РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

16.07.2019 р.Справа № 910/4315/19

За позовом Київської міської ради

до Київського обласного територіального відділення

Антимонопольного комітету України

про скасування рішення

Суддя Зеленіна Н.І.

Секретар судового засідання Коваленко О.В.

Представники учасників справи: відповідно до протоколу судового засідання.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Київська міська рада (далі - позивач) звернулась до господарського суду міста Києва з позовом до Київського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України (далі - відповідач) про скасування рішення.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що рішення №60/2-р/к від 29.01.2019р. прийняте з порушенням норм чинного законодавства України.

Ухвалою суду від 05.04.2019 р. позовну заяву Київської міської ради залишено без руху та зобов`язано позивача усунути недоліки позовної заяви.

12.04.2019 р. від позивача надійшла заява про усунення недоліків.

Ухвалою від 22.04.2019 р. відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання на 22.05.2019 р.

10.05.2019 р. від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач проти позову заперечує та зазначає, що спірне рішення являється законним та обґрунтованим.

21.05.2019 р. від позивача надійшла відповідь на відзив.

Протокольною ухвалою від 22.05.209 р. продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів та відкладено підготовче засідання на 25.06.2019 р.

04.06.2019 р. від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив.

Протокольною ухвалою від 25.06.2019 р. закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 16.07.2019 р.

У судовому засіданні 16.07.2019 р. представник позивача підтримала позовні вимоги у повному обсязі.

Представник відповідача проти задоволення позову заперечила.

У судовому засіданні 16.07.2019 р. проголошено вступну і резолютивну частини рішення.

Дослідивши наявні в справі матеріали, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Рішенням Адміністративної колегії Київського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України (надалі - Відділення) від 29.01.2019 року №60/2-р/к "Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції", прийнятого за результатами розгляду справи №110/60/52-рп/к.18:

- визнано, що Київська міська рада своїми діями, які полягають у визначенні пунктом 2 примітки Методики розрахунку орендної плати за майно територіальної громади міста Києва, затвердженої рішенням Київської міської ради від 21.04.2015 №415/1280, в редакції рішення Київської міської ради від 08 лютого 2018 року 21/4085, можливості встановлювати інший розмір орендної ставки ніж передбачено Методикою, вчинила порушення, передбачене пунктом 3 статті 50 та абзацом сьомим частини другої статті 15 Закону України "Про захист економічної конкуренції" у вигляді антиконкурентних дій органу місцевого самоврядування, які полягають у наданні окремим суб`єктам господарювання пільг чи інших переваг, які ставлять їх у привілейоване становище стосовно конкурентів, що призводить або може призвести до недопущення, усунення, обмеження Чи спотворення конкуренції;

- визнано, що Київська міська рада своїми діями, які полягають у визначенні пунктом 10 Таблиці 2 "Орендні ставки за використання нерухомого майна" Методики розрахунку орендної плати за майно територіальної громади міста Києва, затвердженої рішенням Київської міської ради від 21.04.2015 № 415/1280, в редакції рішення Київської міської ради від 08 лютого 2018 року № 21/4085, різних розмірів орендної ставки при визначенні орендної плати за використання нерухомого комунального майна при одному цільовому призначені, а саме при розміщенні суб`єктів, що здійснюють діяльність зі збору та сортування вторинної сировини, вчинила порушення, передбачене пунктом 3 статті 50 та абзацом восьмим частини другої статті 15 Закону України "Про захист економічної конкуренції" у вигляді антиконкурентних дій органу місцевого самоврядування, які полягають у прийнятті рішення внаслідок якого суб`єктам господарювання створюються несприятливі чи дискримінаційні умови порівняно з конкурентами;

- зобов`язано Київську міську раду у місячний строк припинити порушення законодавства про захист економічної конкуренції, яке зазначене у пункті 1 резолютивної частини цього рішення шляхом виключення з Методики розрахунку орендної плати за майно територіальної громади міста Києва, затвердженої рішенням Київської міської ради від 21.04.2015 № 415/1280 пункту 2 Примітки;

- зобов`язано Київську міську раду у місячний строк припинити порушення законодавства про захист економічної конкуренції, яке зазначене у пункті 2 резолютивної частини цього рішення шляхом встановлення у Методиці розрахунку орендної плати за майно територіальної громади міста Києва, затвердженої рішенням Київської міської ради від 21.04.2015 № 415/1280, в редакції рішення Київської міської ради від 08 лютого 2018 року № 21/4085, єдиного розміру орендної ставки для суб`єктів господарювання, які здійснюють діяльність зі збору та сортування вторинної сировини.

Позивач, не погоджуючись із прийнятим рішенням, просить суд визнати його недійсним, посилаючись на те, що Комітет при прийнятті оскаржуваного рішення неповно з`ясував обставини, які мають значення для справи; не довів обставини, які визнано встановленими; висновки Комітету, викладені у рішенні, не відповідають обставинам справи.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги, позивач вказує, що Адміністративна колегія дійшла до помилкового висновку, щодо наявності антиконкурентних дій органів місцевого самоврядування, внаслідок яких окремим суб`єктам господарювання або групам суб`єктів господарювання надаються пільги чи ІНШІ переваги, які ставлять їх у привілейоване становище стосовно конкурентів, що може призвести до спотворення конкуренції на відповідному ринку в м. Києві у прийнятті рішення Київської міської ради від 08.02.2018 № 21/4085 в частині пункту 2 примітки Методики розрахунку орендної плати за майно територіальної громади міста Києва, затвердженої рішенням Київської міської ради від 08.02.2018 №21/4085, щодо можливості встановлювати інший розмір орендної ставки ніж передбачено Методикою та в частині пункту 10 Таблиці 2 "Орендні ставки за використання нерухомого майна" з наступних підстав:

- визначення методики розрахунку орендної плати для об`єктів, що перебувають у комунальній власності, здійснюється саме органами місцевого самоврядування, відтак є виключними повноваженнями;

- діяльність зі збору та сортування вторинної сировини впливає на благоустрій території та побутове обслуговування населення, і КМР в межах своїх повноважень приймає рішення щодо розміру орендної ставки для суб`єктів господарювання, які здійснюють діяльність зі збору та сортування вторинної сировини;

- Київська міська рада в особі Постійної комісії КМР з питань власності, як власник майна територіальної громади м. Києва, самостійно приймає рішення щодо розміру орендної плати за майно територіальної громади.

Також, Київська міська рада звертає увагу суду на те, що рішення № 21/4085 прийнято Київської міською радою в межах власних повноважень та у спосіб, визначений законодавством, що підтверджується рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 18.02.2019 у справі № 826/12473/18, яким було відмовлено в позові ФОП ОСОБА_1 до Київської міської ради про визнання протиправним та часткове скасування рішення Київради №21/4085 від 08.02.2018 р. в частині визначення орендних ставок для розміщення суб`єктів господарювання, що здійснюють діяльність зі збору та сортування вторинної сировини.

Відповідач, заперечуючи проти позову, зазначає, що при прийнятті оскаржуваного рішення Відділення всебічно і повно з`ясувало обставини, які мають значення для справи; обставини справи належним чином встановлені та підтверджені відповідними доказами; висновки, викладені у рішенні, відповідають обставинам справи; при розгляді справи правильно застосовано норми матеріального і процесуального права.

В силу положень ч. 1 ст. 3 Закону України "Про захист економічної конкуренції" законодавство про захист економічної конкуренції ґрунтується на нормах, установлених Конституцією України, і складається із цього Закону, законів України "Про Антимонопольний комітет України"; Про захист від недобросовісної конкуренції", інших нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до цих законів.

Згідно зі ст. 1 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" Антимонопольний комітет України є державним органом із спеціальним статусом, метою діяльності якого є забезпечення державного захисту конкуренції у підприємницькій діяльності та у сфері державних закупівель. При цьому, особливості спеціального статусу Антимонопольного комітету України обумовлюються його завданнями та повноваженнями, в тому числі роллю у формуванні конкурентної політики, та визначаються цим Законом, іншими актами законодавства і полягають, зокрема, в особливому порядку призначення та звільнення Голови Антимонопольного комітету України, його заступників, державних уповноважених Антимонопольного комітету України, голів територіальних відділень Антимонопольного комітету України, у спеціальних процесуальних засадах діяльності Антимонопольного комітету України, наданні соціальних гарантій, охороні особистих і майнових прав працівників Антимонопольного комітету України на рівні з працівниками правоохоронних органів, в умовах оплати праці.

Стаття 3 зазначеного Закону до основних завдань Антимонопольного комітету України відносить участь у формуванні та реалізації конкурентної політики в частині здійснення державного контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції на засадах рівності суб`єктів господарювання перед законом та пріоритету прав споживачів, запобігання, виявлення і припинення порушень законодавства про захист економічної конкуренції.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" у сфері здійснення контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції Антимонопольний комітет України має повноваження, зокрема, перевіряти суб`єкти господарювання, об`єднання, органи влади, органи місцевого самоврядування, органи адміністративно-господарського управління та контролю щодо дотримання ними вимог законодавства про захист економічної конкуренції та під час проведення розслідувань за заявами і справами про порушення законодавства про захист економічної конкуренції.

Згідно зі ст. 5 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" Антимонопольний комітет України здійснює свою діяльність відповідно до Конституції України, законів України "Про захист економічної конкуренції"; "Про захист від недобросовісної конкуренції", цього Закону, інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до цих законів.

Дослідивши зібрані у матеріалах справи докази та оцінивши їх в сукупності, суд встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, Київська міська рада VII скликання 21 квітня 2015 року на III сесії ухвалила рішення №415/1280 "Про затвердження Положення про оренду майна територіальної громади міста Києва", яким, зокрема, затверджено Методику розрахунку орендної плати за майно територіальної громади міста Києва, яке передається в оренду.

Рішенням Київської міської ради від 08 лютого 2018 року № 21/4085 до рішення від 21.04.2015 № 415/1280 було внесено зміни, в тому числі і до Методики розрахунку орендної плати за майно територіальної громади міста Києва, далі - Методика розрахунку.

Відповідно до зазначеної Методики розрахунку, при розрахунках суми орендної плати використовуються ставки, що затверджені рішенням Київської міської ради від 21.04.2015 № 415/1280 в редакції рішення від 08.02.2018 № 21/4085.

Пунктом 10 Таблиці 2 "Орендні ставки за використання нерухомого майна" Методики розрахунку в редакції рішення Київської міської ради від 08 лютого 2018 року № 21/4085 передбачено, що при наданні в оренду об`єктів нерухомого майна територіальної громади міста Києва суб`єктам господарювання, що здійснюють діяльність зі збору та сортування вторинної сировини застосовується орендна ставка у розмірі 5%, у випадку розміщення таких суб`єктів на відстані 200,0 метрів та більше від житлових будинків, та у розмірі 25% для тих суб`єктів, які розміщені на відстані менше, ніж 200,0 метрів від житлових будинків.

За результатом розгляду справи №110/60/52-рп/к.18, Відділення дійшло висновку про те, що при здійсненні суб`єктами господарювання, які конкурують між собою, своєї діяльності на відповідному ринку, для одних з них може застосовуватися орендна ставка на рівні 5%, для інших у п`ять разів вище - 25%, чим створюються для останніх дискримінаційні умови для їх діяльності порівняно з конкурентами, внаслідок визначення більшого розміру орендної плати порівняно з іншими. Вищенаведене може призвести до погіршення умов господарювання для окремих підприємців чи їхніх груп, що може призвести до нерівності ринкової позиції. Умови для розвитку одних суб`єктів господарювання можуть стати гіршими, ніж для інших учасників на одному і тому ж ринку.

Так, Відділення встановило, що порядок оренди комунального майна визначається Законом України "Про оренду державного та комунального майна", далі - Закон про оренду, а також Законом України "Про місцеве самоврядування в Україні", далі - Закон про місцеве самоврядування. Орендарями комунального майна територіальної громади міста Києва є суб`єкти господарювання, які виявляють бажання брати в оренду відповідне нерухоме майно за цільовим призначенням для збирання та сортування, перероблення відходів, в тому числі і вторинної сировини. Товарними межами ринку є збирання і заготівля відходів як вторинної сировини (КВЕД 38.11) та сортування відходів (КВЕД 38.32). При визначенні територіальних меж ринку послуг збирання та сортування, перероблення відходів, в тому числі і вторинної сировини, враховано мінімальну територію, за межами якої тримання (надання) відповідних послуг є недоцільним та/або неможливим. Отже, враховуючи наведене, територіальним межами ринку збирання і заготівлі відходів як вторинної сировини (КВЕД 38.11 ) та сортування відходів (КВЕД 38.32) є територія міста Києва. Часовими межами ринку є 2018 рік, тобто проміжок часу, протягом якого запишались незмінними структура ринку, співвідношення попиту та пропозицій на ньому (п.п.22-26 Рішення).

Рішенням Київської міської ради від 08 лютого 2018 року № 21/4085 до рішення від 21.04.2015 № 415/1280 було внесено зміни, в тому числі і до Методики розрахунку орендної плати за майно територіальної громади міста Києва, далі -Методика розрахунку.

Відповідно до зазначеної Методики розрахунку, при розрахунках суми орендної плати використовуються ставки, що затверджені рішенням Київської міської ради від 21.04.2015 № 415/1280 в редакції рішення від 08.02.2018 № 21/4085.

Так, розмір орендної плати визначається як добуток вартості орендованого майна згідно з висновком про вартість майна на відповідну орендну ставку.

Відповідно до частини другої статті 19 Закону про оренду методика розрахунку орендної плати для об`єктів комунального майна визначається на тих самих методологічних засадах, як і для об`єктів, що перебувають у державній власності.

Так, згідно з Методикою розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1995 № 786, далі - Методика № 786, метою її розроблення є створення єдиного організаційно-економічного механізму справляння плати за оренду, а розміри затверджених орендних ставок залежать від цільового призначення нерухомого майна та діяльності, що здійснюється суб`єктами господарювання -орендарями.

Водночас, пунктом 10 Таблиці 2 "Орендні ставки за використання нерухомого майна" Методики розрахунку в редакції рішення Київської міської ради від 08 лютого 2018 року № 21/4085 передбачено, що при - наданні в оренду. об`єктів нерухомого майна територіальної громади міста Києва суб`єктам господарювання, що здійснюють діяльність зі збору та сортування вторинної сировини застосовується орендна ставка у розмірі 5%, у випадку розміщення таких суб`єктів на відстані 200,0 метрів та більше від житлових будинків, та у розмірі 25% для тих суб`єктів, які розміщені на відстані менше, ніж 200,0 метрів від житлових будинків.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про відходи" збирання і заготівля відходів як вторинної сировини (КВЕД 38.11 ) - діяльність, пов`язана із збиранням, купівлею, прийманням, зберіганням, обробленням (переробленням), перевезенням, реалізацією і постачанням таких відходів переробним підприємствам на утилізацію, а також надання послуг у цій сфері; сортування відходів (КВЕД 38.32) - механічний розподіл відходів за їх фізико-хімічними властивостями, технічними складовими, енергетичною цінністю, товарними показниками тощо з метою підготовки відходів до їх утилізації чи видалення.

Суб`єкти господарювання, що здійснюють діяльність зі збору та сортування відходів, в тому числі вторинної сировини, на території міста Києва є конкурентами на відповідному ринку.

Об`єкти поводження з відходами - місця чи об`єкти, що використовуються для збирання, зберігання, сортування, оброблення, переробленні, утилізації, видалення, знешкодження та захоронення відходів (ст. 1 Закону України "Про відходи").

Таким чином, Відділення встановило, що нерухоме майно територіальної громади міста Києва передається в оренду за цільовим призначенням для збирання та сортування; перероблення відходів, в тому числі і вторинної сировини, що є різновидом відходів в розумінні Закону України "Про відходи", є об`єктами поводження з відходами.

У п.п. 40-43 Рішення Відділення зазначило, що об`єкти поводження з відходами відносяться до нерухомого майна з відповідним єдиними цільовим призначенням, а відтак, при їх оренді орендна плата повинна визначатися на єдиних підставах.

Натомість, Київська міська рада рішенням від 08.02.2018 № 21/4085 встановила різні розміри орендної ставки при визначенні орендної плати за використання нерухомого комунального майна при одному цільовому призначені, а саме розміщення суб`єктів, що здійснюють діяльність зі збору та сортування вторинної сировини, а саме:

- 5% для суб`єктів, що орендують нерухоме майно комунальної власності на відстані 200,0 метрів та більше від житлових будинків;

- 25% для суб`єктів, що орендують нерухоме майно комунальної власності за тим же цільовим призначенням, але яке розташоване на відстані менше ніж 200,0 метрів від житлових будинків.

Так, АМКУ зазначає, що встановлення різних розмірів орендних ставок суб`єктам господарювання, що здійснюють діяльність на одному товарному ринку, виходячи з їх місцезнаходження (відстань розташування від житлових будинків), може призвести до надання переваг одним суб`єктам господарювання, що здійснюють діяльність зі збору та сортування вторинної сировини, та які знаходяться на відстані 200,0 метрів та більше від житлових будинків та ставити їх у привілейоване становище порівняно із конкурентами та заміняти власні досягнення суб`єктів господарювання як джерело здобуття ними переваг у конкуренції за допомогою зовнішніх чинників, а саме зниження розміру орендної ставки лише за критерієм місцезнаходження об`єктів поводження з відходами. При цьому, такий критерій як відстань від житлових будинків не входить до складу основних критеріїв при визначенні розміру орендних ставок (вид діяльності суб`єкта та цільове призначення нерухомого майна), не має економічного обґрунтування та суперечить створенню єдиного організаційно-економічного механізму справляння плати за оренду комунального майна, внаслідок чого певне коло суб`єктів господарювання, що здійснюють діяльність на ринку зі збору та сортування вторинної сировини будуть вимушені платити більший розмір орендної плати порівняно з конкурентами, які діють на цьому ж ринку в межах міста Києва.

Дослідивши зібрані у матеріалах справи докази, суд погоджується із зазначеними вище висновками Відділення, які не спростовані Київською міською радою у встановленому законом порядку.

Також, відповідач у спірному рішенні зазначає, що місцезнаходження об`єктів поводження з відходами (об`єктів оренди) саме по собі має вплив на кінцевий розмір орендної плати відповідних суб`єктів господарювання, виходячи з наступного.

Відповідно до пункту 8 Методики № 786 місцезнаходження об`єкта оренди має бути враховане під час проведення незалежної оцінки вартості об`єкта, тобто оціночна вартість об`єкта оренди залежить, в тому числі, і від його місцезнаходження, а сама оціночна вартість, в свою чергу, є складовою під час визначення розміру орендної плати.

Таким чином, Відділення встановило, що чинна редакція пункту 10 Таблиці 2 "Орендні ставки за використання нерухомого майна" Методики розрахунку в редакції рішення Київської міської ради від 08 лютого 2018 року № 21/4085 також призводить до подвійного застосування такого критерію як місцезнаходження при визначенні розміру орендної плати суб`єктам господарювання на ринку збору та сортування вторинної сировини - під час визначення оціночної вартості об`єкта оренди та під час встановлення орендної ставки, що призводить до необґрунтованого підвищення розміру орендної плати для суб`єктів господарювання, які здійснюють діяльність зі збору та сортування вторинної сировини та розміщуються на відстані менше 200,0 метрів від житлових будинків у порівнянні із суб`єктами, що здійснюють діяльність на цьому ж ринку, але знаходяться на відстані 200,0 метрів та більше від житлових будинків.

АМКУ в спірному рішенні зазначає, що наслідок зазначеного нерівного підходу до визначення умов оренди об`єктів поводження з відходами для суб`єктів господарювання на ринку збору та сортування вторинної сировини створюються нерівні умови конкуренції, і як наслідок відбувається усунення з ринку або недопущення на ринок інших суб`єктів господарювання через нерівні умови визначення розміру орендних ставок, що, в свою чергу впливає на умови обігу товарів на ринку.

При цьому, суд погоджується із такими висновками Відділення; а також із висновками про те, що вказані обставини створюють суб`єктам господарювання, що діють на ринку збору та сортування вторинної сировини в межах міста Києва, дискримінаційні (гірші) умови діяльності порівняно з конкурентами, що може призвести до спотворення конкуренції на ринку товару.

Доводи позивача про відсутність при прийнятті рішення КМР №21/4085 порушень законодавства про захист економічної конкуренції з тих підстав, що визначення методики розрахунку орендної плати для об`єктів, що перебувають у комунальній власності, здійснюється саме органами місцевого самоврядування, відтак є виключними повноваженнями; діяльність зі збору та сортування вторинної сировини впливає на благоустрій території та побутове обслуговування населення, і КМР в межах своїх повноважень приймає рішення щодо розміру орендної ставки для суб`єктів господарювання, які здійснюють діяльність зі збору та сортування вторинної сировини; Київська міська рада в особі Постійної комісії КМР з питань власності, як власник майна територіальної громади м. Києва, самостійно приймає рішення щодо розміру орендної плати за майно територіальної громади; - судом відхиляються як такі, що жодним чином не спростовують висновків АМКУ, викладених у спірному рішенні.

Також, судом прийнято до уваги, що у Рішенні Відділення встановило, зокрема, що орендаторами нерухомого майна комунальної власності з цільовим призначення: збір та сортування вторинної сировини, є ТОВ "Київміськвторресурси" та ТОВ "КС Еко", яким встановлена орендна ставка у розмірі 5% відповідно до пункту 10 Таблиці 2 Методики розрахунку, як об`єктам, що розміщені на відстані 200,0 метрів та більше від житлових будинків.

Проте, на підставі зазначеного пункту 2 Примітки Методики розрахунку Департамент комунальної власності міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) листом від 16.05.2018 №062/05/18-4501 звернувся до Постійної комісії Київської міської ради з питань власності з пропозицією розглянути на черговому засіданні питання встановлення товариству з обмеженою відповідальністю "КС Еко" орендної ставки у розмірі 2,5% для площі, яку ТОВ "КС Еко" орендує саме для здійснення діяльності по збору та сортуванню вторинної сировини.

Рішенням Постійної комісії з питань власності, оформленим протоколом від 22.05.2018 № 17/93, вирішено зменшити ТОВ "КС Еко" розмір орендної ставки з 5% до 2,5%.

Таким чином, АМКУ встановив, що зазначене вище рішення щодо встановлення іншого розміру орендної ставки (зменшення) конкретному суб`єкту господарювання, прийняте на підставі пункту 2 Примітки до Методики розрахунку є прикладом негативного впливу на конкуренцію та її спотворення шляхом надання певним суб`єктам господарювання пільг порівняно з іншими суб`єктами господарювання, що діють на одному товарному ринку, а саме на товарному ринку послуг зі збору та сортування вторинної сировини в місті Києві.

Статтею 59 Закону України "Про захист економічної конкуренції" визначено, що підставами для зміни, скасування чи визнання недійсними рішень органів Антимонопольного комітету України є: неповне з`ясування обставин, які мають значення для справи; недоведення обставин, які мають значення для справи і які визнано встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні, обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

За результатом дослідження наявних у матеріалах справи доказів, доводів і тверджень учасників справи, суд дійшов висновку про те, що при прийнятті рішення від 29.01.2019 року №60/2-р/к Адміністративна колегія Київського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України Антимонопольний комітет України повно з`ясувала обставини, які мають значення для справи; обставини, які визнано встановленими, являються доведеними і підтверджені належними і допустимими доказами; висновки, викладені у рішенні, відповідають обставинам справи; при прийнятті рішення відсутні порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Суд вважає за доцільне звернути увагу позивача на те, що у даному випадку не йдеться про виключні повноваження Київської міської ради, як власника майна територіальної громади міста Києва, щодо встановлення орендних ставок за користування таким майном, і такі повноваження АМКУ не оспорюються.

При цьому, реалізація Київською міською радою відповідних повноважень не має призводити до надання окремим суб`єктам господарювання пільг чи інших переваг, які ставлять їх у привілейоване становище стосовно конкурентів.

Суд відхиляє також доводи Київської міської ради про те, що рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 18.02.2019 у справі № 826/12473/18 встановлено законність рішення №21/4085, оскільки при розгляді вказаної судової справи не досліджувалось питання порушення законодавства про захист економічної конкуренції.

Як встановлено ст. ст. 73, 74 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Статтею 79 Кодексу передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

В порядку, передбаченому ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З урахуванням вищевикладених обставин, суд вважає позовні вимоги недоведеними, необґрунтованими, такими, що не відповідають фактичним обставинам справи і спростовані належним чином і у встановленому законом відповідачем, а відтак, заявлені вимоги задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається на позивача.

Керуючись ст. ст. 2, 74, 76-80, 129, 236-242 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

Відмовити повністю в задоволенні позову Київської міської ради до Київського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України, про скасування рішення.

На рішення може бути подано апеляційну скаргу протягом 20 днів з дня проголошення.

Рішення у набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 01.08.2019 р.

Суддя Н.І. Зеленіна