УХВАЛА

м. Київ

31.07.2019Справа № 910/16943/14

За скаргою Публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк" на дії головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Рубель Інни Вікторівни у справі №910/16943/14

За позовом Публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк"

до Приватного акціонерного товариства "Бліц-Інформ"

про стягнення 65 736 686,88 коп.

Головуючий суддя: Лиськов М.О.

Судді: Літвінова М.Є.

Зеленіна Н.І.

За участі представників учасників справи згідно протоколу

ВСТАНОВИВ:

Публічним акціонерним товариством "Державний експортно-імпортний банк України" заявлено позов про стягнення з Приватного акціонерного товариства "Бліц-Інформ" заборгованості за Кредитним договором №27107К11 від 03.07.2007 в розмірі 65 736 686 грн. 88 коп., в тому числі: 35 979 792 грн. 15 коп. заборгованість за кредитом, 9 528 768 грн. 13 коп. проценти за користування кредитом, 115 536 грн. 09 коп. плата за управління кредитом, 9 402 584 грн. 43 коп. пеня по кредиту, 2 377 260 грн 57 коп. пеня по процентам, 14 230 грн. 59 коп. пеня по платі за управління кредитом, 2 219 974 грн. 60 коп. 3% річних по кредиту, 485 608 грн. 94 коп. 3% річних по процентам, 2 992 грн. 52 коп. 3% річних по платі за управління кредитом, 4 425 514 грн. 43 коп. збитків від інфляції по кредиту, 1 171 433 грн. 43 коп., збитків від інфляції по процентам, 12 991 грн. 00 коп. збитків від інфляції по платі за управління кредитом.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.08.2014 порушено провадження по справі № 910/16943/14, розгляд справи призначено на 08.09.2014.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 11.05.2016 позов задоволено частково, стягнуто з Приватного акціонерного товариства "Бліц-Інформ" на користь Публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" заборгованість по поверненню кредитних коштів в розмірі 35 979 792 грн. 15 коп., заборгованість по сплаті процентів за користування кредитними коштами в розмірі 9 528 768 грн. 13 коп., заборгованість по сплаті комісії за управління кредитною лінією в розмірі 104 742 грн. 15 коп., пеню за несвоєчасне повернення кредитних коштів в розмірі 2 511 190 грн. 66 коп., пеню за прострочення сплати процентів за користування кредитними коштами в розмірі 606 208 коп. 61 коп., пеню за прострочення сплати комісії з управління кредитною лінією в розмірі 2 557 грн. 28 коп., 3 % річних в розмірі 1 923 512 грн. 41 коп., інфляційні втрати в розмірі 5 609 707 грн. 39 коп., в іншій частині позову відмовлено, стягнуто з Приватного акціонерного товариства "Бліц-Інформ" на користь Публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" витрати по сплаті судового збору в розмірі 62 551 грн. 89 коп., стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" на користь Приватного акціонерного товариства "Бліц-Інформ" витрати за проведення судових експертиз в розмірі 12 225 грн. 05 коп.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 26.07.2016 апеляційні скарги Публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України", Приватного акціонерного товариства "Бліц-Інформ" залишено без задоволення, рішення Господарського суду міста Києва від 11.05.2016 у справі №910/16943/14 залишено без змін.

08.08.2016 Господарським судом міста Києва було видано накази на примусове виконання рішення від 11.05.2016.

Постановою Вищого господарського суду України від 26.10.2016 касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Бліц-Інформ" залишено без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 11.05.2016 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 26.07.2016 у справі №910/16943/14 - без змін.

19.07.2019 до Господарського суду міста Києва надійшла скарга Публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України на дії головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Рубель Інни Вікторівни у справі №910/16943/14, в якій скаржник просить:

- визнати неправомірними дії головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Рубель Інни Вікторівни щодо повернення 04.07.2019 без прийняття до виконання виконавчого документу - наказу господарського суду м. Києва від 08.08.2016 у справі № 910/16943/14;

- визнати недійсним Повідомлення про повернення виконавчого документа стягувану без прийняття до виконання від 04.07.2019 № 59458693, прийняте головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Рубель Інною Вікторівною;

- визнати неправомірною бездіяльність головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Рубель Інни Вікторівни щодо розгляду заяви Публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" в особі філії А4 "Укрексімбанк" у м. Києві про примусове виконання рішення суду № 040-02/10726-19 від 14.05.2019 у встановлені законом строки;

- зобов`язати Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України вчинити дії щодо примусового виконання наказу господарського суду м. Києва від 08.08.2016 у справі № 910/16943/14 в порядку ст. 26 Закону України "Про виконавче провадження".

Розпорядженням керівника апарату Господарського суду міста Києва від 19.07.2019 №05-23/1552 у зв`язку із відпусткою судді Грехової О.А., яка була головуючою у справі №910/16943/14 проведено повторний автоматичний розподіл матеріалів судової справи, за результатами якого скаргу на дії державного виконавця у справі №910/23081/14 передано на розгляд колегії суддів головуючого судді Лиськова М.О., Сівакова В.В., Сташків Р.Б.

Розпорядженням керівника апарату Господарського суду міста Києва від 25.07.2019 №05-23/1602 у зв`язку із відпусткою суддів Сташківа Р.Б. та Сівакової В.В., які приймали участь у колегіальному розгляді справи № 910/16943/14, проведено повторний автоматичний розподіл матеріалів судової справи, за результатами якого скаргу на дії державного виконавця у справі №910/23081/14 передано на розгляд колегії суддів: головуючого судді Лиськова М.О., суддів .Літвінової М.Є. та Зеленіної Н.І.

26.07.2019 ухвалою Господарського суду міста Києва розгляд скарги призначено на 31.07.2019.

31.07.2019 представник скаржника з`явилась в судове засідання, надала пояснення по суті скарги та підтримала скаргу в повному обсязі.

Представники боржника та Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України у судове засідання 31.07.2019 року не з`явились, про причини неявки суд не повідомили.

Статтею 342 Господарського процесуального кодексу України визначено, що скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржуються. Неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

З огляду на вищевикладене, оскільки явка представників відповідача (боржника) та ДВС в судові засідання по розгляду скарги обов`язковою не визнавалась, сторони не скористались належним їм процесуальним правом приймати участь в судових засіданнях, беручи до уваги те, що присутній у судовому засіданні 31.07.2019 представник стягувача (скаржника) проти розгляду скарги без участі уповноважених представників боржника та третьої особи не заперечували, суд здійснював розгляд справи за відсутності уповноважених представників вказаних осіб, виключно за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали скарги, заслухавши у судовому засіданні доводи представника скаржника, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується скарга, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду скарги, суд прийшов до висновку про необхідність задоволення скарги на дії Головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Рубель Інни Вікторівни.

Задовольняючи скаргу, суд виходить з наступних підстав.

Відповідно до статті 326 Господарського процесуального кодексу України, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Виконання судового рішення здійснюється на підставі наказу, виданого судом, який розглядає справу як суд першої інстанції (ст. 327 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до п. 6 ч. 4 статті 4 Закону України "Про виконавче провадження" виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до статті 26 цього Закону.

Так, у виконавчому документі зазначаються: 1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім`я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала; 2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ; 3) повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи; 4) ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності); реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків); 5) резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень; 6) дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню); 7) строк пред`явлення рішення до виконання.

У виконавчому документі можуть зазначатися інші дані (якщо вони відомі суду чи іншому органу (посадовій особі), що видав виконавчий документ), які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення, зокрема місце роботи боржника - фізичної особи, місцезнаходження майна боржника, реквізити рахунків стягувача і боржника, номери їх засобів зв`язку та адреси електронної пошти.

Виконавчий документ підписується уповноваженою посадовою особою із зазначенням її прізвища та ініціалів і скріплюється печаткою. Скріплення виконавчого документа печаткою із зображенням Державного Герба України є обов`язковим, якщо орган (посадова особа), який видав виконавчий документ, згідно із законом зобов`язаний мати таку печатку.

Наказ Господарського суду міста Києва № 910/16943/14 від 08.08.2016 містить всі дані, необхідні для примусового виконання рішення.

Як встановлено судом, 15.05.2019 Публічне акціонерне товариство "Державний експортно-імпортний банк України" надіслало на адресу Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (далі - Відділу) заяву про примусове виконання рішення суду № 040-02/10726-19 від 14.05.2019.

З матеріалів справи вбачається, згідно з відміткою на рекомендованому повідомлені про вручення поштового відправлення № 670, Відділ отримав цю заяву 20.05.2019.

04.07.2019 Головний державний виконавець Відділу Рубель Інна Вікторівна (далі - державний виконавець) за результатом розгляду заяви стягувача про примусове виконання рішення суду № 040-02/10726-19 від 14.05.2019 винесла, на підставі п. 6 ч. 4 ст. 4 Закону України "Про виконавче провадження", повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання (далі - Повідомлення).

Під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами (ч. 1 ст. 13 Закону України "Про виконавче провадження").

Частиною 4 статті 4 Закону України "Про виконавче провадження" встановлені строки для повернення без прийняття до виконання стягувачу виконавчого документу - протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення.

Із тверджень скаржника вбачається, що наказ Господарського суду міста Києва від 08.08.2016 у справі № 910/16943/14 пред`явлено до виконання до Відділу 15.05.2019, а отримано останнім 20.05.2019, а отже три робочі дні для прийняття Повідомлення державним виконавцем це 21.05.2019, 22.05.2019, 23.05.2019. Однак, як встановлено судом, таке Повідомлення прийнято державним виконавцем Відділу 04.07.2019, тобто з порушенням строків, встановлених ч. 4 ст. 4 Закону України "Про виконавче провадження", що є підставою для визнання неправомірною бездіяльності державного виконавця Відділу щодо розгляду заяви про примусове виконання рішення суду у встановлені строки.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 26 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження (ч. 5 ст. 26 Закону України "Про виконавче провадження").

Оскільки повідомлення від 04.07.2019 (№ 59458693 від 04.07.2019) про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання винесено 04.07.2019, то воно мало бути направлено скаржнику у строк до 09.07.2019 включно, однак у відповідності до наданих позивачем доказів (поштового конверту та відомостей з сайту ПАТ "Укрпошта"), вказане повідомлення направлено стягувачу 11.07.2019, тобто з порушенням строку, встановленого ч. 1 ст. 28 Закону.

За вказаних підстав підлягає визнанню неправомірною бездіяльність головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Рубель Інни Вікторівни щодо розгляду заяви Публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" про примусове виконання рішення суду № 040-02/10726-19 від 14.05.2019 у встановлені строки.

Гарантією прав фізичних і юридичних осіб у виконавчому провадженні є можливість оскарження дій або бездіяльності державних виконавців.

Згідно ч. 4 ст. 11 Господарського процесуального України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Положення зазначеної статті повністю узгоджуються з приписами ст. 17 ЗУ "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини".

Отже, при розгляді скарг на дії чи бездіяльність виконавців суди повинні враховувати правові принципи, визначені Конвенцією, які знаходять своє розширене тлумачення в рішеннях Європейського суду.

За змістом статей 1, 8 Конституції України Україна є правова держава. В Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Законом України №475/97 від 17.07.1997 ратифіковано Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 (надалі - "Конвенція") та Перший протокол до Конвенції, а відтак в силу ст. 9 Конституції України вони є частиною національного законодавства України.

Відносини, що виникають у зв`язку з обов`язком держави виконати рішення Європейського суду з прав людини у справах проти України; з необхідністю усунення причин порушення Україною Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод і протоколів до неї; з впровадженням в українське судочинство та адміністративну практику європейських стандартів прав людини; зі створенням передумов для зменшення числа заяв до Європейського суду з прав людини проти України регулюється Законом України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини".

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Концепція "майна" в розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції має автономне значення, тобто не обмежується власністю на матеріальні речі та не залежить від формальної класифікації у внутрішньому праві: певні інші права та інтереси, що становлять активи, також можуть вважатися "правом власності", а відтак і "майном".

Відтак, присудженні до стягнення рішенням у даній справі грошові кошти, є майном в розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції, мирне володіння яким з моменту винесення наведеного рішення гарантується ст.ст. 1, 8, 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції.

При цьому, в рішеннях у справах "Бурдов проти Росії" від 07.05.2002 р. та "Ясіуньєне проти Латвії" від 06.03.2003 р. Європейський суд з прав людини наголосив на тому, що відсутність у заявника можливості домогтися виконання рішення, винесеного на його чи її користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, гарантоване першим реченням частини першої статті 1 Протоколу № 1.

Тоді як, у даному випадку невиконання судового рішення призводить до порушення забезпечення права позивача на мирне володіння відповідним майном, гарантованим статтею 1 Першого протоколу до Конвенції.

Відсутність у заявника можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, як це передбачено першим пунктом статті 1 Першого протоколу (справа "Юрій Миколайович Іванов проти України", заява № 40450/04, рішення від 15.10.2009).

Виконання рішення, ухваленого тим чи іншим судом, треба розглядати як невід`ємну складову судового розгляду, як цього вимагає положення статті 6 Конвенції, у якому йдеться про необхідність забезпечення справедливого судового процесу ("Бурдов проти Росії", комюніке Секретаря Суду 07.05.2002; рішення у справі "Горнсбі проти Греції" від 19.03.1997).

За вказаних підстав суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог скарги в частині:

- визнання неправомірними дії головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Рубель Інни Вікторівни щодо повернення 04-07.2019 року без прийняття до виконання виконавчого документу - наказу господарського суду м. Києва від 08.08.2016 у справі №910/16943/14;

- визнання недійсним Повідомлення про повернення виконавчого документа стягувану без прийняття до виконання від 04.07.2019 № 59458693, прийняте головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Рубель Інною Вікторівною.

- визнання неправомірною бездіяльність головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Рубель Інни Вікторівни щодо розгляду заяви Публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" в особі філії АТ "Укрексімбанк" у м. Києві про примусове виконання рішення суду №040-02/10726-19 від 14.05.2019 у встановлені законом строки.

Щодо вимоги скаржника про зобов`язання Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України вчинити дії щодо примусового виконання наказу Господарського суду міста Києва від 08.08.2016 у справі №910/16943/14 в порядку ст. 26 ЗУ "Про виконавче провадження", суд дійшов висновку, що такі вимоги є передчасними, оскільки визнання недійсним Повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання від 23.05.19. № 59176371, не нівелює необхідності вчинення стягувачем таких дій, як пред`явлення виконавчого документа до виконання шляхом подання відповідної заяви з доданими до неї документами до органу ДВС для подальшого вчинення дій, передбачених приписами ст. 26 Закону, як і не передбачає безумовного вчинення державним виконавцем дій, визначених вказаною статтею без відповідної заяви стягувача.

Враховуючи викладене, у вказаній частині суд відмовляє в задоволенні скарги.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 234, 342, 343 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Скаргу Публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" на дії державного виконавця задовольнити частково.

2. Визнати неправомірними дії головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Рубель Інни Вікторівни щодо повернення 04-07.2019 року без прийняття до виконання виконавчого документу - наказу господарського суду м. Києва від 08.08.2016 у справі №910/16943/14.

3. Визнати недійсним Повідомлення про повернення виконавчого документа стягувану без прийняття до виконання від 04.07.2019 № 59458693, прийняте головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Рубель Інною Вікторівною.

4. Визнати неправомірною бездіяльність головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Рубель Інни Вікторівни щодо розгляду заяви Публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" в особі філії АТ "Укрексімбанк" у м. Києві про примусове виконання рішення суду №040-02/10726-19 від 14.05.2019 у встановлені законом строки.

5. В решті вимог скарги відмовити.

6. Ухвала набирає законної

Повний текст складено 05.08.2019

Головуючий суддя М.О. Лиськов

Судді М.Є. Літвінова

Н.І. Зеленіна