ "Авдіївський Коксохімічний завод" (вантажовідправник) погодили поставку товару - коксу доменного та його загальну суму - 52 591 440,66 грн. Зі свого боку, ПрАТ "ММК імені Ілліча" оплатив цей товар на вказану суму, що підтверджується платіжним дорученням № від 22.01.2019 р. та реєстром оплачуваних рахунків до вказаного платіжного доручення.

07.12.2018 р. ПрАТ "Авдіївський Коксохімічний завод", як вантажовідправник, за накладною № 53173712 від 04.12.2018 р. відправив на станцію Маріуполь-Сортувальний Донецької залізниці вагони з вантажем - коксом доменним на адресу ПрАТ "ММК імені Ілліча", у тому числі вагон № 63585681.

Судом встановлено, що на станції Волноваха Донецької залізниці у зазначеному вагоні була виявлена недостача вантажу, а саме - у кількості 6 000 кг.

Про недостачу вантажу на станції Маріуполь-Сортувальний Донецької залізниці, на підставі попутних актів загальної форми № 12377 від 06.12.2018 р. станції Волноваха Донецької залізниці, комісією під головуванням заступника начальника станції складено комерційний акт № 485604/1807 від 07.12.2018 р., який також був підписаний представниками комерційних агентів сторін та прийомоздавачем.

У позові ПрАТ "ММК імені Ілліча" вказує, що позивач поніс збитки у вигляді вартості недоотриманого вантажу з урахуванням природних втрат у загальній сумі 56 705,88 грн., які просить стягнути з АТ "Українська залізниця".

Відповідно до ст. 920 ЦК України у разі порушення зобов`язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

Згідно зі ст. 924 ЦК України перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу, пошти з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти сталися внаслідок обставин, яким перевізник не міг запобігти та усунення яких від нього не залежало. Перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

Статтею 105 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 № 457 (далі - Статут) встановлено, що залізниці, вантажовідправники, вантажоодержувачі, пасажири, транспортні, експедиторські і посередницькі організації та особи, які виступають від імені вантажовідправника і вантажоодержувача, несуть матеріальну відповідальність за перевезення у межах і розмірах, передбачених цим Статутом та окремими договорами.

Відповідно до ст. 52 Статуту на станціях призначення залізниця зобов`язана перевірити масу, кількість місць і стан вантажу у разі:

прибуття вантажу у пошкодженому вагоні (контейнері), а також у вагоні (контейнері) з пошкодженими пломбами відправника або пломбами попутних станцій;

прибуття вантажу з ознаками недостачі, псування або пошкодження під час перевезення на відкритому рухомому складі або у критих вагонах без пломб, якщо таке перевезення передбачене Привалами;

прибуття швидкопсувного вантажу з порушенням граничного терміну його перевезення або з порушенням температурного режиму перевезення в рефрижераторних вагонах (контейнерах);

прибуття вантажу, який був завантажений залізницею;

видачі з місць загального користування вантажів, вивантажених залізницею;

прибуття вантажів у вагонах навалом і насипом за вимогою одержувача у розмірах передбачених Правилами.

Частиною 1 ст. 110 Статуту передбачено, що залізниця несе відповідальність за збереження вантажу від часу його прийняття для перевезення і до моменту видачі одержувачу або передачі згідно з правилами іншому підприємству.

При цьому відповідно до ст. 113 Статуту за незбереження (втрату, нестачу, псування і пошкодження) прийнятого до перевезення вантажу, багажу, вантажобагажу залізниці несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з не залежних від них причин.

Залізниця відшкодовує фактичні збитки, що виникли з її вини під час перевезення вантажу, зокрема за втрату чи недостачу - у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи його недостачі (ст. 114 Статуту).

Згідно зі ст. 115 Статуту вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу. Невідповідність фактичної маси вантажу з масою вантажу, яка зазначена відправником у накладній, засвідчується комерційним актом (ст. 129 Статуту).

Згідно з ч. 1 ст. 218 ГК України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Пунктом 4 ч. 1 ст. 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків та моральної шкоди.

Згідно із ст. 224 ГК України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками, вини.

Відсутність хоча б одного із вищеперелічених елементів, які утворюють склад цивільного правопорушення, звільняє боржника від відповідальності, оскільки його поведінка не може бути кваліфікована, як правопорушення.

Установивши фактичні обставини справи, суд вважає, що невиконання відповідачем визначених законодавством зобов`язань в частині збереження перевезеного вантажу, вказаного у залізничній накладній № 53173712 від 04.12.2018 р., призвело до втрати частини вантажу, внаслідок чого позивачу завдані збитки у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу, що є складом порушення господарського зобов`язання. При цьому, як вже зазначалось залізниця несе відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди (ст. 113 Статуту).

Вирішуючи питання про розмір спричиненого збитку, завданого відповідачем, суд врахував наступне.

Згідно з п. 27 Правил видачі вантажу, затверджених наказом Міністерства транспорту України № 644 від 21.11.2000, вантаж вважається доставленим без утрати, якщо різниця між масою, вказаною в пункті відправлення в залізничній накладній, та масою, визначеною на станції призначення, не перевищує норми природної втрати і граничного розходження у визначенні маси нетто.

При видачі вантажів, маса яких унаслідок їх властивостей зменшується при перевезенні, норма недостачі (сума норми природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто) становить для вантажу, зданого до перевезення в сирому (свіжому) або у вологому стані - 2 % маси, зазначеної в перевізних документах.

Таким чином сума норми природної втрати та граничного розходження від маси вантажу у вагоні № 63585681 складає 753 кг (37 650 (маса зазначена у накладній № 53173712 від 04.12.2018 р.) * 2 %). Кількість фактичної недостачі у вагоні № 63585681 становить 5 247 кг (5,25 тонни) (6 000 кг (недостача зазначена у комерційному акті № 485604/1807 від 07.12.2018 р.) - 753,00 кг (сума норми природної втрати)). Вартість 1 тонни вантажу у вагоні № 63585681 становить 10 801,12 грн.

Отже, сума втраченого вантажу у вагоні № 63585681 складає 56 705,88 грн. (5,25 т (кількість фактичної недостачі вантажу) * 10 801,12 грн. (вартість 1 тонни вантажу).

Суд не приймає до уваги доводи відповідача, наведені у відзиві щодо ненадання позивачем належних та допустимих доказів оплати вантажу, що перевозився за накладною № 53173712 від 04.12.2018 р. та понесення ПрАТ "ММК імені Ілліча" збитків, оскільки такі доводи спростовуються наявними у матеріалах справи доказами та встановленими у справі обставинами.

Враховуючи вищенаведене та беручи до уваги факт вчинення залізницею порушення господарського зобов`язання, що виявилось у незбереженні вантажу, прийнятого до перевезення, при цьому недостача поставленого вантажу сталася з вини відповідача та завдала позивачу збитків на суму 56 705,88 грн, розмір якої визначено відповідно до вимог законодавства, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у сумі 56 705,88 грн.

Відповідно до ст. 129 ГПК України витрати по сплаті судового збору у разі задоволення позову покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 73-79, 129, 236-238, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов Приватного акціонерного товариства "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча" до Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення збитків у сумі 56 705,88 грн. задовольнити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (03680, м. Київ, вул. Тверська, 5, ідентифікаційний код 40075815) на користь Приватного акціонерного товариства "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча" (87504, Донецька область, м. Маріуполь, вул. Левченка, 1, ідентифікаційний код 00191129) збитки у сумі 56 705 (п`ятдесят шість тисяч сімсот п`ять) грн.. 88 коп., витрати по сплаті судового збору у сумі 1 921 (одна тисяча дев`ятсот двадцять одна) грн. 00 коп.

Повне судове рішення складено 5 серпня 2019 року.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до суду апеляційної інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 20-денний строк з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Головіна К.І.