ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" липня 2019 р.м. ХарківСправа № 922/5939/15

Господарський суд Харківської області у складі:
головуючий суддя Лаврова Л.С.

судді: Новікова Н.А. , Шатерніков М.І.

при секретарі судового засідання Пунтус Д.А.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Заступника військового прокурора сил антитерористичної операції, м. Краматорськ в інтересах держави в особі: 1. Міністерства оборони України, м. Київ-168, 2. Квартирно-експлуатаційного відділу м. Харкова
до 1. Військової частини НОМЕР_1 , м. Харків, 2. Приватного підприємства "Алекс" третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні ВЧ А-4104 - Харківський національний університет Повітряних Сил імені Івана Кожедуба
про визнання недійсним договору №8 від 16.09.2013 р. та повернення майна із чужого незаконного користування
за участю представників:
прокуратури Набекало Микола Миколайович,

першого позивача (МОУ) Мазур Любов Борисівна,

другого позивача (КЕВ м.Харкова) ОСОБА_1 ,

першого відповідача (ВЧ НОМЕР_1 ) Краснокутський Олександр Володимирович,

другого відповідача (ПП «Алекс») Мацков Олег Геннадійович,

третьої особи (ХНУПС ім.І.Кожедуба) Красько Сергій Юрійович.

ВСТАНОВИВ:

В листопаді 2015 року до господарського суду Харківської області з позовом звернувся заступник військового прокурора сил антитерористичної операції в інтересах Міністерства оборони України, Квартирно-експлуатаційного відділу м. Харкова до Військової частини НОМЕР_1 та Приватного підприємства "Алекс", в якому просив суд:

- визнати недійсним повністю укладений 16 вересня 2013 року між військовою частиною НОМЕР_1 та Приватним підприємством "Алекс" договір №8 про вирощування зернових та технічних культур, припинивши його дію на майбутнє з моменту набрання рішенням законної сили;

- повернути із чужого незаконного користування ПП "Алекс" частину земельної ділянки військового містечка №265 загальною площею 1431 га;

- для забезпечення позову заборонити сторонам здійснювати обробіток земельної ділянки, військового містечка № НОМЕР_2 площею 1431 га (згідно ст.ст. 66, 67 ГПК України), яке передано військовою частиною НОМЕР_1 в користування ПП "Алекс".

В обґрунтування позовних вимог прокурор зазначав, що спірний договір укладено з порушенням вимог діючого законодавства, у порушення ст. 122 Земельного кодексу України, тобто за відсутності права розпоряджатися земельною ділянкою та без погодження з власником майна, права користування якою було вкладом за договором, що є підставою для визнання такого договору недійсним з огляду на положення ч. 1 ст. 203 та ст. 215 Цивільного кодексу України.

Ухвалою суду від 09.11.2015 р. було порушено провадження у справі, призначено її до розгляду у судовому засіданні та відстрочено прокуратурі сплату судового збору до винесення рішення у даній справі.

19.11.2015 р. від Військової частини НОМЕР_1 надійшли заперечення (вх.46547), в яких перший відповідач не погоджується з позовними вимогами прокурора та вказує, що при укладенні спірного договору відповідачами були дотримані вимоги ЗУ «Про господарську діяльність у Збройних Силах України», вказаний договір був погоджений зі Зміївською районною державною адміністрацією, погоджений командувачем видів Збройних сил України Командувачем Повітряних Сил ЗСУ. Також, відповідач наголошував, що земельна ділянка за договором в оренду не передавалась, законність укладення та виконання договору №8 про вирощування зернових та технічних культур, укладеного 16.09.2013 р. неодноразово були досліджені і підтверджені рішенням контролюючих органів, зокрема аудиторським звітом Північно-Східного Територіального управління внутрішнього аудиту та фінансового контролю від 17.09.2014 р., перевіркою було встановлено відповідність площ та мети використання земель оборони укладеним договорам.

23.11.2015 р. від Військової прокуратури сил антитерористичної операції надійшли пояснення (вх. 46815), в яких прокурором обґрунтовуються підстави для представництва інтересів держави та визначається орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

23.11.2015 р. від Військової частини НОМЕР_1 надійшли додаткові заперечення (вх.46918), в яких відповідач вказує, що єдиною підставою звернення прокурора до суду з позовною заявою про визнання спірного договору недійсним був лист заступника начальника інспекції сільського господарства в Харківській області К.А. Манукян, яка грубо порушила Положення про державну інспекцію сільського господарства Україна, затверджену Указом Президента України від 13 квітня 2011 року, яким регламентуються повноваження інспекції сільського господарства України, вимоги ст. 19 Конституції України, а саме надання висновку щодо законності договору про спільний обробіток землі. На думку відповідача, прокурор помилково вважає, що Міністерство оборони України, як центральний орган виконавчої влади і військового управління, діє з порушенням чинного законодавства та в порушення інтересів держави.

23.11.2015 р. заперечення проти позову були надані ПП «Алекс» (вх.46861). Другий відповідач заперечує проти тверджень прокуратури щодо передачі ВЧ НОМЕР_1 частини земельної ділянки площею 1431 га в строкове користування, оскільки це суперечить п. 1.2 укладеного сторонами договору. Окрім того, в позовній заяві вказується про порушення з боку відповідачів інтересів держави, але прокурором не зазначено які саме права та яким чином порушили відповідачі укладенням договору про спільний обробіток землі. Посилання прокурора на положення «Порядку надання в користування земель (земельних ділянок) для потреб Збройних Сил України та основні правила користування наданими землями», затвердженого наказом Міністра оборони України № 483 від 22.12.1997 року, на думку відповідача, є не вірними, оскільки в ньому йдеться про передачу землі у тимчасове використання, а це не є відносинами сумісної діяльності, а є орендними відносинами. Також відповідач зазначав, що на той час, зобов`язання сторін за оспорюваним Договором за 2014 та 2015 сільськогосподарські роки виконані в повному обсязі, та розрахунки проведені, виконані осінні сільськогосподарські роботи для отриманню врожаю у 2016 році. Це дискування, посів озимої пшениці, внесення добрив на площі 421 га, та оранка на площі 1010 га. На осінні сільськогосподарські роботи для отримання врожаю у 2016 році, ПП «АЛЕКС» на той час уже було витрачено 1416851,50 грн. На підставі викладеного, другий відповідач просив суд відмовити в задоволенні позову.

Квартирно-експлуатаційним відділом було подано письмові пояснення (вх.46863 від 23.11.2015 р.), в яких позивач просить суд задовольнити позовну заяву Військового прокурора сил АТО у повному обсязі та зазначає, що КЕВ м. Харків вважає укладений відповідачами договір таким, що був укладений із порушенням законодавства, а тому він підлягає визнанню недійсним. Відповідно до Порядку укладення державними підприємствами, установами, організаціями, а також господарськими товариствами, у статутному капіталі яких частка держави перевищує 50 відсотків, договорів про спільну діяльність, договорів комісії, доручення та управління майном, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.04.2002 року №296, договори про спільну діяльність повинні погоджуватися рішенням Кабінету Міністрів України. Договір укладений між військовою частиною та ПП «Алекс» не погоджувався рішенням КМУ, у зв`язку з чим, зазначений договір повинен бути визнаний недійсним.

07.12.2015 р. від Міністерства оборони України надійшли пояснення (вх.48842), в яких перший відповідач вказує, що військова частина НОМЕР_1 не є безпосереднім землекористувачем спірної земельної ділянки, оскільки відповідно до Державного акту на право постійного користування землею Б №047623 у 1990 за Харківським Вищим військовим авіаційним училищем льотчиків ім. С.І.Грицівця, як землекористувачем закріплені в безстрокове і безоплатне користування 3069,2 га, таким чином, постійним землекористувачем земельної ділянки, спільний обробіток якої передбачений спірним договором, є ХВВАУЛ ім.С.І.Грицівця. Статтею 141 Земельного кодексу України передбачено вичерпний перелік підстав припинення права користування земельною ділянкою. Разом з тим, будь-яких рішень (з підстав, передбачених ст. 141 Земельного кодексу України) щодо припинення права постійного користування спірною земельною ділянкою ХВВАУЛ ім. С.І. Грицівця уповноваженими органами державної влади не приймалося. Крім цього, те, що військова частина НОМЕР_1 є безпосереднім землекористувачем, не узгоджується з нормами, викладеними в Положенні про організацію квартирно-експлуатаційного забезпечення Збройних Сил України, затвердженому наказом Міністерства оборони України 03.07.2013 № 448 (надалі Положення про КЕЗ). Зокрема, відповідно до п. 1.3 Положення про КЕЗ основними завданнями квартирно-експлуатаційного забезпечення (яке здійснює КЕВ міста Харків) є забезпечення військових частин (військові частини відповідно до п. 1.2 Положення про КЕЗ - це військові частини, заклади, установи, організації ЗС України) фондами військового містечка, територією та земельними ділянками. Згідно з пунктом 4.4 цього Положення військовим частинам для виконання покладених на них функцій та завдань земельні ділянки надаються в постійне користування в порядку, визначеному Земельним кодексом України та Законом України «Про використання земель оборони». Фонди і територія військового містечка, а також земельні ділянки передаються військовим частинам на утримання і експлуатацію через квартирно-експлуатаційні органи за Актом приймання (передачі) для утримання та експлуатації будівель, споруд і території військового містечка. Таким чином, за наявності Державного акту на право постійного користування земельною ділянкою, виданого Харківським Вищим військовим авіаційним училищем льотчиків ім. С.І. Грицівця, відповідно до наведених норм законодавства військова частина НОМЕР_1 не є землекористувачем у розумінні вимог Земельного кодексу України, оскільки фонди і територія полігону військовій частини НОМЕР_1 може бути передана лише для утримання та експлуатації. З урахуванням викладеного, оскільки військова частина НОМЕР_1 не є землекористувачем земельної ділянки та повноваженнями на укладення спірного договору не наділялася, позивач наголошує, що спірний договір укладений особою, яка не має необхідного обсягу цивільної дієздатності. Таким чином, договір від 16.09.2013 № 8 «Про спільний обробіток землі», укладений між військовою частиною НОМЕР_1 та Приватним підприємством «Алекс», суперечить наведеним вище вимогам законодавства та укладений особою, яка не має необхідного обсягу цивільної дієздатності, тому має бути визнаний судом недійсним на підставі ст.ст. 203, 215 Цивільного кодексу України.

24.12.2015 р. від представника Військової частини НОМЕР_1 надійшов відзив (вх. 51302) із запереченнями проти доводів, викладених у позовній заяві. Зокрема, перший відповідач повідомив, що в 2013 році Військова частина НОМЕР_1 виконуючи окреме невідкладне доручення заступника Начальника Генерального штабу генерала-лейтенанта ОСОБА_2 (яке було прийнято за результатами наради під керівництвом Міністра оборони України щодо ефективності використання земель оборони військових полігонів Збройних Сил України в сільськогосподарських цілях) та доручення директора фінансів Міністерства оборони України, затвердженого Міністром оборони України, в термін до 01.10.2013 року уклала два договори на спільний обробіток землі. Відповідно до даного доручення була визначена та погоджена площа полігона (яка буде використовуватися спільно з підприємцями під засів сільськогосподарських культур) з Головним КЕУ ЗСУ, логістикою Командування Повітряних Сил, управлінням бойової підготовки Командування Повітряних Сил, управлінням полігонної служби Командування Повітряних Сил, Харківським університетом Повітряних сил, КЕВ м. Харків. З Департаментом економічної діяльності були погоджені цінові показники в залежності від територіального розміщення полігонів. Оспорюваний Договір погоджений: Зміївською районною державною адміністрацією, Комсомольською селищною радою, КЕВ міста Харкова, помічником командира в/ч НОМЕР_1 з правової роботи, помічником командира в/ч НОМЕР_1 начальником фінансово-економічної служби, начальником КЕС в/ч НОМЕР_1 . За підсумками господарської діяльності за 2014-2015 р. за договором про спільний обробіток землі військова частина згідно умов договору отримала 2129600 грн. Також, відповідач звертає увагу, що Міністерством оборони України, як центральним органом виконавчої влади і військового управління наказ про припинення господарської діяльності в/ч НОМЕР_1 та розірвання договорів з суб`єктами господарювань не видавався. З наведеного відповідач робить висновок про те, що оспорюваний прокурором Договір укладений повноважними сторонами, з дотриманням вимог чинного законодавства, тому підстави для визнання його недійсним відсутні.

11.01.2016 р. представником Військової частини НОМЕР_1 був наданий відзив (вх. 404), в якому відповідач стверджує, що в порушення діючого законодавства позивач не маючи спеціальних знань, без складання уповноваженою особою відповідних документів реагування, надав в позовній заяві неправомірні висновки з перевищенням своїх повноважень. Законність використання земельної ділянки військовою частиною НОМЕР_1 підтверджується листом тимчасово виконуючого обов`язки начальника управління оборонного планування штабу Командування Повітряних Сил Збройних Сил України від 06.01.2016 р. №350/106/1/14, тому відповідач просив залишити позовну заяву без задоволення.

12.01.2016 р. від військової прокуратури надійшли пояснення (вх. 554), в яких наголошується, що договір від 16.09.2013 р. №8 «Про спільний обробіток землі», укладений між відповідачами, суперечить вимогам законодавства та укладений особою, яка не має необхідного обсягу цивільної дієздатності, тому на підставі ст.ст. 203, 215 ЦК України має бути визнаний недійсним.

Ухвалою від 20.01.2016 р. було задоволено клопотання Приватного підприємства "Алекс" про призначення колегіального розгляду справи. Згідно Витягу з протоколу автоматичного визначення складу колегії суддів від 20.01.2016 р. для розгляду справи визначено наступний склад колегії: головуючий суддя Лаврова Л.С., судді Сальникова Г.І., Денисюк Т.С.

Розпорядженням керівника апарату господарського суду Харківської області від 10.02.2016 року «Щодо призначення повторного автоматизованого розподілу справи», у зв`язку із відпусткою судді Сальникової Г.І., було призначено повторний автоматичний розподіл справи. Згідно Витягу з протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 10.02.2016 р. для розгляду справи визначено наступний склад колегії: головуючий суддя Лаврова Л.С., судді Денисюк Т.С., Новікова Н.А.

10.02.2016 р. представником першого відповідача було надано відзив (вх. 4497), в якому відповідач стверджує, що під час укладання спірного договору військова частина керувалась виключно вимогами чинного законодавства та не передавала частину земельної ділянки з державної власності будь-якому підприємству, Військова частина НОМЕР_1 є господарюючим суб`єктом та не обмежена законодавчими актами на укладання договорів про спільну діяльність.

Ухвалою від 23.02.2016 року до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні військової частини НОМЕР_1 м. Чугуїв було залучено Харківський університет Повітряних Сил імені Івана Кожедуба.

Ухвалою від 29.02.2016 року провадження у справі було зупинено до набрання законної сили рішенням по справі №922/329/16 за позовом ПП "Алекс" до Квартирно-експлуатаційного відділу міста Харкова та Військової частини НОМЕР_1 про визнання права користування земельними ділянками.

Розпорядженням керівника апарату господарського суду Харківської області від 06.04.2017 року «Щодо призначення повторного автоматизованого розподілу справи», у зв`язку із відсутністю повноважень судді Денисюк Т.С., було призначено повторний автоматичний розподіл справи. Згідно Витягу з протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 06.04.2017 р. для розгляду справи визначено наступний склад колегії: головуючий суддя Лаврова Л.С., судді Суслова В.В., Новікова Н.А.

Ухвалами господарського суду Харківської області від 11.04.2019 р. та 10.05.2017 р. розгляд справи поновлявся та зупинявся до набрання законної сили рішенням по справі №922/329/16 за позовом ПП "Алекс" до Квартирно-експлуатаційного відділу міста Харкова та Військової частини НОМЕР_1 про визнання права користування земельними ділянками.

Розпорядженням заступника керівника апарату господарського суду Харківської області від 17.04.2019 року «Щодо призначення повторного автоматизованого розподілу справи», у зв`язку із закінченням терміну повноважень судді Суслової В.В., було призначено повторний автоматичний розподіл справи. Згідно Витягу з протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 17.04.2019 р. для розгляду справи визначено наступний склад колегії: головуючий суддя Лаврова Л.С., судді Новікова Н.А., Шатерніков М.І.

Ухвалою від 22.04.2019 р. провадження у справі №922/5939/15 було поновлено та у зв`язку з набранням чинності ЗУ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VIII від 03.10.2017 р., яким ГПК України викладено в новій редакції, призначено підготовче засідання у справі та встановлено учасникам справи строк на подання заяв по суті справи.

Підготовче засідання по справі неодноразово відкладалося з метою виконання завдання підготовчого провадження та забезпечення процесуальних прав сторін.

28.05.2019 р. від представника другого відповідача надійшов відзив на позовну заяву (вх. 13026), в якому Приватне підприємство «Алекс», вважаючи вимоги прокуратури необґрунтованими, заперечувало проти позову в повному обсязі. Другий відповідач зазначав, що прокурор не уточнює, в чому саме полягає, на його думку, порушення інтересів держави. В силу припису ст. 204 ЦК України правомірність правочину презюмується. Отже, обов`язок доведення наявності обставин, з якими закон пов`язує визнання господарським судом оспорюваного правочину недійсним, покладається на позивача. Зі змісту позовної заяви не вбачається яке саме право позивачів, і яким чином, порушили відповідачі, уклавши Договір про спільний обробіток землі. Прокурором не подано належних і допустимих доказів на підтвердження заявлених позовних вимог.

Другий відповідач зазначав, що Військова частина А-4104 є специфічним господарюючим суб`єктом у відповідності до ст. 1 Закону України «Про господарську діяльність у Збройних силах України» і компетенція такого суб`єкта дозволяє йому укладати господарські договори. Відповідно до статті 3 цього Закону суб`єктами господарської діяльності у Збройних Силах України є військові частини, заклади, установи та організації Збройних Сил України, які утримуються за рахунок коштів Державного бюджету України, ведуть відокремлене господарство, мають кошторис надходжень та видатків, рахунки в установах банків, печатку із зображенням Державного Герба України і своїм найменуванням. Перелік видів господарської діяльності, здійснення якої дозволяється військовим частинам, визначається Кабінетом Міністрів України. Статтею 4 цього закону визначено, що порядок реєстрації військових частин як суб`єктів господарської діяльності у Збройних Силах України визначається Кабінетом Міністрів України. Відповідно до статті 6 зазначеного Закону господарську діяльність військової частини може бути обмежено або припинено за рішенням Міністерства оборони України в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до статті 8 цього Закону кошти, одержані від здійснення військовими частинами господарської діяльності, зараховуються до Державного бюджету України та використовуються виключно на національну оборону відповідно кошторису Міністерства оборони України. До переліку видів господарської діяльності, здійснення якої дозволяється військовим частинам Збройних Сил, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 липня 2000 р. № 1171 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України 30 вересня 2015 р. №769) входять зокрема і такі види діяльності, як вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур, вирощування овочів і баштанних культур, коренеплодів і бульбоплодів: допоміжна діяльність у рослинництві.

Постановою Кабінету Міністрів України від 3 травня 2000 р. №749 затверджено порядок реєстрації військових частин як суб`єктів господарської діяльності у Збройних Силах. Відповідно до пункту 3 цього Порядку реєстрація військових частин як суб`єктів господарської діяльності проводиться Міноборони відповідно до цього Порядку та Положення про порядок ведення реєстру військових частин як суб`єктів господарської діяльності, що затверджується Міноборони. Військову частину НОМЕР_1 зареєстровано, як суб`єкта господарської діяльності у Збройних Силах. Між Військовою частиною НОМЕР_1 та ПП «Алекс» 16 вересня 2013 р. був укладений Договір № 8 про спільний обробіток землі, згідно п. 1.2 якого, ВЧ НОМЕР_1 взяла на себе зобов`язання залучити площу земельної ділянки під спільний обробіток землі, а ПП «Алекс» зобов`язалось власними силами та за власний кошт провести необхідний комплекс заходів по забезпеченню повного сільськогосподарського циклу вирощування продукції. Спірний договір був укладений за участю Квартирно-експлуатаційного відділу м. Харкова, шляхом погодження договору. Вказана земельна ділянка в розмірі 3069,2 га, яка розташована в с. Благодатне Зміївського району Харківської області належить на праві постійного користування ВЧ А-4104, що підтверджується Рішенням господарського суду Харківської області по справі № 922/329/16 від 06 лютого 2019 р.

Згідно до п. 1.2 Договору Сторони домовились, що спільний обробіток землі буде здійснюватися наступним чином: ВЧ А-4104 бере на себе зобов`язання і залучити площу земельної ділянки під спільний обробіток землі та проводити її обстеження на предмет наявності та в подальшому, проведення заходів своєчасного знешкодження шкідливих для оточуючої середи, життя та здоров`я людей предметів з метою створення безпечних умов праці, а також охорону посівів. ПП «Алекс» бере на себе зобов`язання власними силами та коштами провести необхідний комплекс заходів по забезпеченню повного сільськогосподарського циклу вирощування продукції яка обумовлена Договором.

Таким чином, відповідач наголошував, що земельна ділянка площею 1431 га в користування ПП «Алекс» не передавалась, а була залучена ВЧ А-4104 для спільного обробітку. На земельній ділянці, згідно умовам Договору, ВЧ НОМЕР_1 виконує свої зобов`язання, а ПП «Алекс» виконує свої зобов`язання. Ніяких прав на земельну ділянку ПП «Алекс» не отримувало, що підтверджується листом Відділу Держгеокадастру у Зміївському районі Харківської області № 8-20.20-0.3-347/2-15 від 04.12.2015 р., в якому зазначено, що форма власності земельної ділянки - державна, та вилучення земель з користування Авіаційного полігону ВЧ НОМЕР_1 - не відбувалося. Спірний договір не містить умов, які дозволяли б ПП «Алекс» встановити строкове оплатне використання землі, право на яку належить Військовій частині НОМЕР_1 .

Ухвалою, занесеною до протоколу судового засідання від 02.07.2019 р. було закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті на 11.07.2019 р. об 11:00.

03.06.2019 р. через канцелярію господарського суду від прокурора надійшло клопотання (вх. №13450) про долучення до матеріалів справи копії додаткової угоди №3 від 12.06.2016 р., укладеної Військовою частиною НОМЕР_1 та ПП «Алекс» до договору про спільний обробіток землі №8 від 16.09.2013 р. Надані документи судом було досліджено та долучено до матеріалів справи.

В судовому засіданні 11.07.2019 р. було оголошено перерву до 10:30 15.07.2019 р.

Присутні в призначеному на 15.07.2019 р. судовому засіданні представник прокуратури та представники позивачів підтримали позов заступника прокурора, просили позовні вимоги задовольнити, визнати недійсним укладений 16 вересня 2013 року між Військовою частиною НОМЕР_1 та Приватним підприємством "Алекс" договір №8 про вирощування зернових та технічних культур, повернути із чужого незаконного користування ПП "Алекс" частину земельної ділянки військового містечка №265 загальною площею 1431 га.

Представником ВЧ НОМЕР_1 та представником ПП «Алекс» було підтримано викладені у заявах по суті справи заперечення проти заявлених позовних вимог. Відповідачі просили суд відмовити у задоволені позову в повному обсязі.

Представник третьої особи питання щодо вирішення спору залишив на розсуд суду.

Розглянувши матеріали справи та з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, заслухавши пояснення представників учасників справи, всебічно та повно дослідивши надані учасниками судового процесу докази, суд встановив наступне.

У вересні 2015 року військовою прокуратурою сил антитерористичної операції вивчено інформацію щодо стану законності додержання службовими особами Збройних Сил України вимог земельного законодавства при використанні земель оборони на території Харківського гарнізону та було встановлено, що Харківському вищому військовому авіаційному училищу льотчиків ім. Грицівця (на даний час Харківський університет Повітряних сил ім. І. Кожедуба) виданий Державний акт на право постійного користування землею серії Б №047623 від 1990 року, зареєстрований в книзі реєстрації державних актів за №62, загальною площею 3069,2 га із визначеним цільовим призначенням: для навчальних цілей, яким у тому числі закріплено безстрокове і безоплатне користування ділянки та вказано, що земля є виключно державною власністю і надається тільки в користування, а інша дії із земельною ділянкою в прямій або прихованій формі, які порушують право державної власності на землю, забороняються. На вказаній земельній ділянці розміщено військове містечко № НОМЕР_2 , яке використовується військовою частиною НОМЕР_1 (підпорядковується Харківському університету Повітряних сил ім. І. Кожедуба) відповідно до вищевказаного Державного акту на право постійного користування землею, в якості військового полігону з метою навчання та вишколу військовослужбовців, у тому числі які приймають безпосередню участь в зоні проведення антитерористичної операції.

16 вересня 2013 р. між Військовою частиною НОМЕР_1 (Сторона-1) та Приватним підприємством «Алекс» (Сторона-2) було укладено договір про спільний обробіток землі №8 (надалі - Договір), відповідно умов якого з метою відпрацювання співпраці з підприємствами і залучення додаткових джерел фінансування для підтримання на належному рівні бойової, мобілізаційної готовності та життєдіяльності військової частини, сторони за цим договором домовилися про співпрацю і співробітництво без утворення юридичної особи з використанням земель, які надані стороні - 1 в безстрокове користування та можливостей сторони - 2 спільно діяти для досягнення загальних цілей, а саме: вирощування зернових та технічних культур (пункт 1.1. Договору). Відповідно до пункту 2.1. Договору, для досягнення цілей, визначених цим договором, сторони зобов`язуються зокрема, обмінюватися наявною у їхньому розпорядженні інформацією з питань, що становлять взаємний інтерес сторін, кожна з сторін цього договору має право ознайомлюватися з усіма документами щодо ведення спільних справ за цим договором та становлять взаємний інтерес сторін в рамках дії договору; узгоджувати напрями та структуру господарської діяльності господарства для поєднання науково-дослідної діяльності з господарською, підвищення товарності та рентабельності виробництва й рівня оснащення виробничої і наукової бази.

Пунктом 3.1. Договору встановлено, що сторона - 1 за цим договором зобов`язується залучити до спільної діяльності, що буде проводитися разом зі стороною - 2 земельні ділянки, що надані стороні - 1 в безстрокове користування, згідно Державного Акту серія Б №047623 площею 1431 га, терміном на З сільськогосподарських років тобто до 2016 року включно.

Відповідно до пунктів 6.1. та 6.2 договору, внесок сторони 1 - вартість права обробітку земельних ділянок загальною площею 1431 та, згідно до Акту обміру земельної ділянки, який є невід`ємною частиною договору, а також ділова репутація та ділові зв`язки та складає 1144800,00 грн. внесок сторони 2 - грошові кошти, паливно-мастильні матеріали, обробка грунтів, сівба, посадка, внесення добрив та засобів захисту рослин, всі необхідні дії щодо вирощування сільськогосподарських культур, а також професійні знання, навички та вміння, ділова репутація та ділові зв`язки, інше, що встановлюють сторони по закінченню сільськогосподарського року.

Пунктом 8.6. договору сторони погодили, що сторона-2 перераховує стороні-1 грошові кошти як достроково розподілений прибуток від спільної діяльності: за 2014 сільськогосподарський рік - до 30.01.2014 р. в розмірі 100% від вартості внеску сторони-1; в подальшому за кожний сільськогосподарський рік до 30.01. в розмірі 100% від вартості внеску сторони-1.

Цей договір вважається укладеним з моменту підписання уповноваженими особами та скріплення печатками юридичних (фізичних осіб) і набирає чинності з моменту його реєстрації у військовій частині (пункт 12.1. договору).

Заступник військового прокурора сил антитерористичної операції стверджував, що зазначений Договір підлягає визнанню недійсним, оскільки він не відповідає вимогам закону, а саме: спірна земельна ділянка вийшла із власності Держави, тобто була фактично передана ПП "Алекс"; змінено цільове призначення спірної земельної ділянки; військова частина НОМЕР_3 не є безпосереднім землекористувачем спірної земельної ділянки тому, що державний акт на право користування земельною ділянкою площею 3069,2 га видавався ХВВАУЛ ім. С.І. Грицівця, а не полігону ХВВАУЛ ім. С.І. Грицівця (військова частина НОМЕР_4 ); спірний договір суперечить чинному законодавству та був укладений з метою приховування іншого договору - договору оренди землі.

Заступник військового прокурора вказував, що згідно ст.ст. 1130, 1133, 1134 ЦК, спільна діяльність може здійснюватися по відношенню до майна, яким володіють учасники діяльності. Крім того, спільна діяльність, яка здійснюється внаслідок зазначеного договору, направлена на спільне використання майна, яке за договором перебуває у володінні та є внеском у спільну діяльність однієї із сторін (землі Міністерства оборони України). Внесення земель у якості вкладу учасника у спільну діяльність, вказує на вчинення розпорядчих дій стосовно вказаного майна.

На думку прокуратури, зі змісту оспорюваного договору вбачається, що за його умовами військова частина НОМЕР_1 передає в строкове платне користування ПП «Алекс» земельну ділянку площею 1431 га, що характерно для договору оренди землі та свідчить, що даний Договір спільної діяльності укладений з метою приховування іншого договору - оренди земельної ділянки, відносини за яким фактично мають місце. Внаслідок надання військовою частиною НОМЕР_1 частини земельної ділянки військового містечка № НОМЕР_2 у строкове користування ПП «Алекс» для вирощування зернових та технічних культур призвело до використання земель оборони на території Зміївського району Харківської області не за їх цільовим призначенням - для потреб оборони, а для сільськогосподарського призначення, чим фактично безпідставно змінено цільове призначення земельної ділянки. Порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою, зокрема, для визнання недійсними рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування про надання (передачу) земельних ділянок громадянам та юридичним особам, а також визнання недійсними угод щодо відповідних земельних ділянок.

Враховуючи викладене, заступник військового прокурора сил антитерористичної операції стверджував, що військова частина НОМЕР_1 з порушенням вимог чинного законодавства, щодо укладання договорів спільної діяльності, порядку передачі земель оборони у користування, без погодження уповноваженими на це суб`єктами владних повноважень, уклала договір №8 від 16.09.2013 року про передачу в строкове платне користування ПП «Алекс» частини земельної ділянки для здійснення господарської діяльності по вирощуванню зернових та технічних культур, з метою приховування фактичного укладення договору оренди, чим незаконно фактично змінила цільове призначення частини земельної ділянки військового містечка № НОМЕР_2 загальною площею 1431 га із земель оборони на землі сільськогосподарського призначення.

Міністерство оборони України в наданих до суду поясненнях по справі вказувало, що військова частина НОМЕР_1 не є безпосереднім землекористувачем спірної земельної ділянки, оскільки відповідно до Державного акту на право постійного користування землею Б №047623 у 1990 за Харківським Вищим військовим авіаційним училищем льотчиків ім. С.І.Грицівця, як землекористувачем закріплені в безстрокове і безоплатне користування 3069,2 га, таким чином, постійним землекористувачем земельної ділянки, спільний обробіток якої передбачений спірним договором, є ХВВАУЛ ім.С.І.Грицівця. Статтею 141 Земельного кодексу України передбачено вичерпний перелік підстав припинення права користування земельною ділянкою. Разом з тим, будь-яких рішень (з підстав, передбачених ст. 141 Земельного кодексу України) щодо припинення права постійного користування спірною земельною ділянкою ХВВАУЛ ім. С.І. Грицівця уповноваженими органами державної влади не приймалося. Оскільки військова частина НОМЕР_1 не є землекористувачем земельної ділянки та повноваженнями на укладення спірного договору не наділялася, позивач зауважував, що спірний договір укладений особою, яка не має необхідного обсягу цивільної дієздатності, тому договір від 16.09.2013 № 8 «Про спільний обробіток землі», укладений між військовою частиною НОМЕР_1 та Приватним підприємством «Алекс», суперечить наведеним вище вимогам законодавства та укладений особою, яка не має необхідного обсягу цивільної дієздатності, тому на підставі ст.ст. 203, 215 Цивільного кодексу України має бути визнаний судом недійсним.

Квартирно-експлуатаційний відділ також підтримав позовні вимоги прокурора та у наданих до суду письмових поясненнях зазначав, що відповідно до Порядку укладення державними підприємствами, установами, організаціями, а також господарськими товариствами, у статутному капіталі яких частка держави перевищує 50 відсотків, договорів про спільну діяльність, договорів комісії, доручення та управління майном, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.04.2002 року №296, договори про спільну діяльність повинні погоджуватися рішенням Кабінету Міністрів України. Спірний договір укладений між військовою частиною та ПП «Алекс» не погоджувався рішенням КМУ, у зв`язку з чим, зазначений договір повинен бути визнаний недійсним.

У наданих до суду запереченнях Військова частина НОМЕР_1 зазначала про безпідставність заявлених позовних вимог та просила суд відмовити у задоволенні позову Військового прокурора сил антитерористичної операції щодо визнання недійсним договору №8 про вирощування зернових та технічних культур, укладеного 16 вересня 2013 р. між військовою частиною НОМЕР_1 та Приватного підприємства «Алекс», оскільки при укладенні спірного договору відповідачами були дотримані вимоги ЗУ «Про господарську діяльність у Збройних Силах України», вказаний договір був погоджений зі Зміївською районною державною адміністрацією, погоджений командувачем видів Збройних сил України Командувачем Повітряних Сил ЗСУ. Також, відповідач наголошував, що земельна ділянка за договором в оренду не передавалась, законність укладення та виконання договору №8 про вирощування зернових та технічних культур, укладеного 16.09.2013 р. неодноразово були досліджені і підтверджені рішенням контролюючих органів, зокрема аудиторським звітом Північно-Східного Територіального управління внутрішнього аудиту та фінансового контролю від 17.09.2014 р., перевіркою було встановлено відповідність площ та мети використання земель оборони укладеним договорам.

Відповідач зазначав, що в 2013 році Військова частина НОМЕР_1 виконуючи окреме невідкладне доручення заступника Начальника Генерального штабу генерала-лейтенанта Муженко В.М. (яке було прийнято за результатами наради під керівництвом Міністра оборони України щодо ефективності використання земель оборони військових полігонів Збройних Сил України в сільськогосподарських цілях та доручення директора фінансів Міністерства оборони України, затвердженого Міністром оборони України, в термін до 01.10.2013 року уклала два договори на спільний обробіток землі. Відповідно до даного доручення була визначена та погоджена площа полігона (яка буде використовуватися спільно з підприємцями під засів сільськогосподарських культур) з Головним КЕУ ЗСУ, логістикою Командування Повітряних Сил, управлінням бойової підготовки Командування Повітряних Сил, управлінням полігонної служби Командування Повітряних Сил, Харківським університетом Повітряних сил, КЕВ м. Харків. З Департаментом економічної діяльності були погоджені цінові показники в залежності від територіального розміщення полігонів. Оспорюваний Договір погоджений: Зміївською районною державною адміністрацією, Комсомольською селищною радою, КЕВ міста Харкова, помічником командира в/ч А 4104 з правової роботи, помічником командира в/ч НОМЕР_1 начальником фінансово-економічної служби, начальником КЕС в/ч НОМЕР_1 . За підсумками господарської діяльності за 2014-2015 р. за договором про спільний обробіток землі військова частина згідно умов договору отримала 2129600 грн. Також, відповідач звертає увагу, що Міністерством оборони України, як центральним органом виконавчої влади і військового управління наказ про припинення господарської діяльності в/ч НОМЕР_1 та розірвання договорів з суб`єктами господарювань не видавався. З наведеного відповідач робить висновок про те, що оспорюваний прокурором Договір укладений повноважними сторонами, з дотриманням вимог чинного законодавства, тому підстави для визнання його недійсним відсутні.

Також, відповідач стверджував, що єдиною підставою звернення прокурора до суду з позовною заявою про визнання спірного договору недійсним був лист заступника начальника інспекції сільського господарства в Харківській області К.А. Манукян, яка грубо порушила Положення про державну інспекцію сільського господарства Україна, затверджену Указом Президента України від 13 квітня 2011 року, яким регламентуються повноваження інспекції сільського господарства України, вимоги ст. 19 Конституції України, а саме надання висновку щодо законності договору про спільний обробіток землі. На думку відповідача, прокурор помилково вважає що Міністерство оборони України, як центральний орган виконавчої влади і військового управління, діє з порушенням чинного законодавства та в порушення інтересів держави. Відповідач наголошував, що в порушення діючого законодавства позивач не маючи спеціальних знань, без складання уповноваженою особою відповідних документів реагування, надав в позовній заяві неправомірні висновки з перевищенням своїх повноважень. Законність використання земельної ділянки військовою частиною НОМЕР_1 підтверджується листом тимчасово виконуючого обов`язки начальника управління оборонного планування штабу Командування Повітряних Сил Збройних Сил України від 06.01.2016 р. №350/106/1/14, тому відповідач просив залишити позовну заяву без задоволення

ПП «Алекс» посилалося на рішення господарського суду Харківської області по справі №922/329/16 від 06.02.2019 р., яким було задоволено зустрічні позовні вимоги Державного підприємства Військової частини НОМЕР_1 до ПП «Алекс», Харківського Національного університету повітряних сил ім. І. Кожедуба про визнання права постійного користування земельною ділянкою, визнано за Державним підприємством Військовою частиною НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_5 ) право постійного користування земельною ділянкою у розмірі 3069,2 га., яка розташована в с. Благодатне (на території Комсомольської селищної ради) Зміївського району Харківської області.

Другий відповідач вказував, що відповідно до ст. 1131 ЦК України, договір про спільну діяльність укладається у письмовій формі. Умови договору про спільну діяльність, у тому числі координація спільних дій учасників або ведення їхніх спільних справ, правовий статус виділеного для спільної діяльності майна, покриття витрат та збитків учасників, їх участь у результатах спільних дій та інші умови визначаються за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом про окремі види спільної діяльності. Згідно до ст. 1130 ЦК України, спільна діяльність може здійснюватися на основі об`єднання вкладів учасників (просте товариство) або без об`єднання вкладів учасників. Об`єднання в спільну власність учасників земельної ділянки не передбачено оспорюваним Договором, та не відбувалось. Залишення земельної ділянки в державній власності, прямо зазначено в п. 7.2 Договору - «Грошові та майнові внески Сторін, а також майно, створене Сторонами в результаті їх діяльності є їх спільною власністю. Земельна ділянка є власністю держави». В якості внеску в спільну діяльність, в/ч НОМЕР_1 залучила вартість права обробітку земельних ділянок загальною площею 1431 га, ділову репутацію та ділові зв`язки. ПП «Алекс» вносить в сумісну діяльність - грошові кошти, паливно-мастильні матеріали, обробку ґрунтів, сівбу, посадку, внесення добрив та засобів захисту рослин, всі необхідні дії щодо вирощування сільськогосподарських культур, а також професійні знання, навички та вміння, ділову репутацію та ділові зв`язки. Тому ствердження прокурора про внесення землі в якості вкладу учасника у спільну діяльність, на думку ПП «Алекс», є не обґрунтованим.

В позовній заяві зазначено, що ч.2 ст. З Закону України «Про правовий режим майна в Збройних силах України», окрім іншого, встановлює, що облік, інвентаризація, зберігання, списання, використання та передача військового майна здійснюються у спеціальному порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України. Однак, цей порядок Кабінету Міністрів України не визначений, в силу чого дана норма не може встановлювати будь-яких обмежень господарської діяльності військових частин, яка не суперечить закону. Натомість існує відомчий порядок використання земель МОУ, наказом Міністра оборони України від 22.12.1997 N 483 затверджено Положення про порядок надання в користування земель (земельних ділянок) для потреб Збройних Сил України та основні правила користування наданими землями. Пунктом 23 цього Положення відповідальність за цільове використання земель, наданих для потреб Збройних Сил України, покладається на безпосереднього землекористувача і органи квартирно-експлуатаційної служби та інженерне управління Військово-Морських Сил України.

Також, другий відповідач зазначав, що прокурор не визначив у позовній заяві в чому саме полягає, на його думку, порушення інтересів держави. В силу припису ст. 204 ЦК України правомірність правочину презюмується. Отже, обов`язок доведення наявності обставин, з якими закон пов`язує визнання господарським судом оспорюваного правочину недійсним, покладається на позивача. Зі змісту позовної заяви не вбачається яке саме право позивачів, і яким чином, порушили відповідачі, уклавши Договір про спільний обробіток землі. Прокурором не подано належних і допустимих доказів на підтвердження заявлених позовних вимог.

Обґрунтовуючи у позовній заяві необхідність захисту інтересів держави та визначаючи орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, прокурор вказував, що Міністерство оборони України, згідно ст.ст. 1, 10 Закону України «Про оборону України», є центральним органом виконавчої влади і військового управління в системі Збройних Сил України, які створені для захисту суверенітету, незалежності та територіальної цілісності України. Міністерство оборони України, згідно з рішенням Конституційного Суду України № 3-РП/99, є уповноваженим державою органом здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про Збройні Сили України», Збройні сили України організаційно складаються з органів військового управління, об`єднань, з`єднань, військових частин, установ та організацій. Органами на місцях є підпорядковані Міністру оборони України командири зазначених військових формувань. Вони зобов`язані вживати заходи для відшкодування завданої державі шкоди, для чого повинні діяти відповідно до Закону, у тому числі в разі необхідності представляти інтереси держави у судах. Фінансування Збройних Сил України, як визначено ст. 15 Закону України «Про Збройні Сили України», здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України, а отже за рахунок держави. Квартирно-експлуатаційне відділення м. Харків - це структурна складова Міністерства оборони України, яка також утримується за рахунок бюджетних коштів. Відповідно до Положення «Про Квартирно-експлуатаційний відділу м. Харків», затвердженого наказом Начальника Південно-Східного територіального квартирно-експлуатаційного управління від 15.04.2013 року №61 КЕВ м. Харків, є державною військовою бюджетною установою та є юридичною особою, а тому збитки, які їй спричиняються, це безпосередня шкода економічним та майновим інтересам держави.

Зважаючи на те, що відповідно до ст.ст. 1, 10 Закону України «Про оборону України», Міністерством оборони України, як центральним органом виконавчої влади і військового управління в системі Збройних Сил України, будь-яких заходів по розірванню або визнанню недійсним спірного Договору не вчинено, враховуючи наявні порушення інтересів держави з боку дій відповідачів, заступник прокурора стверджував, що наявні вичерпні підстави для звернення прокурора до суду з метою захисту інтересів держави.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 4 ГПК України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

До господарського суду у справах, віднесених законом до його юрисдикції, мають право звертатися також особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб (ч. 3 ст. 4 ГПК України).

Статтею 53 ГПК України передбачено участь у судовому процесі органів та осіб, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб. При цьому передумовою участі органів та осіб, зазначених у цій статті, в господарському процесі є набуття ними господарського процесуального статусу органів та осіб, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, і наявність процесуальної правосуб`єктності, яка охоплює процесуальну правоздатність і процесуальну дієздатність.

На відміну від осіб, які беруть участь у справі (позивач, відповідач, третя особа, представник), відповідні органи та особи повинні бути наділені спеціальною процесуальною правоздатністю, тобто здатністю мати процесуальні права та обов`язки органів та осіб, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб. Така процесуальна правоздатність настає з моменту виникнення у цих осіб відповідної компетенції або передбачених законом повноважень. Необхідною умовою зазначеної участі є норми матеріального права, які визначають випадки такої участі, тобто особи, перелічені у статті 53 Господарського процесуального кодексу України, можуть звернутися до суду із позовною заявою або беруть участь у процесі лише у випадках, чітко встановлених законом.

У визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

За змістом ч. 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво інтересів держави в суді виключно після підтвердження судом правових підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень і тільки у разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень.

Таким чином, прокурор зобов`язаний надати належні докази попереднього повідомлення відповідного суб`єкта про намір звернення із позовом до суду. Однак, належних доказів направлення такого повідомлення при зверненні з позовом прокурором не було надано.

Окрім того, прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Обґрунтовуючи наявність інтересів держави у даній справі прокурор посилався на порушення дотримання земельного законодавства при користуванні землею, а також наявності збитків та безпосередньої шкоди економічним та майновим інтересам держави. Прокурор у позовній заяві зазначив, що інтереси держави, за захистом яких він звернувся, полягають у бездіяльності Міністерства оборони України щодо усунення порушень вимог земельного законодавства, оскільки останнє не вжило будь-яких заходів по розірванню або визнанню недійсним спірного договору. Однак, в чому саме полягає порушення інтересів держави та необхідність їх захисту, а також підстави для звернення до суду прокурора в інтересах позивачів, прокурором не визначено.

Європейський Суд з прав людини неодноразово звертав увагу на участь прокурора в суді на боці однієї зі сторін як обставину, що може впливати на дотримання принципу рівності сторін. Оскільки прокурор або посадова особа з аналогічними функціями, пропонуючи задовольнити або відхилити скаргу, стає противником або союзником сторін у справі, його участь може викликати в однієї зі сторін відчуття нерівності (рішення у справі "Ф. В. проти Франції" (F.W. v. France) від 31.03.2005, заява 61517/00, пункт 27). Водночас існує категорія справ, де підтримка прокурора не порушує справедливого балансу. Так, у справі "Менчинська проти Російської Федерації" (рішення від 15.01.2009, заява N42454/02, пункт 35) ЄСПЛ висловив таку позицію: "Сторонами цивільного провадження виступають позивач і відповідач, яким надаються рівні права, в тому числі право на юридичну допомогу. Підтримка, що надається прокуратурою одній зі сторін, може бути виправдана за певних обставин, наприклад, при захисті інтересів незахищених категорій громадян (дітей, осіб з обмеженими можливостями та інших категорій), які, ймовірно, не в змозі самостійно захищати свої інтереси, або в тих випадках, коли відповідним правопорушенням зачіпаються інтереси великого числа громадян, або у випадках, коли потрібно захистити інтереси держави".

У Рекомендаціях Парламентської Асамблеї Ради Європи від 27.05.2003 N1604(2003) Про роль прокуратури в демократичному суспільстві, заснованому на верховенстві закону щодо функцій органів прокуратури, які не відносяться до сфери кримінального права, передбачено важливість забезпечити, щоб повноваження і функції прокурорів обмежувалися сферою переслідування осіб, винних у скоєнні кримінальних правопорушень, і вирішення загальних завдань щодо захисту інтересів держави через систему відправлення кримінального правосуддя, а для виконання будь-яких інших функцій були засновані окремі, належним чином розміщені і ефективні органи. Враховуючи викладене, з урахуванням ролі прокуратури в демократичному суспільстві та необхідності дотримання справедливого балансу у питанні рівноправності сторін судового провадження, зміст пункту 3 частини першої статті 131-1 Конституції України щодо підстав представництва прокурора інтересів держави в судах не може тлумачитися розширено. Відтак, прокурор може представляти інтереси держави в суді у виключних випадках, які прямо передбачені законом. Розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді не відповідає принципу змагальності, який є однією із засад правосуддя (пункт 3 частини другої статті 129 Конституції України).

Положення пункту 3 частини першої статті 131-1 Конституції України відсилає до спеціального закону, яким мають бути визначені виключні випадки та порядок представництва прокурором інтересів держави в суді. Таким законом є Закон України Про прокуратуру. Відповідно до частини третьої статті 23 цього Закону прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Отже, виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. Ключовим для застосування цієї норми є поняття інтерес держави.

У Рішенні Конституційного Суду України у справі за конституційними поданнями Вищого арбітражного суду України та Генеральної прокуратури України щодо офіційного тлумачення положень статті 2 Арбітражного процесуального кодексу України (справа про представництво прокуратурою України інтересів держави в арбітражному суді) від 08.04.99 N З-рп/99 Конституційний Суд України, з`ясовуючи поняття інтереси держави висловив позицію про те, що інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо (п. З мотивувальної частини). Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Проте держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності, але й в діяльності приватних підприємств, товариств. З урахуванням того, що інтереси держави є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Таким чином, "інтереси держави" охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному конкретному випадку звернення прокурора з позовом. Надмірна формалізація "інтересів держави", особливо у сфері публічних правовідносин, може призвести до необґрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно (аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 25.04.2018 зі справи N806/1000/17).

У даній справі прокурор обґрунтував наявність інтересів держави порушенням, на його думку, законності у сфері земельних відносин при використанні відповідачем вказаної земельної ділянки, оскільки земельна ділянка залучена до спільної діяльності. Водночас пункт 3 частини першої статті 131-1 Конституції України передбачає можливість представництва прокурором інтересів держави лише у виключних випадках. Аналіз частини третьої статті 23 Закону України "Про прокуратуру" дає підстави стверджувати, що прокурор може представляти інтереси держави в суді тільки у двох випадках: якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження; у разі відсутності такого органу.

Перший виключний випадок передбачає наявність органу, який може здійснювати захист інтересів держави самостійно, а другий - відсутність такого органу. Однак підстави представництва інтересів держави прокуратурою у цих двох випадках істотно відрізняються. У першому випадку прокурор набуває право на представництво, якщо відповідний суб`єкт владних повноважень не здійснює захисту або здійснює неналежно. "Не здійснення захисту" виявляється в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень - він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається. "Здійснення захисту неналежним чином" виявляється в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, але яка є неналежною. "Неналежність" захисту може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який серед іншого включає досудове з`ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача.

В першу чергу, захищати інтереси держави повинні відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимог закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду. Прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави.

Такий висновок узгоджується з правовою позицією, викладеною в постановах Верховного Суду у справі № 920/284/18 від 26.02.2019, у справі № 907/270/18 від 27.03.2019 та у справі 924/1237/17від 23.09.2018.

Міністерство оборони України та Квартирно-експлуатаційний відділ м. Харкова, відповідно до положень чинного законодавства наділені правами і мають можливість самостійно вирішувати питання, віднесені до їх компетенції, у тому числі шляхом звернення до суду. Тому саме лише посилання в позовній заяві на те, що уповноважений орган не здійснює або неналежним чином здійснює відповідні повноваження, для участі прокурора є недостатнім.

У такому разі прокурор повинен надати належні та допустимі докази відповідно до вимог процесуального закону (наприклад, внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань про вчинене кримінальне правопорушення на підставі статті 367 Кримінального кодексу України (службова недбалість); вирок суду щодо службових осіб; докази накладення дисциплінарних стягнень на державних службовця, які займають посаду державної служби в органі державної влади та здійснює встановлені для цієї посади повноваження, за невиконання чи неналежне виконання службових обов`язків тощо). Сама по собі обставина не звернення позивачів з позовом протягом певного періоду, без з`ясування фактичного стану правовідносин між сторонами спору, не свідчить про неналежне виконання такими органами своїх функцій із захисту інтересів держави.

Матеріали справи не містять належних, допустимих, достовірних і достатніх доказів того, що Міністерство оборони України та Квартирно-експлуатаційний відділ м. Харкова не можуть здійснювати захист інтересів держави чи здійснюють такий захист неналежним чином, тому у даному випадку необхідність захисту інтересів держави прокурором не доведена. Окрім того, прокурором не визначено який саме із зазначених органів уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Оскільки прокурором не підтверджено наявність правових підстав для представництва Міністерства оборони України та Квартирно-експлуатаційного відділу м. Харкова, не наведено об`єктивних причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду, не доведено існування виключних підстав для захисту інтересів держави саме прокурором, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для представництва прокурором інтересів держави в особі Міністерства оборони України і Квартирно-експлуатаційного відділу м. Харкова, а отже і для задоволення заявлених прокурором позовних вимог.

Окрім цього, колегія суддів зазначає, що як вбачається з доводів військового прокурора, останній обґрунтовуючи позовні вимоги щодо визнання недійсним договору про спільну діяльність та повернення майна з чужого незаконного володіння, посилається на те, що земельна ділянка, яка є одним з об`єктів договору про спільну діяльність використовується не за цільовим призначенням без відповідних погоджень такого використання, у зв`язку з чим, було фактично змінено її цільове призначення, а сам договір укладений з метою приховування іншого договору оренди землі, а тому вказані обставини, на думку прокурора свідчать про недійсність вказаного договору. В якості доказів на які посилається військовий прокурор надано лист із сільськогосподарської інспекції в Харківській області від 15.09.2015.

Відповідно до ст. 1131 ЦК України, договір про спільну діяльність укладається у письмовій формі. Умови договору про спільну діяльність, у тому числі координація спільних дій учасників або ведення їхніх спільних справ, правовий статус виділеного для спільної діяльності майна, покриття витрат та збитків учасників, їх участь у результатах спільних дій та інші умови визначаються за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом про окремі види спільної діяльності.

Згідно до ст. 1130 ЦК України, спільна діяльність може здійснюватися на основі об`єднання вкладів учасників (просте товариство) або без об`єднання вкладів учасників. Об`єднання в спільну власність учасників земельної ділянки не передбачено оспорюваним Договором, та не відбувалось. Залишення земельної ділянки в державній власності, прямо зазначено в п. 7.2 Договору - «Грошові та майнові внески Сторін, а також майно, створене Сторонами в результаті їх діяльності є їх спільною власністю. Земельна ділянка є власністю держави». В якості внеску в спільну діяльність, в/ч А 4104 залучила вартість права обробітку земельних ділянок загальною площею 1431 га, ділову репутацію та ділові зв`язки. ПП «Алекс» вносить в сумісну діяльність - грошові кошти, паливно-мастильні матеріали, обробку ґрунтів, сівбу, посадку, внесення добрив та засобів захисту рослин, всі необхідні дії щодо вирощування сільськогосподарських культур, а також професійні знання, навички та вміння, ділову репутацію та ділові зв`язки. Тому ствердження прокурора про внесення землі в якості вкладу учасника у спільну діяльність, на думку ПП «Алекс», є не обґрунтованим.

В позовній заяві зазначено, що ч.2 ст. З Закону України «Про правовий режим майна в Збройних силах України», окрім іншого, встановлює, що облік, інвентаризація, зберігання, списання, використання та передача військового майна здійснюються у спеціальному порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України. Однак цей порядок Кабінету міністрів України не визначений, в силу чого дана норма не може встановлювати будь-яких обмежень господарської діяльності військових частин, яка не суперечить закону. Натомість існує відомчий порядок використання земель МОУ, наказом Міністра оборони України від 22.12.1997 N 483 затверджено Положення про порядок надання в користування земель (земельних ділянок) для потреб Збройних Сил України та основні правила користування наданими землями. Пунктом 23 цього Положення відповідальність за цільове використання земель, наданих для потреб Збройних Сил України, покладається на безпосереднього землекористувача і органи квартирно-експлуатаційної служби та інженерне управління Військово-Морських Сил України. Таким чином, відповідачами не порушений порядок використання земель, встановлений законом та відомчим наказом.

Військова частина НОМЕР_1 є правонаступником полігону Харківського Вищого військового авіаційного училища льотчиків ім. С.І. Грицівця, що підтверджується листом Відділу Держгеокадастру у Зміївському районі Харківської області від 04.12.2015 5-20.20-03-477/2-15, з якого вбачається, що згідно з статистичної звітності, користувачем авіаційного полігону є ВЧ НОМЕР_6 , користування посвідчено Державним актом на право користування землею Б № 047623, реєстраційний № 62, виданий ХВВАУЛ ім. С.І. Грицівця, форма власності державна. Рішенням виконавчого комітету Готвальдівської районної Ради народних депутатів від 03.04.1990 № 98 затверджено матеріали щодо видачі державного акту на право користування землею полігона ХВВАУЛ їм. С.І. Грицівця загальною площею 3069,2 га, інші землекористувачі відсутні. Цим же рішенням було вирішено скласти і видати державний акт на право користування землею полігону ХВВАУЛ ім. С.І. Грицівця.

Земельна ділянка авіаційного полігона «Шебелинка» площею 3069,2 га в с. Благодатне Зміївського району Харківської області виділена в постійне користування Міністерству оборони згідно з рішенням Ради міністрів У PCP від 23.02.1973 № 90-ДС, фактичним землекористувачем зазначено військову частину НОМЕР_4 (полігон ХВВАУЛ), що підтверджується довідкою Командування Повітряних Сил Збройних Сил України від 27.01.2012 року № 24-333 та довідкою Квартирно-експлуатаційного відділу м. Харкова Міністерства оборони України від 23.06.2016 року № 3162. Відповідно до історичної довідки 134 авіаційного полігону «Шебелинка» ВЧ A4104 вбачається, що згідно основних положень Державної програми будівництва та розвитку Збройних Сил України на період до 2005 року на підставі вимог директиви Міністра оборони України від 27.01.2000 № 115/1/050 в 2000 році військова частина НОМЕР_4 (с. Благодатне, Харківська область) була перейменована у ВЧ НОМЕР_7 . На виконання вимог Директиви Міністра оборони України від 30.09.2005 року № Д-322/1/017, Директиви Командувача Повітряних Сил Збройних Сил України від 14.10.2005 року № 350/106/1/05 134 авіаційний полігон (ВЧ НОМЕР_7 ) Харківського університету Повітряних Сил (ХУПС) перепідпорядковано до складу 203 навчальної авіаційної бригади ХУПС (ВЧ A4104). 31.08.2006 року, на виконання вимог Директиви Міністра оборони України від 30.12.2005 року №322/1/024 «Про проведення організаційних заходів у ЗСУ у 2006-2007 роках, Директиви Командувача Повітряних Сил ЗСУ від 19.01.2006 № 350/106/1/01 «Про проведення організаційних заходів у Повітряних Силах ЗСУ у 2006 році та з метою оптимізації структури і чисельності» розформовано 134 авіаційний полігон с. Шебелинка» (ВЧ НОМЕР_7 ). Правонаступником ВЧ НОМЕР_7 визначено 203 навчальну авіаційну бригаду ХУПС (ВЧ НОМЕР_1 м. Чугуїв). Умовне найменування ВЧ НОМЕР_7 анульовано.

Згідно акту обстеження земельної ділянки військового містечка № НОМЕР_2 полігон «Шебелинка», розташованої за адресою: с. Благодатне Зміївського району Харківської області, Харківського гарнізону, Квартирно-експлуатаційного відділу м. Харкова від 02.10.2015 року вбачається, що земельна ділянка полігону «Шебелинка» загальною площею 3069,2 га станом на 01.01.2015 року обліковується в КЕВ м. Харкова та використовується військовою частиною НОМЕР_3 за цільовим призначенням. На земельній ділянці розташовано 8 будівель, які обліковуються на балансі КЕВ м. Харкова. Частину земельної ділянки полігону (зона безпеки) площею 2000,0 га за згодою відповідних посадових осіб (начальника Головного КЕУ ЗС; начальника логістики Командування Повітряних Сил; начальника управління бойової підготовки Командування Повітряних Сил; начальника ХУПС) дозволено використовувати для сумісної обробки землі в сільськогосподарських цілях згідно договорів. На території не виявлено фактів самовільного вилучення земельних ділянок з державної власності. Земельна ділянка військового містечка в цілому або будь-яка її частина не відчужувалась, місцевим органам не передавалась, змін цільового призначення не здійснювалось. Земельна ділянка використовується для потреб Міністерства оборони України та планується до використання в подальшому. В довідці Квартирно-експлуатаційного відділу м. Харкова Міністерства оборони України від 23.06.2016 року №3162 зазначено, що станом на 01.01.2016 року спірна земельна ділянка авіаційного полігону площею 3069,2 га перебуває на обліку та балансі Квартирно-експлуатаційного відділу м. Харкова Міністерства оборони України та використовується військовою частиною НОМЕР_1 .

В Державному акті на право користування землею серії В №047623, наявні два записи, які суперечать один одному. В графі «землекористувач» вказано, що земля надавалась ХВВАУЛ, а в графі «місцезнаходження землекористувача» вказано, що ХВВАУЛ знаходився в Готвальдовському (нині Зміївський) районі Харківської області та вказує, що достовірно відомо та неодноразово підтверджувалося, що ХНУПС, що ХВВАУЛ (та його правонаступники) ніколи не знаходився за межами міста Харкова. На час видачі Державного акту на право користування землею серії Б №047623 ХВВАУЛ знаходився за адресою: м. Харків вул. Тархова 4. Більше того, полігон ХВВАУЛ (військова частина НОМЕР_4 , з 2000 року військова частина НОМЕР_7 ) ніколи не був структурним підрозділом ХВВУАЛ, не входив до штату ХВВАУЛ та був юридичною особою, що підтверджується довідкою №11 «Про включення до єдиного державного реєстру підприємств та організації України», а тому можна дійти висновку, що Державний акт на право користування землею серії Б №047623 виготовлявся саме для полігона ХВВАУЛ. Відповідно до вимог статей 16-21 Земельного кодексу Української ССР від 1970 року, який діяв на час видачі земельного акту, видача державних актів на право постійного користування здійснюється на підставі постанови Ради Міністрів УРСР або рішення виконавчих комітетів обласної, районної, міської, селищної і сільської Рад народних депутатів, тобто, юридичним фактом є рішення депутатів і лише на підставі цього рішення виготовлявся сам акт на право користування землею. Згідно рішення виконавчого комітету Готвальдівської районної Ради депутатів трудящих від 03.04.1990 року № 98, саме для полігона ХВВАУЛ (правонаступником якого є ВЧ НОМЕР_1 ) надавалась земельна ділянка площею 3069,2 га.

Відповідно до листа Головного квартирно-експлуатаційного управління Збройних Сил України №303/6/27/1855 від 13.12.2016 року за яким визначено Перелік земельних ділянок землекористувачів Міністерства оборони України, на яких можливе ведення господарської діяльності з вирощування сільськогосподарських культур, в якому, зокрема, значиться, що землекористувачем та балансоутримувачем земельної ділянки за місцезнаходженням: Харківська область, Зміївський район, с. Благодатне, загальною площею 3069,2, правовстановлюючий документ Держакт №047623 від 1990 року є Військова частина НОМЕР_1 . Також в листі Харківського університету Повітряних Сил ім. І. Кожедуба №350/176/24-34/12 від 17.01.2017 року, останній зазначає, що проаналізувавши питання правомірності користування Військовою частиною НОМЕР_1 земельною ділянкою площею 3069,2 га в селищі Благодатне Зміївського району Харківської області, Харківський національний університет Повітряних Сил ім. І. Кожедуба вважає, що військова частина НОМЕР_1 є безпосереднім землекористувачем земельної ділянки площею 3069,2 га (військове містечко №265). Земельна ділянка площею 3069,2 га надавалась полігону ХВВАУЛ, який знаходився за адресою: с. Благодатне, Зміївський район, Харківська область. Харківський університет Повітряних сил ім. І. Кожедуба ніколи не був землекористувачем вказаної земельної ділянці та на цей час жодних прав на цю земельну ділянку не має.

З огляду на зазначене, рішенням господарського суду Харківської області по справі №922/329/16 від 06.02.2019 р. було задоволено зустрічні позовні вимоги Державного підприємства Військової частини НОМЕР_1 до ПП «Алекс», Харківського Національного університету повітряних сил ім. І. Кожедуба про визнання права постійного користування земельною ділянкою, визнано за Державним підприємством Військовою частиною НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_5 ) право постійного користування земельною ділянкою у розмірі 3069,2 га., яка розташована в с. Благодатне (на території Комсомольської селищної ради) Зміївського району Харківської області.

Відповідно до ч. 4 ст. 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Прокурор стверджував про використання відповідачами спірної земельної ділянки не за цільовим призначенням, проте, представником військової прокуратури не надано жодного належного та допустимого доказу використання спірної земельної ділянки не за цільовим призначенням, а КЕВ м. Харків, в свою чергу, навпаки надало докази, які повністю спростовують зазначені твердження, а саме:

- акт обстеження військового містечка №265 (місце знаходження земельної ділянки) від 02.10.2015 року комісією КЕВ м. Харків, який підтверджує законність використання земельної ділянки військовою частиною НОМЕР_1 . Відповідно до висновку комісії КЕВ м. Харків з питань перевірки обліку та використання земельних ділянок, що належать до земель оборони, спірна земельна ділянка використовується військовою частиною НОМЕР_1 за цільовим призначенням. Частину земельної ділянки полігону (зона безпеки) площею 2000 га за згодою відповідних посадових осіб (Начальник Головного КЕУ ЗСУ м. Київ, начальник логістики Командування Повітряних Сил м. Вінниця, начальник управління бойової підготовки Командування Повітряних Сил м. Вінниця, начальник полігонної служби Командування Повітряних Сил м. Вінниця, начальник Харківського університету Повітряних Сил (ХУПС) м. Харків, начальник КЕВ м. Харків) дозволено використовувати для сумісної обробки в сільськогосподарській цілях згідно договорів. Земельна ділянка в цілому або будь-яка її частина не відчужувалась, місцевим органам влади не передавалась, зміна цільового призначення не здійснювалась;

- довідка начальника КЕВ м. Харків від 23.06.2016 року №3162, в якій зазначено, що спірна земельна ділянки площею 3069,2 га військового містечка № НОМЕР_2 використовується військовою частиною НОМЕР_1 за призначенням (авіаційний полігон). Претензій до військової частини НОМЕР_1 у КЕВ м. Харків не має. Частину земельної ділянці авіаційного полігону в/ч НОМЕР_1 (в межах зони безпеки) площею 2000 га за згодою відповідних посадових осіб (Начальник Головного КЕУ ЗСУ м. Київ, начальник логістики Командування Повітряних Сил м. Вінниця, начальник управління бойової підготовки Командування Повітряних Сил м. Вінниця, начальник полігонної служби Командування Повітряних Сил м. Вінниця, начальник Харківського університету Повітряних Сип (ХУПС) м. Харків, начальник КЕВ м. Харків) дозволено використовувати для сумісної обробки землі в сільськогосподарських цілях.

Використання земельної ділянки площею 3069,2 га за цільовим призначенням також підтверджується довідкою КЕВ м. Харків від 23.06.2016 року №3162, в якій зазначено, що земельна ділянка площею 3069,2 га військового містечка № НОМЕР_2 використовується військовою частиною НОМЕР_1 за призначенням - авіаційний полігон. Таким чином, до суду не надано будь яких належних, допустимих і достатніх доказів, в розумінні ст. 77 ГПК України, на підтвердження факту зміни цільового призначення спірної земельної ділянки та передачі земельної ділянки з державної власності ПП "Алекс".

Водночас, посилання військового прокурора на лист із сільськогосподарської інспекції в Харківській області від 15.09.2015, який поданий останнім в якості підтвердження обставин удаваності договору про спільну діяльність, колегія суддів оцінює критично, оскільки вказаний лист носить інформативний характер, а військовим прокурором не надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження обставин та відомостей, які містяться у вказаному листі, а тому колегія суддів вважає, вказаний доказ недостатнім для встановлення обставин щодо удаваності договору про спільну діяльність.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що після ратифікації Верховною радою України Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, остання, відповідно до статті 9 Конституції України набула статусу частини національного законодавства.

Згідно зі ст. 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини застосовується українськими судами як джерело права.

Аналізуючи практику Європейського суду з прав людини зокрема згідно Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006 у справі «Проніна проти України» (Заява № 63566/00) п.1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23).

Приймаючи до уваги вищенаведене та беручи до уваги, що військовим прокурором не надано доказів наявності повноважень щодо захисту інтересів держави в особі визначених органів державної влади, враховуючи, що докази надані військовим прокурором є неналежними та недостатніми в розумінні ст.ст. 77, 78 ГПК України щодо підтвердження обставин удаваності договору про спільну діяльність, а обставини щодо зміни цільового призначання земельної ділянки, спростовуються матеріалами справи, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

З урахуванням відмови в задоволенні позову та приписів ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, а також наданої судом відстрочки сплати судового збору до винесення рішення по справі, судові витрати по сплаті судового збору по даній справі підлягають покладенню на прокуратуру.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 6, 8, 19, 124, 129, 131-1 Конституції України, статтями 1, 2, 5, 7, 11, 13, 14, 15, 53, 73, 74, 80, 86, 129, 238 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог відмовити.

Стягнути з ВІЙСЬКОВОЇ ПРОКУРАТУРИ ОБ`ЄДНАНИХ СИЛ (84333, Донецька обл., місто Краматорськ, ВУЛИЦЯ МАЯКОВСЬКОГО, будинок 21, ідентифікаційний код особи 39969443) на користь державного бюджету України (одержувач коштів: ГУК у м. Києві/м.Київ/22030106, код за , рахунок 0001, банк отримувача - Головне управління державної казначейської служби України у м. Києві, код банку отримувача 820019, код класифікації доходу бюджетів 22030106) 2436,00 грн. судового збору.

Рішення може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня складення його повного тексту. Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається в строки та в порядку визначеному ст.ст. 256, 257 ГПК України з врахуванням п. 17.5 Перехідних положень ГПК України.

Повне рішення складено "25" липня 2019 р.

Головуючий суддя Суддя Суддя Л.С. Лаврова Н.А. Новікова М.І. Шатерніков