РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

29.07.2019Справа № 910/6178/19

Суддя Господарського суду міста Києва Лиськов М.О., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження справу

За позовом Комунального підприємства "Броварське районне виробниче управління

житлово-комунального господарства" Броварської районної ради

вул. Комунальна, буд. 6, смт. Велика Димерка, 07442

до Головного територіального управління юстиції у Київській області

вул. Євгена Сверстюка, буд. 15, м. Київ, 02002

про стягнення 97 617,55 грн.

Без повідомлення (виклику) учасників справи

ВСТАНОВИВ:

14.05.2019 Комунальне підприємство "Броварське районне виробниче управління житлово-комунального господарства" Броварської районної ради звернулось до господарського суду міста Києва із позовом до Головного територіального управління юстиції у Київській області про стягнення 97 617,55 грн.

В обґрунтування позовних вимог Комунальне підприємство "Броварське районне виробниче управління житлово-комунального господарства" Броварської районної ради вказує, що Головним територіальним управлінням юстиції у Київській області не було виконано своє грошове зобов`язання з оплати за Договором №1-2376 оренди комунального майна, що перебуває у спільній власності територіальних громад сіл та селищ Броварського району від 18.06.2013 та за Договором №1 про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю від 18.06.2013, у зв`язку з чим наявні правові підстави для стягнення з відповідача загальної суми заборгованості у розмірі 97 617,55 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.05.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №910/6178/19 та вирішено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (без проведення судового засідання).

10.06.2019 відповідачем подано письмовий відзив на позовну заяву, в якому він проти позову заперечує з підстав того, що відповідно до актів здачі-прийняття робіт та платіжних доручень Управлінням повністю сплачено орендну плату, а отже у відповідача відсутня заборгованість перед позивачем.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

18.06.2013р. між Броварською районною радою Київської області (Власник), Комунальним підприємством «Броварським районним виробничим житлово-комунальним господарством» Броварської районної ради (Балансоутримувач) та Головним територіальним управлінням юстиції у Київській області (Орендар) було укладено Договір оренди комунального майна, що перебуває у спільній власності територіальних громад сіл та селищ Броварського району від 18.06.2013р. та Договір № 1 від 18.06.2013р. про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю (Додаток №3 до Договору оренди комунального майна від 18.06.2013р.), за умовами яких Головному територіальному управлінню юстиції у Київській області (надалі - Відповідач) було передано в строкове платне користування комунальне майно: 162/1000 частин будівлі поліклініки, розташованої за адресою: Київська обл ., м. Бровари, бул. Незалежності, 39, загальною площею 632,70 кв.м., а саме: приміщення 2-го поверху №№217, 218, 219, 220, 221, 222, 223, 224, 225, 226, 227, 228, 229, 230, 231, 232 загальною площею 203,2 кв.м. та приміщення 4-го поверху №№411, 413, 414, 415, 416, 417, 418, 419, 420, 421, 422, 423, 424, 425, 426, 427, 431, 432, 433, 434, 435, 436, 437, 438, 439, 440 загальною площею 429,5 кв.м., балансоутримувачем якого є КП «Броварське РайВУЖКГ» БРР (надалі - Позивач).

Вищезазначені приміщення були передані в оренду Відповідачу згідно Акту приймання-передачі від 18.06.2013р.

26.05.2016р. Броварською районною радою Київської області VII скликання було розглянуто лист Головного територіального управління юстиції у Київській області щодо внесення змін (зменшення площі оренди на 309,77 м2) до нотаріально посвідченого договору оренди №1-2376 від 18.06.201 Зроку частини нежитбвого приміщення четвертого та другого поверхів площею 632,7 м2 будівлі за адресою: м. Бровари, бул. Незалежності, 39 , - укладеного між Головним територіальним управлінням юстиції у Київськійобласті та КП «Броварське РайВУЖКГ» БРР.

На виконання рішення Броварської районної ради Київської області VII скликання було укладено Договір про внесення змін до Договору оренди комунального майна, що перебуває у спільній власності територіальних громад сіл та селищ Броварського району, посвідченого Журавською В.В., державним нотаріусом Броварської міської державної нотаріальної контори Київської області 18 червня 2013 року і зареєстровано у реєстрі за №1-2376.

Відповідно до умов Договору про внесення змін, Відповідачу орендована площа зменшилась 320,95м2.

Згідно п.2 Договору про внесення змін, Усі інші умови первинного договору, не змінені даним договором, залишаються незмінними, і сторони підтверджують по них свої зобов`язання.

Згідно п.3.1. Договору оренди комунального майна розмір орендної плати визначається на підставі Методики розрахунку і порядку використання плати за оренду комунального майна, що перебуває у спільній власності територіальних громад сіл та селищ Броварського району затвердженої рішенням Броварської районної ради від 28 квітня 2011 року № 97-7-VI або за результатами конкурсу на право оренди, яка складає 1 гривня (мета використання - розміщення офісу).

Згідно п.3.5. Договору оренди комунального майна розмір орендної плати змінюється в односторонньому порядку в разі зміни Методики розрахунку і порядку використання плати за оренду комунального майна, що перебуває у спільній власності територіальних громад сіл та селищ Броварського району затвердженої рішенням Броварської районної ради від 6 листопада 2014 року № 711-40-VI або за результатами конкурсу на право оренди, яка складає 3% експертної оцінки (мета використання - розміщення офісу) .6 листопада 2014 року рішення № 711-40-VI дана методика була змінена про що було повідомлено орендаря тому орендна плата змінилась з 1 грн. на 3% експертної оцінки .

Відповідно п.3.6 Договору орендна плата перераховується Орендодавцю на розрахунковий рахунок щомісячно не пізніше 15-го числа наступного місяця.

Водночас, пунктом 5.12 Договору оренди передбачено, що Орендар вносить плату Балансоутримувачу за оренду та відшкодовує комунальні послуги згідно рахунків та актів здачі-прийняття робіт (надання послуг).

Позивачем при зверненні до суду із позовом, вказується, що відповідачем не було виконано своє грошове зобов`язання з оплати за Договором №1-2376 оренди комунального майна, що перебуває у спільній власності територіальних громад сіл та селищ Броварського району від 18.06.2013 у зв`язку із чим за Головним територіальним управлінням юстиції у Київській області обліковується заборгованість по сплаті за оренду за березень 2018 року у розмірі 7 957,49 грн. та за вересень 2018 у розмірі 1 906,07 грн., на яку позивачем нараховані штрафні санкції у розмірі 3 175,61 грн. пені, 273,72 грн. 3% річних та 801,11 грн. інфляційних втрат.

Вирішуючи спір суд виходить із наступного.

Згідно із ст.1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб`єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

За змістом ст. 509 Цивільного кодексу України, ст. 173 Господарського кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

За приписами ст. ст. 11, 509 Цивільного кодексу України зобов`язання виникають, зокрема, з договору.

Згідно зі ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. ст. 6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

З огляду на встановлений ст. 204 Цивільного кодексу України принцип правомірності правочину, суд приймає Договір оренди комунального майна, що перебуває у спільній власності територіальних громад сіл та селищ Броварського району від 18.06.2013р., як належну підставу, у розумінні норм ст. 11 названого Кодексу України, для виникнення у позивача та відповідача взаємних цивільних прав та обов`язків.

За своїм змістом та правовою природою укладений сторонами Договір є договором найму (оренди).

Відповідно до ч. 1 ст. 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Згідно ч. 6 ст. 283 Господарського кодексу України до відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди).

Відповідно до ст.629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Частиною першою статті 14 ЦК України передбачено, що цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Одночасно, положенням статті 202 Господарського кодексу України передбачено, що господарське зобов`язання припиняється: виконанням, проведеним належним чином; зарахуванням зустрічної однорідної вимоги або страхового зобов`язання; у разі поєднання управненої та зобов`язаної сторін в одній особі; за згодою сторін; через неможливість виконання та в інших випадках, передбачених цим Кодексом або іншими законами.

Так, у матеріалах справи містяться надані відповідачем копії актів здачі - прийняття робіт (наданих послуг), що підписані та скріплені печатками обох сторін за період з березня 2018 по травень 2019, які складені на підставі рахунків щодо нарахування плати за оренду приміщення, в яких розміщені: Броварський районний відділ ДВС (202,6 м.кв.) та Броварської державної нотаріальної контори (118,35 м.кв.).

Судом встановлено, що згідно з зазначеними актами та платіжними дорученнями, копії котрих містяться в матеріалах справи, відповідачем сплачено оренду плату, у розмірі зазначеному Позивачем.

Крім цього, суд погоджується із твердженнями відповідача, що сторони Договору підписавши акти здачі-прийняття робіт (надання послуг) підтвердили відсутність претензій одна до одної, що прямо зазначено в Актах.

Таким чином, суд приходить до висновку, що у Орендаря відсутня заборгованість по сплаті за оренду за березень 2018 року у розмірі 7 957,49 грн. та за вересень 2018 у розмірі 1 906,07 грн.

Враховуючи вищезазначене, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем позовні вимоги в частині стягнення із відповідача заборгованості із оплати орендної плати оренду за березень 2018 року у розмірі 7 957,49 грн. та за вересень 2018 у розмірі 1 906,07 грн. та штрафних санкцій у розмірі 3 175,61 грн. пені, 273,72 грн. 3% річних та 801,11 грн. інфляційних втрат є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Стосовно вимог позивача про відшкодування заборгованості із оплати комунальних послуг в частині 57 078,16 грн., яка складається із витрат по охороні приміщення суд зазначає наступне.

Відповідно до п.1.1. Договору №1 від 18.06.2013р. Балансоутримувач - КП «Броварське РайВУЖКГ» БРР забезпечує обслуговування, експлуатацію та ремонт будівлі, що знаходяться за адресою м. Бровари, бул. Незалежності, 39 , загальною площею 3091,6 кв.м., а також утримання прибудинкової території, а Орендар бере участь у витратах Балансоутримувача на виконання вказаних робіт пропорційно до займаної ним площі в цій Будівлі.

Орендар користується приміщенням, яке складається з частини нежитлового приміщення 2-го та 4-го поверхів, загальною площею 320,95 кв.м., розміщене у вищезазначеній будівлі.

Згідно п.2.2.5. Договору №1 від 18.06.2013р. Орендар зобов`язується не пізніше 15 числа місяця, наступного за звітним місяцем, вносити плату на рахунок Балансоутримувача Будівлі, або організації, яка обслуговує Будівлю, за санітарне обслуговування прибудинкової території та допоміжних приміщень Будівлі, технічне обслуговування Будівлі відповідно до загальної площі Приміщення, на ремонт відповідно до відновної вартості Приміщення.

Пунктом 2.2.6. Договору №1 від 18.06.2013р. передбачено, що Орендар вносить плату Балансоутримувачу за оренду та комунальні послуги згідно рахунку та акту здачі-прийняття робіт (надання послуг). Акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) Орендар повинен повернути Балансоутримувачу не пізніше 10 числа місяця наступного за звітним. В разі неповернення акту здачі-прийняття робіт (надання послуг) в установлений термін, вважається, що Орендар не має заперечень щодо його змісту, рахунок повинен бути сплачений у повному обсязі, а Орендар втрачає право у подальшому посилатися на будь- які відхилення від умов Договору. При несвоєчасному внесенні плати, сплачувати пеню із розрахунку подвійної облікової ставки НБУ від несплаченої суми наданих послуг за кожен день прострочки.

Згідно п. 5.12. Договору оренди комунального майна орендар додатково зобов`язався відшкодовувати вартість комунальних послуг (газотеплопостачання, електроенергія, водопостачання та водовідведення, охорона, прибирання прибудинкової території, вивіз ТПВ, земельний податок, прибирання території внутрішнього користування, зовнішнє освітлення) на підставі виставлених рахунків орендодавця, які останній надає на підставі розрахунків підприємств, що надають комунальні послуги. Балансоутримувач - Комунальне підприємство «Броварське районне виробниче управління житлово-комунального господарства» Броварської районної ради забезпечує обслуговування, експлуатацію та ремонт вищеназваної будівлі, а також утримання прибудинкової території, а орендар - Головне територіальне управління юстиції у Київській області бере участь у витратах балансоутримувача на виконання вказаних робіт пропорційно до займаної ним площі в цій будівлі.

Крім пропорційно займаної площі, п. 2.2.3 Договору може передбачати й інші критерії розподілу і оплати спожитих послуг, один з яких обирається за взаємною згодою сторін, а саме: пропорційно кількості користувачів; за кількістю джерел обладнання. У разі відсутності лічильників з обліку спожитих послуг окремим споживачем або з інших причин неможливості розрахунку витрат окремого орендаря застосовується критерій - пропорційно до займаної площі.

Таким чином, як зауважує позивач при зверненні до суду із позовної вимогою, частка Головного територіального управління юстиції у Київській області, яке орендує приміщення в будівлі, не має окремого входу та працівники і відвідувачі якого для входу в орендоване приміщення використовують центральний вхід, коридор першого поверху та сходові марші, у витратах комунального підприємства на утримання місць загального користування будівлі розраховується відповідно до орендованої площі, тобто 320,95 кв.м. У відшкодування витрат за утримання місць загального користування входить: прибирання приміщень загального користування будівлі (центральний вхід, вестибюль та коридор першого поверху, туалети першого поверху, сходові марші), утримання інженерних мереж (вода, стоки, електроенергія), оплата праці штатних працівників (прибиральниці, сантехніка, електрика) разом із нарахуванням на фонд оплати праці. У відшкодування витрат за охорону приміщення входить оплата праці штатних працівників(охоронників) разом із нарахуванням на фонд оплати праці.

Позивач при зверненні до суду із позовом вказує, що він виконав зобов`язання за Договором належним чином, тоді як Відповідач порушив виконання умов Договору в зв`язку із чим у останнього виникла заборгованість у розмірі 57 078,16 грн., яка складається з витрат за охорону приміщення.

Розділом 11 Договору оренди передбачено, що його невід`ємною частиною, зокрема, є додаток 3 договір про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого приміщення, прибудинкової території та надання комунальних послуг Орендарю.

Позивач в своєму позові посилається на Договір про відшкодування витрат на балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю від 18 червня 2013 року № 1.

Водночас, як встановлено судом, пунктом 3.1.2. Договору № 1, Балансоутримувач (Позивач) має право стягувати прострочену заборгованість по платежах, що наведені в пункті 2.2.3. та 2.2.4. Договору. Проте, платежі з охорони будівлі передбачені в пункті 2.2.5. Договору.

Отже, суд погоджується із твердженням відповідача, стосовно того, що позивач, за умовами Договору про відшкодування витрат на балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю від 18 червня 2013 року № 1 не наділений правами звертатись з позовними заявами щодо стягнення з заборгованості за охорону будівлі.

Окрім цього, судом встановлено, що відповідно до даного договору, він є додатком № 3 до Договору оренди та його чинність припиняється внаслідок, зокрема, взаємної згоди сторін.

Як вказано відповідачем та жодним чином не спростовано позивачем, 18 червня 2014 року сторонами укладено Договір № 2 про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю від 18 червня 2014 року, зареєстрований в органах казначейства за № 2210 (далі - Договір про відшкодування), що є додатком № 3 до Договору оренди комунального майна № 1-2376 від 18 червня 2013 року.

Матеріалами справи підтверджено, що за взаємною згодою, сторонами припинено дію Договору № 1 на який посилається позивач при обґрунтуванні своїх позовних вимог, шляхом підписання нового договору, який регулює тотожні правовідносини.

Таким чином, суд приходить до висновку, що спірні правовідносини щодо відшкодування витрат позивача на утримання комунального майна врегульовані сторонами в Договорі про відшкодування.

Слід зазначити, що Договір про відшкодування також не передбачає права Балансоутримувача стягувати заборгованість за послуги з охорони будівлі.

Як зауважує відповідач, що пунктом 2.2.4 Договору про відшкодування передбачено, що Орендар вносить плату Балансоутримувачу за охорону орендованого приміщення, комунальні послуги отримані Броварською районною нотаріальною конторою і структурним підрозділом Броварського міськрайонного управління юстиції у Київській області згідно договору оренди комунального майна № 1-2376 від 18.06.2013 та рахунків та актів виконаних робіт в сумі:

Відшкодування витрат за охорону орендованого приміщення - 33 100,00 грн.

Відшкодування витрат за теплогазопостачання орендованого приміщення - 65 000,00 грн.

В свою чергу, Додатковою угодою № 1 від 25 травня 2017 року до Договору про відшкодування Сторони домовились п. 2.2.4. викласти в такій редакції:

«Орендар вносить плату Балансоутримувачу за комунальні послуги і відшкодовує експлуатаційні витрати на утримання орендованого ним нерухомого комунального майна, під час оренди для розміщення в ньому структурних підрозділів Головного територіального управління юстиції у Київській області, згідно договору оренди комунального майна № 1-2376 від 18.06.2013 року та розрахунків за 2017 рік по КеКВ в сумі 201 000,00 грн., а саме:

Теплопостачання (КеКВ 2271) - 130 000,00 грн.

Водопостачання та водовідведення (КеКВ 2272) - 1 000,00 грн.

Електропостачання (КеКВ 2273) - 50 000,00 грн.

Прибирання території загального користування (КеКВ 2240) - 20 000,00 грн.».

Пунктом 2 даної додаткової угоди, зокрема, встановлено, що вона набирає чинності з моменту підписання та діє до 31 грудня 2017 року та, згідно з частиною третьою статті 631 ЦК України, поширює свою дію на взаємовідносини Сторін, що виникли з 01 січня 2017 року та діяли до моменту її укладання.

Додатковою угодою № 1 від 13 березня 2018 року до Договору про відшкодування Сторони домовились п. 2.2.4. викласти в такій редакції:

«Орендар вносить плату Балансоутримувачу за комунальні послуги і відшкодовує експлуатаційні витрати на утримання орендованого ним нерухомого комунального майна, під час оренди для розміщення в ньому структурних підрозділів Головного територіального управління юстиції у Київській області, згідно договору оренди комунального майна № 1-2376 від 18.06.2013 року та рахунків і актів виконаних робіт по КеКВ в сумі 209 228,00 грн. в т.ч. ПДВ, а саме:

Теплопостачання (КеКВ 2271)- 101 000,00 грн.

Водопостачання та водовідведення (КеКВ 2272) - 5 028,00 грн.

Електропостачання (КеКВ 2273) - 84 000,00 грн.

Прибирання території загального користування (КеКВ 2240) - 16 800,00 грн.

Доступ до мережі інтернет за допомогою виділеного каналу зв`язю (КеКВ 2240) - 2 400,00 грн.»

Пунктом 2 даної додаткової угоди, зокрема, встановлено, що вона набирає чинності з моменту підписання та діє до 31 грудня 2018 року та, згідно з частиною третьою статті 631 ЦК України, поширює свою дію не взаємовідносини Сторін, що виникли з 01 січня 2018 року та діяли до моменту її укладання.

Як встановлено судом, додатковою угодою № 2 від 21 грудня 2018 року зменшено суму відшкодування видатків балансоутримувачу з 209 228,00 грн. до 176 777,18 грн.

Додатковою угодою № 2 від 24 квітня 2019 року до Договору про відшкодування Сторони домовились п. 2.2.4. викласти в такій редакції:

«Орендар вносить плату Балансоутримувачу за комунальні послуги і відшкодовує експлуатаційні витрати на утримання орендованого ним нерухомого комунального майна, під час оренди для розміщення в ньому структурних підрозділів Головного територіального управління юстиції у Київській області, згідно договору оренди комунального майна № 1-2376 від 18.06.2013 року та рахунків і актів виконаних робіт по КеКВ в сумі 267 850,00 грн. в т.ч. ПДВ, а саме:

Теплопостачання (КеКВ 2271) - 140 000,00 грн.

Водопостачання та водовідведення (КеКВ 2272) - 5 000,00 грн.

Електропостачання (КеКВ 2273) - 110 000,00 грн.

Прибирання території загального користування (КеКВ 2240) - 9 600,00 грн.

Вивіз сміття (КеКВ 2275) - 850,00 грн.

Доступ до мережі інтернет за допомогою виділеного каналу зв`язку (КеКВ 2240) - 2 400,00 грн.»

Пунктом 2 даної додаткової угоди, зокрема, встановлено, що вона набирає чинності з моменту підписання та діє до 31 грудня 2019 року та, згідно з частиною третьою статті 631 ЦК України, поширює свою дію на взаємовідносини Сторін, що виникли з 01 січня 2019 року та діяли до моменту її укладання.

Як вказано відповідачем та не заперечено позивачем, всі зазначені додаткові відповідно до чинного законодавства зареєстровані в органах казначейство, чим підтверджено взяття Управлінням бюджетних зобов`язань перед Підприємством за відшкодування витрат Позивача на утримання орендованого приміщення у розмірах погоджених сторонами.

Як встановлено судом, Договір про відшкодування витрат балансоутримувача виконується належним чином, що також підтверджується відсутністю вимог до Управління щодо відшкодування витрат на оплату комунальних послуг та інших платежів передбачених цим договором.

В свою чергу, відповідачем у відзиві вказано, що ним не брались за спірний період бюджетних зобов`язань щодо відшкодування витрат на охорону орендованого приміщення, що було погоджено сторонами під час підписання додаткових угод, які визначали види комунальних послуг та ліміти бюджетних коштів, які підлягають відшкодуванню Балансоутримувачу приміщення.

З урахуванням викладеного вбачається, що сторони правовідносин дійшли згоди щодо відсутності можливості та необхідності надання послуг Позивачем з охорони орендованих приміщень, у зв`язку з чим, Управлінням не брались бюджетні зобов`язання щодо даного виду видатків бюджетних коштів, а тому, не підлягають сплаті Підприємству.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позивач, за умовами Договору про відшкодування витрат на балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю від 18 червня 2013 року № 1 не наділений правами звертатись з позовними заявами щодо стягнення з заборгованості за охорону будівлі.

Враховуючи вищезазначене, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Як унормовано приписами частини другої статті 42 Господарського процесуального кодексу України, учасники справи зобов`язані, зокрема: сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.

Згідно з приписами частини першої статті 43 Господарського процесуального кодексу України учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Частиною 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Загальними вимогами процесуального права визначено обов`язковість встановлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, з яких суд виходив під час вирішення позову.

Наведені норми зобов`язують суд у кожному конкретному випадку оцінювати наявні докази в їх сукупності, з урахуванням повноти встановлення всіх обставин справи, необхідних для правильного вирішення спору, на основі вичерпних і підтверджених висновків.

В той же час, всупереч вказаним нормам позивач не подав жодних належних та допустимих доказів в підтвердження надання послуг на підставі договору за заявлений період.

За таких обставин, позовні вимоги Комунального підприємства "Броварське районне виробниче управління житлово-комунального господарства" Броварської районної ради про стягнення з Головного територіального управління юстиції у Київській області про стягнення заборгованості у розмірі 57 078,16 грн., яка складається з витрат за охорону приміщення є неправомірними та необґрунтованими, а відтак не підлягають задоволенню.

Оскільки судом відмовлено в задоволенні позову в частині стягнення основної суми боргу, підстави для задоволення позову в частині стягнення пені у розмірі 17 289,83 грн., 3% річних у розмірі 2 096,97 грн. та інфляційних у розмірі 7 038,59 грн. за прострочення виконання грошового зобов`язання у суду відсутні.

З огляду на вищенаведене, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог з огляду на їх недоведеність та необґрунтованість.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Надаючи оцінку доводам всіх учасників судового процесу судом враховано, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (ч.5 ст.236 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до п.3 ч.4 ст.238 Господарського процесуального кодексу України у мотивувальній частині рішення зазначається, зокрема, мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.

Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 09.12.1994р. Європейського суду з прав людини у справі «Руїс Торіха проти Іспанії»). Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006р. у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У рішенні Європейського суду з прав людини «Серявін та інші проти України» (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE) вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), N 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові від 13.03.2018 Верховного Суду по справі №910/13407/17.

З огляду на вищевикладене, всі інші заяви, клопотання, доводи та міркування учасників судового процесу залишені судом без задоволення та не прийняті до уваги як необґрунтовані та безпідставні.

Таким чином відповідачем надано до суду належні та допустимі докази на спростування обставин, заявлених позивачем.

З огляду на вищезазначене, приймаючи до уваги встановлені судом обставини, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог Комунального підприємства "Броварське районне виробниче управління житлово-комунального господарства" Броварської районної ради до Головного територіального управління юстиції у Київській області про стягнення 97 617,55 грн.

Судовий збір в розмірі 1 921,00 грн., у зв`язку з відмовою в позові, відповідно до положень статті 129 Господарського процесуального кодексу України, покладається на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ч. 3,4 ст. 13, ч.1 ст. 73, ст.ст. 74, 129, 232-233, 236-238, 240-241, Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог Комунального підприємства "Броварське районне виробниче управління житлово-комунального господарства" Броварської районної ради відмовити повністю.

Відповідно до ч. 1, 2 статті 241 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата підписання рішення: 29.07.2019 року.

Суддя М.О. Лиськов