ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"25" липня 2019 р. Справа № 911/1088/19

За позовом Фізичної особи-підприємця Москаленка Віктора Васильовича, АДРЕСА_1

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Сітістейтсервіс", 08325, Київська область, Бориспільський район, село Щасливе, вулиця Лесі Українки, будинок 14-Б

про визнання недійсним договору №5/17-ССС від 18.09.2017 про надання комунальних послуг та послуг з утримання будинків та прибудинкової території

суддя Н.Г. Шевчук

секретар судового засідання Н.С. Матраєва

за участю представників:

від позивача: не з`явився;

від відповідача: Самборська Г.М. (посв. №4200/10 від 17.06.2010; дов. б/н від 18.06.2019).

суть спору:

Фізична особа-підприємець Москаленко Віктор Васильович звернувся до Господарського суду Київської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Сітістейтсервіс" про визнання недійсним договору №5/17-ССС від 18.09.2017 про надання комунальних послуг та послуг з утримання будинків та прибудинкової території.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Сітістейтсервіс", укладаючи договір про надання комунальних послуг та послуг з утримання будинків та прибудинкової території із позивачем, не мав необхідних ліцензій, які передбачені Законом України "Про ліцензування видів господарської діяльності".

Ухвалою Господарського суду Київської області від 02.05.2019 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

20 червня 2019 року відповідач подав відзив на позовну заяву № 20/06 (вх. № суду 12261/19), в якому заперечив проти задоволення позовних вимог та вважає позов необґрунтованим, у зв`язку з тим, що такі посилання позивача не відповідають дійсності, оскільки ТОВ "Сітістейтсервіс" мав всі необхідні ліцензії для надання послуг згідно з вказаним Договором та які продовжують діяти безстроково (арк. с. 80-85).

Разом з відзивом на позовну заяву відповідачем заявлено клопотання про поновлення строку для його подання, обґрунтовуючи причини пропуску строку тим, що 02.05.2019 Загальними зборами учасників ТОВ "Сітістейтсервіс" прийнято рішення про звільнення директора товариства ОСОБА_1 та призначено нового директора ОСОБА_2 . У зв`язку із зміною керівного складу, передача справ новому керівнику зайняли значний проміжок часу.

А тому відповідач просить визнати дані причини поважними та поновити строк для подачі відзиву.

Приписами частини першої статті 118 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку.

Згідно зі статтею 119 Господарського процесуального кодексу України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Одночасно із поданням заяви про поновлення процесуального строку має бути вчинена процесуальна дія (подані заява, скарга, документи тощо), стосовно якої пропущено строк.

З метою всебічного, повного і об`єктивного визначення обставин справи, які підлягають встановленню та з`ясування заперечень проти позовних вимог суд задовольняє клопотання відповідача про поновлення строку для подачі відзиву та приймає його до розгляду.

Ухвалою суду від 20.06.2019 строк підготовчого провадження продовжувався на тридцять днів за клопотанням відповідача.

Ухвалою суду від 11.07.2019 клопотання позивача про відкладення підготовчого засідання було залишено судом без задоволення з посиланням на статтю 177 Господарського процесуального кодексу України, а також закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

У судовому засіданні 25.07.2019 судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні в ній докази, оцінивши їх в сукупності оглянувши оригінали документів доданих до відзиву та заслухавши пояснення присутнього у судовому засіданні представника відповідача суд

встановив:

18 вересня 2017 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Сітістейтсервіс" (виконавець) та Фізичною особою-підприємцем Москаленком Віктором Васильовичем (споживач) було укладено договір № 5/17-ССС про надання комунальних послуг та послуг з утримання будинку та прибудинкової території (далі - договір), предметом якого є надання виконавцем комунальних послуг та послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкової території у відношенні приміщення (відповідно до преамбули договору: частини офісного приміщення № 9 секції № 7 на першому поверсі загальною площею 39,85 кв. м, офісного приміщення № 10, секції № 8 , на першому поверсі загальною площею 182,4 кв. м, частину нежитлового приміщення № 11 секції № 9 на першому поверсі загальною площею 87,66 кв. м у багатоповерховому житловому будинку із вбудованими офісними приміщеннями за адресою: с. Щасливе , вул. Лесі Українки, буд. 14 , Бориспільський р-н, Київська обл .) споживача додаткових послуг (за переліком, наведеним в додатку 4 до договору) у строк та на умовах, що передбачені цим договором, а також надання споживачу можливості замовлення послуг охорони приміщення, а споживачем - забезпечення своєчасної оплати таких послуг за встановленим тарифом або цінами, що визначені у цьому договору, а також оплати усіх замовлених споживачем через виконавця послуг третіх осіб (пункт 1.1. договору).

Згідно пункту 1.2. цей Договір складено у відповідності до Закону України "Про житлово-комунальні послуги", Цивільного кодексу України, вимог постанови Кабінету Міністрів України від 20.05.2009 №529 та постанови Кабінету Міністрів України від 01.06.2009 №869 "Про забезпечення єдиного підходу до формування тарифів на житлово-комунальні послуги". Конкретний перелік послуг, що надаються за цим Договором, наводиться у Додатку №1 до цього Договору.

Розділом 2 Договору передбачені права та обов`язки сторін, відповідно до яких Виконавець зобов`язується забезпечувати вчасне та відповідної якості надання послуг згідно із законодавством і умовами Договору та інше, а Споживач зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі розраховуватися із виконавцем за отримані послуги згідно з умовами цього договору та виставлених рахунків. Рахунок вважається оплаченим тільки в тому випадку, коли оплата зарахована на поточний рахунок виконавця або внесено до каси виконавця.

Відповідно до Розділу 4 Договор, виконавець надає Споживачу перелік послуг, який викладений у Додатку 4 до Договору, що надаються за окремою заявкою Споживача.

За приписами пунктів 6.1. та 6.2. договору виконавець надає послуги за цінами, визначеними у Додатку №1 до Договору, розрахованими відповідно до тарифів, затверджених рішенням Щасливської сільської ради. Чинний на момент підписання договору перелік цін на комунальні послуги та послуги утримання будинку та прибудинкової території фіксується сторонами у Додатку № 1 до цього договору.

Пунктами 7.1.- 7.5. зазначеного правочину передбачено, що розрахунковим періодом є календарний місяць.

Нарахування оплати за надані у попередньому місяці послуги здійснюється виконавцем шляхом обчислення суми платежу згідно із встановленим тарифом на відповідну послугу та показаннями відповідних лічильників.

Для послуг, у відношенні яких не здійснюється облік за допомогою лічильників, оплата нараховується згідно з встановленим тарифом на такі послуги, визначені зовнішнім постачальником таких послуг або тарифом виконавця.

Не пізніше 10 числа кожного місяця дії цього договору виконавець формує та надає споживачу рахунок на оплату наданих послуг. Під наданням рахунку сторони договору розуміють поміщення рахунку у поштову скриньку споживача або передачу рахунку особисто споживачу, без додаткового письмового оформлення документів про передачу рахунку.

У разі відсутності рахунку у поштовій скриньці споживача на момент, визначений цим договором, споживач зобов`язаний самостійно отримати примірних рахунку у виконавця.

Згідно з пунктом 8.1. Договору оплата рахунку, виставленого Виконавцем, здійснюється споживачем не пізніше 20 числа місяця наступного за поточним.

Цей договір набирає чинності з дня його укладення і діє до 18 серпня 2020 року. Договір вважається продовженим на 6-місячний строк кожного разу після закінчення попереднього строку його дії, якщо за п`ятнадцять днів до закінчення цього строку однією із сторін не буде письмово заявлено про його розірвання або необхідність перегляду його положень. (пункт 14.1. Договору).

Відповідно до Розділу 16 Договору: Додаток №1 "Перелік послуг та дійсні тарифи", Додаток №2 "Показники лічильників", Додаток №3 "Акт розмежування", Додаток №4 "Перелік послуг, що надаються за заявкою", Додаток №5 "Форма Акту прийняття об`єкта під охорону", Додаток №6 "Акт виконання заявки", Додаток №7 "Акт про настання події" є невід`ємними додатками до цього Договору.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (стаття 626 Цивільного кодексу України).

У відповідності до статті 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Одним із способів захисту порушеного права згідно з частиною другою статті 16, частиною першою статті 215 Цивільного кодексу України є визнання недійсним правочину, укладеного з недодержанням вимог, установлених частинами першою - третьою, п`ятою, шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Статтею 203 Цивільного кодексу України встановлено перелік умов дійсності правочину: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин (аналогічна правова позиція викладена в постанові Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 № 11 «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними»).

Згідно із роз`ясненнями, наведеними в пункті 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

Отже, в кожній справі про визнання правочину недійсним суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон пов`язує визнання правочину недійсним і настання певних юридичних наслідків.

Відповідно до частини першої статті 227 Цивільного кодексу України правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним.

Суспільні відносини у сфері ліцензування видів господарської діяльності, визначення виключного переліку видів господарської діяльності, що підлягають ліцензуванню, встановлення уніфікованого порядку їх ліцензування, нагляд і контроль у сфері ліцензування, відповідальність за порушення законодавства у сфері ліцензування видів господарської діяльності регулюються Законом України "Про ліцензування видів господарської діяльності" № 222-19 від 02.03.2015.

Пунктом третім статті 21 Закону України "Про ліцензування видів господарської діяльності" № 222-19 від 02.03.2015 передбачено, що Закон України "Про ліцензування певних видів господарської діяльності" (Відомості Верховної Ради України, 2000 р., N 36, ст. 299 із наступними змінами) втрачає чинність з дня набрання чинності цим Законом.

Відповідно до статті 1 Закон України "Про ліцензування певних видів господарської діяльності" № 1775-14 від 01.06.2000 в редакції, чинній на момент отримання ліцензій ТОВ "Сітістейтсервіс", ліцензія - документ державного зразка, який засвідчує право ліцензіата на провадження зазначеного в ньому виду господарської діяльності протягом визначеного строку у разі його встановлення Кабінетом Міністрів України за умови виконання ліцензійних умов.

Відповідно до статті 1 Закон України "Про ліцензування видів господарської діяльності" №222-19 від 02.03.2015, в редакції, чинній на момент прийняття рішення, ліцензія - запис у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань про рішення органу ліцензування щодо наявності у суб`єкта господарювання права на провадження визначеного ним виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню.

Відповідно до частини шостої статті 21 Закон України "Про ліцензування видів господарської діяльності" № 222-19, в редакції від 02.03.2015, ліцензії на провадження видів господарської діяльності, що на день набрання чинності цим Законом є чинними, продовжують діяти. Ліцензії на провадження видів господарської діяльності, зазначених у статті 7 цього Закону які є чинними на день набрання чинності цим Законом та мали обмежений термін дії, є безстроковими і можуть бути, за заявою ліцензіата, переоформлені відповідним органом ліцензування безкоштовно у тижневий строк.

В статті 7 вищевказаного Закону вказаний перелік видів господарської діяльності, що підлягають ліцензуванню, до яких віднесено підпунктом 28: централізоване водопостачання та централізоване водовідведення, крім централізованого водопостачання та водовідведення за нерегульованим тарифом та підпунктом 29: виробництво теплової енергії, транспортування теплової енергії магістральними і місцевими (розподільчими) тепловими мережами та постачання теплової енергії, крім виробництва, транспортування та постачання теплової енергії за нерегульованим тарифом.

Судом встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Сітістейтсервіс" отримало ліцензії: на виробництво теплової енергії 01.06.2011 серії АВ № 582452, строк дії якої з 30.05.2011 по 30.05.2016; на постачання теплової енергії 01.06.2011 серії АВ № 582453, строк дії якої з 30.05.2011 по 30.05.2016 та на централізоване водопостачання та водовідведення 02.06.2011 серії АВ № 582481, строк дії якої з 31.05.2011 по 31.05.2016 в період дії Закону України "Про ліцензування певних видів господарської діяльності" № 1775-III від 01.06.2000.

На момент набрання чинності Закону України "Про ліцензування видів господарської діяльності" № 222-19 від 02.03.2015 строк дії ліцензій, виданих Київською обласною державною адміністрацією Товариству з обмеженою відповідальністю "Сітістейтсервіс", не закінчився, а тому вони є чинними і відповідно до положень нового законодавства про ліцензування господарської діяльності є безстроковими.

Таким чином, на момент укладення договору №5/17-ССС про надання комунальних послуг та послуг з утримання будинків та прибудинкової території між позивачем та відповідачем від 18.09.2017 відповідач мав діючі ліцензії на виробництво теплової енергії 01.06.2011 серії АВ №582452, на постачання теплової енергії 01.06.2011 серії АВ № 582453, а централізоване водопостачання та водовідведення 02.06.2011 серії АВ № 582481, які є безстроковими.

Докази наявності інших обставин, які відповідно до статей 203, 215 Цивільного кодексу України можуть бути підставою визнання правочину недійсним, відсутні.

А тому зважаючи на викладене суд дійшов висновку, що передбачені законом підстави для визнання договору №5/17-ССС від 18.09.2017 про надання комунальних послуг та послуг з утримання будинків та прибудинкової території недійсним відсутні, а отже і підстави для задоволення позову відсутні.

Судовий збір відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладається на позивача.

Керуючись статтями 129, 232-233, 237-238, 240 Господарського процесуального кодексу України суд

вирішив:

У позові відмовити повністю.

Дане рішення набирає законної сили відповідно до статті 241 Господарського процесуального кодексу України і може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені статтями 256-257 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя Н.Г. Шевчук

Повне рішення складено та підписано: 01.08.2019