РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

24.07.2019Справа № 910/4002/19

За позовом Публічного акціонерного товариства «Київгаз»

до Комунального підприємства «Житлово-експлуатаційна організація - 103 Голосіївського району»

про стягнення 692 604,56 грн.

Господарський суд міста Києва у складі судді Спичака О.М.

за участю секретаря судового засідання

Тарасюк І.М.

Представники сторін:

від позивача: Полішко Ю.О.

від відповідача: не з`явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство "Київгаз" звернулось до Господарського суду міста Києва із позовом до Комунального підприємства "Житлово-експлуатаційна організація - 103 Голосіївського району" про стягнення 692 604,56 грн. заборгованості за постачання газу по договору № Т130401 від 01.01.2005р.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на порушення відповідачем прийнятих на себе зобов`язань з оплати поставленого товару, поставка якого була здійснена на підставі договору.

Ухвалою від 03.04.2019р. відкрито провадження у справі; постановлено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження; призначено підготовче засідання на 24.04.2019р.

Відповідач у відзиві проти задоволення позовних вимог надав заперечення, посилаючись на те, що Комунальне підприємство «Житлово-експлуатаційна організація - 103 Голосіївського району» знаходиться у стані припинення шляхом реорганізації, у відповідача створено комісію з реорганізації. Отже, на думку відповідача, кредиторські вимоги повинні заявлятись саме до вказаної вище комісії. Відповідачем зауважено, що комісією з реорганізації Комунального підприємства «Житлово-експлуатаційна організація - 103 Голосіївського району» було відмовлено у включенні кредиторських вимог позивача до передавального акту у зв`язку з пропуском строку заявлення. Вказані обставини, на думку відповідача, вказують на відсутність підстав для задоволення позову.

24.04.2019р. судом було відкладено підготовче засідання на 28.05.2019р.

28.05.2019р. судом було продовжено строк підготовчого провадження на 30 календарних днів та оголошено перерву у судовому засіданні до 12.06.2019р.

У зв`язку з перебуванням судді Спичака О.М. 12.06.2019р. на лікарняному, судове засідання не відбулось.

Ухвалою від 18.06.2019р. судом було призначено розгляд справи на 10.07.2019р.

У судовому засіданні 10.07.2019р. судом було відмовлено в задоволенні клопотання відповідача про відкладення розгляду справи, як такого, що позбавлено належного обґрунтування.

Враховуючи, що судом було вчинено всі дії в межах підготовчого провадження з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті, у відповідності до п.3 ч.2 ст.185 Господарського процесуального кодексу України суд дійшов висновку щодо закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 24.07.2019р.

Представником позивача у судовому засіданні 24.07.2019р. було надано усні пояснення по суті справи, згідно змісту яких позовні вимоги підтримано в повному обсязі.

Представник відповідача у судове засідання 24.07.2019р. не з`явився, проте, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. шляхом направлення ухвали про повідомлення у порядку ст.120 Господарського процесуального кодексу України засобами поштового зв`язку.

До того ж, судом враховано, що за приписами ч.1 ст.9 Господарського процесуального кодексу України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом.

Відповідно до ч.2 ст.2 Закону України «Про доступ до судових рішень» усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.3 Закону України «Про доступ до судових рішень» для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч.1 ст.4 Закону України «Про доступ до судових рішень»).

Враховуючи наведене, господарський суд зазначає, що відповідач мав право та дійсну можливість ознайомитись, з процесуальними документами у справі у Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

До того ж, про дату, час, місце судового засідання по справі учасники судового процесу могли дізнатись на офіційному сайті Господарського суду міста Києва у мережі Інтернет.

З приводу неявки вказаного учасника судового процесу господарський суд зазначає наступне.

Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті (ч.1 ст.202 Господарського процесуального кодексу України).

Зі змісту п.1 ч.3 ст.202 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справу за відсутності учасника справи, якого було належним чином повідомлено про судове засідання, та яким не було повідомлено про причини неявки.

Згідно ч.1 ст.3 Господарського процесуального кодексу України судочинство в господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

За приписами ст.9 Конституції України, статті 19 Закону України «Про міжнародні договори України» і статті 4 Господарського процесуального кодексу України господарські суди у процесі здійснення правосуддя мають за відповідними правилами керуватися нормами документів, ратифікованих законами України.

Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950р., Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції» Україна повністю визнає на своїй території дію приписів Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо визнання обов`язковою і без укладення спеціальної угоди юрисдикцію Суду в усіх питаннях, що стосуються її тлумачення і застосування.

Водночас ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий розгляд його справи.

У рішенні 15-рп/2004 від 02.11.2004р. Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень ст.69 Кримінального кодексу України (справа про призначення судом більш м`якого покарання) визначено, що справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Зазвичай справедливість розглядають як властивість права, виражену, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню. У сфері реалізації права справедливість проявляється, зокрема, у рівності всіх перед законом і засобах, що обираються для їх досягнення.

Значення принципів справедливості та добросовісності поширюється не тільки на сферу виконання зобов`язань, а і на сферу користування правами, тобто, такі засади здійснення судочинства виступають своєрідною межею між припустимим використанням права (як формою правомірного поводження) та зловживанням правами (як формою недозволеного використання прав).

Одночасно, застосовуючи відповідно до ч.1 ст.11 Господарського процесуального кодексу України, ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справи ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989р. Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (рішення Європейського суду з 10.07.2019р.

Отже, за висновками суду, неявка відповідача не перешкоджає розгляду спору у судовому засіданні 24.07.2019р.

В судовому засіданні 24.07.2019р. на підставі ст. 240 Господарського процесуального кодексу України проголошено вступну та резолютивну частини рішення суду.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення представника позивача, Господарський суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:

01.01.2005р. між Відкритим акціонерним товариством «Київгаз» (постачальник) та Житлово-експлуатаційною організацією - 103 Комунальним підприємством «Голосіїво Житло» (правонаступником якого є Комунальне підприємство «Житлово-експлуатаційна організація - 103 Голосіївського району" (одержувач) було укладено договір №130401 на постачання природного газу, предметом якого є постачання природного газу, технічне обслуговування і ремонт газопроводів, газового обладнання житла, яке знаходиться на балансі або в оперативному розпорядженні одержувача, перелік якого зазначається у додатку до договору, та їх оплата.

Пунктом 2.9 договору №130401 від 01.01.2005р. передбачено, що якщо одержувач користується послугами ГІОЦ КМДА з розщеплення платежів, щомісячно до 10 числа наступного за звітним місяця, забезпечувати надходження до транзитного рахунку ГІОЦ грошових коштів мешканців квартир - безпосередніх платників газу за діючими тарифами по єдиних розрахункових книжках платників.

За умовами п.2.10 договору №130401 від 01.01.2005р. суми коштів, які надійшли від уповноважених установ та організацій по відшкодуванню витрати на надання пільг та субсидій з оплати природного газу перераховувати постачальнику протягом трьох банківських днів. У разі нездійснення окремими мешканцями квартир до 10 числа кожного наступного за звітним місяця нарахованих їм платежів, або у разі не находження коштів по відшкодуванню пільг та субсидій по оплаті за газ, одержувач повинен вжити всіх необхідних заходів для забезпечення оплати за спожитий газ мешканцями квартир та уповноваженими установами й організаціями по відшкодуванню пільг та субсидій, а саме шляхом стягнення заборгованості з боржників через суд.

Згідно п.8.1 договору №130401 від 01.01.2005р. договір укладається на термін з 01.01.2005р., набуває чинності з дня його підписання і вважається поновленим на такий же строк, якщо за місяць до закінчення терміну однією із сторін не буде заявлено про відмову від цього договору.

Суд приймає до уваги договір №130401 від 01.01.2005р., як належну підставу у розумінні ст.11 Цивільного кодексу України для виникнення між позивачем та відповідачем взаємних прав та обов`язків щодо поставки природного газу.

Як свідчать матеріали справи, на виконання умов договору №130401 від 01.01.2005р. за період з вересня 2013р. по березень 2014р. по позивачем було поставлено, а відповідачем прийнято за актами приймання-передачі природного газу на загальну суму 756 344,77 грн.

На підтвердження вказаних обставин позивачем було представлено суду відповідні акти приймання-передачі природного газу.

До того ж, судом враховано, що відповідачем протягом розгляду справи обставини належного виконання позивачем умов договору №130401 від 01.01.2005р. в частині поставки газу у вказаний вище період заперечено не було.

Проте, за поясненнями позивача, які з боку відповідача не заперечувались, Комунальним підприємством «Житлово-експлуатаційна організація - 103 Голосіївського району» в повному обсязі розрахунок за поставлений позивачем в межах договору №130401 від 01.01.2005р. здійснено не було.

У гарантійному листі №317 від 16.10.2015р. Комунальним підприємством «Житлово-експлуатаційна організація - 103 Голосіївського району» було визнано факт наявності заборгованості перед позивачем та вказано про можливість погашення заборгованості частинами.

Як вказує Публічне акціонерне товариство "Київгаз", станом на момент звернення до суду відповідачем було частково оплачено поставлений газ, зокрема зауважено, що останній платіж було здійснено у 2018р., з урахування чого у Комунального підприємства «Житлово-експлуатаційна організація - 103 Голосіївського району» утворилась заборгованість в сумі 692 604,56 грн. Обставини часткового погашення заборгованості згідно гарантійного листа підтверджуються представленими суду відомостями про розподілені кошти на розрахунковий рахунок Публічного акціонерного товариства «Київгаз». Обставини наявності у відповідача непогашеної заборгованості і стали підставою для звернення до суду з розглядуваним позовом.

Як вказувалось вище, відповідач проти задоволення позовних вимог надав заперечення, посилаючись на те, що Комунальне підприємство «Житлово-експлуатаційна організація - 103 Голосіївського району» знаходиться у стані припинення шляхом реорганізації, у відповідача створено комісію з реорганізації. Отже, на думку відповідача, кредиторські вимоги повинні заявлятись саме до вказаної вище комісії. Відповідачем зауважено, що комісією з реорганізації Комунального підприємства «Житлово-експлуатаційна організація - 103 Голосіївського району» було відмовлено у включенні кредиторських вимог позивача до передавального акту у зв`язку з пропуском строку заявлення. Вказані обставини, на думку відповідача, вказують на відсутність підстав для задоволення позову.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, господарський суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Статтею 526 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ст.193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з ч.1 ст.691 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу.

Частиною 1 ст.692 Цивільного кодексу України передбачено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно з ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін

Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства (ч.2 ст.530 Цивільного кодексу України).

За приписами ст.ст.525, 615 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов`язання і одностороння зміна умов договору не допускаються.

Як вказувалось вище, пунктом 2.9 договору №130401 від 01.01.2005р. передбачено, що якщо одержувач користується послугами ГІОЦ КМДА з розщеплення платежів, щомісячно до 10 числа наступного за звітним місяця, забезпечувати надходження до транзитного рахунку ГІОЦ грошових коштів мешканців квартир - безпосередніх платників газу за діючими тарифами по єдиних розрахункових книжках платників.

За умовами п.2.10 договору №130401 від 01.01.2005р. суми коштів, які надійшли від уповноважених установ та організацій по відшкодуванню витрати на надання пільг та субсидій з оплати природного газу перераховувати постачальнику протягом трьох банківських днів. У разі нездійснення окремими мешканцями квартир до 10 числа кожного наступного за звітним місяця нарахованих їм платежів, або у разі не находження коштів по відшкодуванню пільг та субсидій по оплаті за газ, одержувач повинен вжити всіх необхідних заходів для забезпечення оплати за спожитий газ мешканцями квартир та уповноваженими установами й організаціями по відшкодуванню пільг та субсидій, а саме шляхом стягнення заборгованості з боржників через суд.

Виходячи з правової природи спірних правовідносин та фактичних обставин справи, з огляду на приписи чинного законодавства України, приймаючи до уваги наявні в матеріалах справи документи щодо визнання відповідачем обставин наявності заборгованості, суд дійшов висновку щодо наявності у Комунального підприємства «Житлово-експлуатаційна організація - 103 Голосіївського району» обов`язку з оплати спожитого в межах договору №130401 від 01.01.2005р. природного газу, строк виконання якого настав.

При цьому, судом також враховано, що умовами укладеного між сторонами правочину саме на відповідача покладено обов`язок із забезпечення оплати спожитого газу мешканцями будинку, як кінцевими споживачами, проте, доказів вчинення таких дій протягом більш як п`яти років матеріали справи не містять.

В контексті означеного господарський суд також звертає увагу на те, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права (стаття 8 Конституції України).

Як зазначено у рішенні Конституційного Суду України від 02.11.2004 № 15-рп/2004, верховенство права - це панування права в суспільстві. Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема у закони, які за своїм змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості, свободи, рівності тощо. Одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм.

Справедливість як одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин та є одним із загальнолюдських вимірів права.

У рішенні 15-рп/2004 від 02.11.2004р. Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень ст.69 Кримінального кодексу України (справа про призначення судом більш м`якого покарання) визначено, що справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Зазвичай справедливість розглядають як властивість права, виражену, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню. У сфері реалізації права справедливість проявляється, зокрема, у рівності всіх перед законом і засобах, що обираються для їх досягнення.

Значення принципів справедливості та добросовісності поширюється не тільки на сферу виконання зобов`язань, а і на сферу користування правами, тобто, такі засади здійснення судочинства виступають своєрідною межею між припустимим використанням права (як формою правомірного поводження) та зловживанням правами (як формою недозволеного використання прав).

Отже, виходячи з наведеного вище, приймаючи до уваги позицію Конституційного суду України та момент фактичного виникнення у позивача дебіторської заборгованості в заявленому до стягнення розмірі, враховуючи відсутність у відповідача ґрунтовних заперечень з приводу розміру фінансових зобов`язань перед заявником, з огляду на всі фактичні обставини справи, господарський суд дійшов висновку, щодо обґрунтованості вимог Публічного акціонерного товариства "Київгаз" до Комунального підприємства "Житлово-експлуатаційна організація - 103 Голосіївського району" про стягнення 692 604,56 грн.

При цьому, суд вважає необґрунтованими заперечення відповідача стосовно необхідності застосування до спірних правовідносин приписів ст.107 Цивільного кодексу України щодо розгляду кредиторських вимог комісією з реорганізації Комунального підприємства «Житлово-експлуатаційна організація - 103 Голосіївського району». Суд звертає увагу на наступне.

Порядок припинення юридичної особи шляхом злиття, приєднання, поділу та перетворення регулюється положеннями статті 107 Цивільного кодексу України.

Частинами 1, 2 ст.107 Цивільного кодексу України визначено, що кредитор може вимагати від юридичної особи, що припиняється, виконання зобов`язань якої не забезпечено, припинення або дострокового виконання зобов`язання, або забезпечення виконання зобов`язання, крім випадків, передбачених законом. Після закінчення строку для пред`явлення вимог кредиторами та задоволення чи відхилення цих вимог комісія з припинення юридичної особи складає передавальний акт (у разі злиття, приєднання або перетворення) або розподільчий баланс (у разі поділу), який має містити положення про правонаступництво щодо майна, прав та обов`язків юридичної особи, що припиняється шляхом поділу, стосовно всіх її кредиторів та боржників, включаючи зобов`язання, які оспорюються сторонами.

Суд звертає увагу на те, що серед положень статті 107 Цивільного кодексу України відсутня норма, яка визначає, що неподання до комісії з припинення підприємства у двомісячний строк кредиторських вимог наслідком є їх погашення.

Крім того, згідно з частиною першої статті 107 Цивільного кодексу України кредитор юридичної особи, що припиняється, може вимагати від неї припинення або дострокового виконання зобов`язання. Тобто кредитор не наділений в силу Закону прямим обов`язком пред`являти кредиторські вимоги до юридичної особи, що припиняється шляхом приєднання.

Водночас, припинення юридичної особи шляхом приєднання завжди пов`язано з наявністю правонаступника майнових прав і обов`язків відповідної юридичної особи, тоді як відсутність правонаступництва та погашення кредиторських вимог, у зв`язку з їх непред`явленням у встановлений законом строк, відбувається тільки під час припинення юридичної особи шляхом ліквідації (стаття 112 Цивільного кодексу України ). Аналогічну правову позицію висловлено Верховним Судом у постанові від 03.09.2018р. по справі №910/5811/16.

За таких обставин, виходячи з всього вищевикладеного у сукупності, суд дійшов висновку щодо задоволення позову Публічного акціонерного товариства "Київгаз" до Комунального підприємства "Житлово-експлуатаційна організація - 103 Голосіївського району" про стягнення 692 604,56 грн.

Згідно приписів ст.129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на відповідача.

Керуючись ст.ст. 74, 76-80, 129, 236 - 240 Господарського процесуального кодексу України,

ВИРІШИВ:

1. Задовольнити позовні вимоги повністю.

2. Стягнути з Комунального підприємства «Житлово-експлуатаційна організація - 103 Голосіївського району» (03040, м.Київ, вул.Деміївська, будинок 33, ) на користь Публічного акціонерного товариства «Київгаз» (01103, м.Київ, вул.Михайла Бойчука, будинок 4Б, ) заборгованість в розмірі 692 604,56 грн. та судовий збір в сумі 10 389,06 грн.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили у відповідності до приписів ст.241 Господарського процесуального кодексу України. Згідно ч.1 ст.256 та п.п.17.5 пункту 17 Розділу XI «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд протягом двадцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст складено та підписано 01.08.2019р.

Суддя Спичак О.М.