ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.07.2019 справа № 914/455/19

За позовною заявою: Управління комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради, м. Львів

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю Зоря, м. Львів

про внесення змін в договір оренди №7345 нежитлових приміщень від 01.06.1995

Суддя У.І. Ділай

Секретар М.Я. Куць

За участю представників:

Від позивача: Мартиняк Р.М. головний спеціаліст юридичного відділу

Від відповідача: Вівчарський В.П. - представник (Довіреність №б/н від 24.06.2019)

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

На розгляд Господарського суду Львівської області поступила позовна заява Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради, до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю Зоря, про внесення змін в договір оренди №7345 нежитлових приміщень від 01.06.1995.

Ухвалою суду від 18.03.2019 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче судове засідання на 09.04.2019.

Ухвалою суду від 09.04.2019 підготовче судове засідання відкладено на 16.05.2019.

Ухвалою суду від 16.05.2019 продовжено строк підготовчого судового засідання та відкладено на 04.06.2019.

Ухвалою від 04.06.2019 підготовче провадження закрито та призначено справу до судового розгляду по суті на 27.06.2019.

У судових засіданнях від 27.06.2019 та від 11.07.2019 оголошено перерву.

Представник позивача в судовому засіданні 16.07.2019 підтримав позов, з підстав наведених у позовній заяві та з посиланням на матеріали справи.

У судовому засіданні 16.07.2019 представник відповідача заперечив проти позову, просив відмовити в його задоволенні, а також подав клопотання про неприйняття до розгляду доказів, які були подані 11.07.2019, оскільки такі подані після закриття підготовчого засідання.

В процесі розгляду матеріалів справи суд

встановив:

01.06.1995 між управлінням комунального майна м. Львова, (правонаступником якого є управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради) та ТзОВ «Зоря» укладено договір № 7345 на оренду нежитлових приміщень. Відповідно до умов цього договору орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування нерухоме майно - приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 61,4 м2, під складські приміщення. Термін договору оренди визначений з 14.04.1995 до зносу будинку.

29.02.2016 управління комунальної власності зверталося листом №2302-вих- 321 до ТзОВ «Зоря» щодо приведення у відповідність до норм чинного законодавства договір оренди №7345 від 01.06.1995, шляхом його переукладення на чітко визначений термін. Проте жодних дій зі сторони орендаря вчинено не було.

Як зазначено у позовній заяві, у зв`язку із виготовленням нової технічної документації ОКП ЛОР «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» та здійсненням державної реєстрації права власності на об`єкт оренди 05.07.2017, площа об`єкта оренди за адресою: АДРЕСА_2 , вул. І АДРЕСА_3 Багряного, АДРЕСА_4 /1 змінилась та становить 55 кв.м.

У пункті 12 Договору сторони дійшли згоди, що відносини щодо оренди нежитлових приміщень та будинків, котрі знаходяться у комунальній власності міста, регулюються Законами України «Про оренду майна державних підприємств та організацій державного та комунального майна», «Про власність», Положенням про оренду нежитлових приміщень, що є у комунальній власності та іншим законодавством.

Термін договору оренди визначений з 14 04.1995 до зносу будинку в додатку №1 до договору №7345 від 01 06.1995 зазначено загальну площу приміщення 54,2 кв.м згідно з листом № 1203/1806 від 02.06.1998 та здійснено перерахунок орендної плати у відповідності до Ухвали № 376 Львівської міської Ради народних депутатів від 20 червня 1996 року, з 02.06.1998 орендна плата встановлена у розмірі 54,29 грн. + ПДВ. В додатку №1 також зазначено, що орендар сплачує орендну плату в ЖЕК № 209 на р/р.

Як зазначив позивач, оскільки орендодавець при укладенні договору не міг передбачити, що орендна плата буде зараховуватись на рахунок управління комунальної власності, а не ЖЕКу, а також істотною зміною обставин є те, що даний будинок згідно Рішення міської ради №90 від 03.03.1995 знятий з балансу під знос, що також відповідач підтверджує листом від 20.06.1998 № 36, управління комунальної власності вбачає підстави для внесення змін до Договору.

В чинному на момент укладення договору оренди № 7345 від 01.06.1995 Законі України "Про оренду майна державних підприємств та організацій", зокрема в ст. 21, передбачено, що розмір орендної плати може бути змінено на вимогу однієї із сторін у разі зміни цін і тарифів та в інших випадках, передбачених законодавчими актами України.

Ухвалою Львівської міської ради 897 від 07.06.2007 затверджено нову Методику розрахунку орендної плати за користування майном територіальної громади м. Львова, якою затверджено нові орендні ставки за користування нерухомим майном комунальної власності територіальної громади м. Львова.

Положення про оренду нежитлових приміщень, що є у комунальній власності м. Львова, на підставі якого визначався розмір орендної плати за договором № 7345 від 01.06.1995, є нечинним.

За твердженням позивача, при укладенні договору сторонами погоджено, що розмір орендної плати може бути змінено на вимогу однієї із сторін у разі зміни цін і тарифів та в інших випадках, передбачених законодавчими актами України.

27.06.2013 Львівською міською радою прийнято ухвалу № 2472, якою внесено зміни до ухвали міської ради від 07.06.2007 № 897 «Про врегулювання питань оренди майна територіальної громади м. Львова». Цією ухвалою затверджено, зокрема, нову редакцію методики розрахунку орендної плати за користування майном територіальної громади м. Львова

Оскільки оцінка об`єкта проводилася понад 20 років тому для визначення орендної плати за договором оренди № 7345 від 01.06.1995, відповідно до Методики на замовлення позивача, проведено оцінку вартості об`єкту оренди.

З огляду на викладене управління комунальної власності вбачає підстави для внесення змін до п. 1 Договору в частині площі об`єкта оренди та перегляду розміру орендної плати на вимогу однієї із сторін. З цією метою на замовлення орендодавця ЛКП «Агенція ресурсів Львівської міської ради» проведено оцінку вартості Об`єкту оренди, яка станом на 31.12.2018 становить 628 200 грн.

Відтак, Управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради подало позов до Господарського суду Львівської області про внесення змін в договір оренди № 7345 нежитлових приміщень від 01.06.1995.

Відповідач заперечив проти позову, зазначивши таке.

Відповідно до ст. 5 ЦК України, акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не мас зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи.

Частиною третьою статті 10 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» (в редакції, чинній на момент укладання Договору) передбачено, що умови договору оренди є чинними на весь строк дії договору і у випадках, коли після його укладення (приведення у відповідність з цим Законом) законодавством встановлено правила, які погіршують становище орендаря.

Предметом цього спору є внесення змін до Договору оренди нежитлових приміщень.

Підстави для зміни або розірвання договору визначені статтею 651 ЦК України і за загальним правилом, викладеним в частині першій цієї статті, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

У Договорі сторони не погодили умов його зміни.

За твердженням відповідача, позивач не навів виняткових випадків, з якими законодавець пов`язує можливість примусу сторони договору до продовження дії цього договору на змінених умовах.

Відповідач звернув увагу, що за відсутності відповідного договірного чи законодавчого обґрунтування внесення відповідних змін у судовому порядку та за відсутності згоди іншої сторони, у позові слід відмовити. А оскільки, договір не продовжується, і не поновлюється, тому у позивача відсутні правові підстави для проведення юридично значимої оцінки об`єкта оренди.

Також відповідач зазначив, що в порушення вимог частини 3 статті 13 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» звіт про незалежну оцінку майна не рецензовано органом місцевого самоврядування.

Крім цього, ТзОВ «Зоря» звернуло увагу, що долучений до позовної заяви висновок про вартість майна не відповідає вимогам законодавства, оскільки не підписаний оцінювачем, який безпосередньо проводив оцінку майна. Відтак, висновок про вартість майна не може бути визнаний належним доказом на підтвердження правомірності проведеної позивачем оцінки вартості орендованого майна, оскільки виконаний з порушенням вимог Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», Національного стандарту № 1 «Загальні засади оцінки манна і майнових прав».

При цьому, за твердженням відповідача, технічний паспорт на нежитлові приміщення по АДРЕСА_4 від 20.02.2017, долучений до позовної заяви, виготовлений лише на приміщення №1, 2, 3, 4, 5, тобто не на всі приміщення, передані орендарю за Договором.

При прийнятті рішення суд виходить із наступного.

Відповідно до положень статті 16 Цивільного кодексу України та статті 20 Господарського кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

За приписами ст. 4 Господарського процесуального кодексу України, право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Відповідно із заявленим позовом вимогами позивач просив внести зміни в договір оренди № 7345 нежитлових приміщень від 01.06.1995, а саме а саме: абзац 2 пункту 1 Договору викласти в такій редакції: «Термін договору оренди визначений на 5 років.»; абзац 3 пункту 1 Договору в частині площі змінити з 61,4 кв.м на 55 кв.м.; абзац 4 пункту 1 Договору викласти в такій редакції: «Згідно з висновком оцінювача, ринкова вартість об`єкта оренди станом на 31.12.2018 становить 628 200 грн. без ПДВ (753 840 грн. з ПДВ). Розмір орендної плати за Об`єкт оренди визначається відповідно до Методики розрахунку орендної плати за користування майном територіальної громади м. Львова, затвердженої ухвалою Львівської міської ради № 897 від 07.06.2007 (зі змінами та доповненнями) і складає 3172,41 грн. (три тисячі сто сімдесят дві гривні 41 коп.) без ПДВ за січень 2019 року. Розмір орендної плати підлягає індексації за відповідний період (місяць, квартал, рік). Нарахування ПДВ на суму орендної плати здійснюється в порядку, визначеному чинним законодавством. Річна сума орендної плати на момент внесення змін до цього Договору, відповідно до Методики розрахунку орендної плати за користування майном територіальної громади м. Львова, затвердженої ухвалою Львівської міської ради № 897 від 07.06.2007 (зі змінами та доповненнями), без врахування індексу інфляції становить 37 692 грн.(тридцять сім тисяч шістсот дев`яносто дві гривні) без ПДВ». Пункт 4 Договору викласти в такій редакції: «Орендну плату Орендар сплачує не пізніше 20 числа місяця за попередній місяць через перерахування коштів на рахунок Орендодавця. Пункт 5 Договору викласти в такій редакції: «У разі прострочення по сплаті орендних платежів Орендар сплачує пеню у розмірі облікової ставки Національного банку України на дату нарахування пені від суми заборгованості за кожний день прострочення, включаючи день оплати».

Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» є, зокрема, забезпечення кожному права на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту.

Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені особою, до якої пред`явлений позов, тобто, законодавець пов`язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених суб`єктивних прав або законних інтересів позивача.

Відповідно до п. 3.12 Постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. № 18, підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (ст. 11 ЦК України).

Як підтверджується матеріалами справи, позивач та відповідач уклали договір № 7345 на оренду нежитлових приміщень від 01.06.1995, у зв`язку з чим набули взаємних прав й обов`язків.

Спір виник у зв`язку із пропозицією Управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради внести зміни в договір оренди щодо розміру орендної плати; щодо розміру орендованої площі; щодо строку дії спірного договору.

Стосовно вимоги про внесення змін до договору в частині строку його дії суд зазначає таке.

Частиною третьою статті 10 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» (в редакції, чинній на момент укладання Договору) передбачено, що умови договору оренди є чинними на весь строк дії договору і у випадках, коли після його укладення (приведення у відповідність з цим Законом) законодавством встановлено правила, які погіршують становище орендаря.

Згідно із ч. 1 ст. 17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» (в редакції, чинній на момент укладання Договору), термін договору оренди визначається за погодженням сторін.

Відповідно до ч. 1,2 статті 284 ГК України, об`єкт оренди (склад і вартість майна з урахування її індексації), орендна плата з урахуванням її індексації є істотними умовами договору оренди. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством (частина перша етапі 286 ГК України).

Як встановлено судом, позивач не навів виняткових випадків, з якими законодавець пов`язує можливість примусу сторони договору до продовження дії цього договору на змінених умовах. Також не відповідає дійсності твердження позивача, що рішення міської ради №90 від 03.03.1995 спірний будинок знятий з балансу під знос, оскільки відповідно до вказаного рішення спірні приміщення переведені з житлового в нежитловий фонд.

Стосовно вимоги щодо зміни розміру орендованої площі суд зазначає таке.

За спірним договором орендар прийняв у користування приміщення №1, 2, 3, 4, 5, І загальною площею 61,4 кв. м. за адресою: АДРЕСА_1 .

У листі від 29.02.2016 №2302-внх-321 позивач повідомив, що у нього обліковується договір оренди від 01.06.1995 №7345 на нежитлові приміщення загальною площею 54,2 кв.м. за адресою: АДРЕСА_5 .

Водночас технічний паспорт на нежитлові приміщення по АДРЕСА_4 від 20.02.2017, наявний в матеріалах справи, виготовлений лише на приміщення №1 АДРЕСА_6 3 АДРЕСА_7 4, 5, тобто не всі приміщення, передані орендарю за договором.

При цьому, вказаний технічний паспорт виготовлено за станом на 28.01.1999, що не відповідає вимогам Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, у редакції наказу Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 26.07.2018 №186.

Стороанми не заперечено факт внесення змін в договір в частині площі орендованих приміщень додатком №1 до договору №7345 від 01.06.1995, відповідно до якого площа орендованих приміщень становить 54,2 кв.м і розмір орендної плати з 02.06.1998 становить 54,29грн + ПДВ.

Позивач не надав належних доказів щодо причин зменшення розміру орендованої площі з 61,4 кв. м. до 54,2 кв.м.

Стосовно вимоги про внесення змін в спірний договір в частині зміни орендної плати суд зазначає таке.

За положеннями статті 654 ЦК України всі зміни та доповнення до договору вчиняються в такій самій формі, що й договір, який змінюється або розривається. За відсутності узгоджених та підписаних сторонами в письмовій формі ініційованих позивачем змін до договору оренди висновки суду про відсутність між сторонами спору про внесення таких змін є помилковими.

Разом з тим, як вже вказано вище, на розгляд суду можуть передаватися вимоги про внесення змін до договору чи його розірвання не з будь-яких підстав, а у випадках, передбачених законом або договором.

Майнові відносини між орендодавцями та орендарями щодо господарського використання державного майна, майна, що належить Автономній Республіці Крим або перебуває у комунальній власності, зокрема, регулює Закон України «Про оренду державного та комунального майна».

Згідно зі статтею 2 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності.

Як визначено у частині першій статті 10 вказаного Закону, одними з істотних умов договору оренди є об`єкт оренди (склад і вартість майна з урахування її індексації), орендна плата з урахуванням її індексації.

Відповідно до статті 11 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» (у редакції, чинній на час звернення до суду) оцінка об`єкта оренди здійснюється за методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України. Оцінка об`єкта оренди передує укладенню договору оренди. У разі якщо на момент продовження дії договору оренди остання оцінка об`єкта оренди була зроблена більш як три роки тому, для продовження (поновлення) договору оренди провадиться оцінка об`єкта оренди.

За змістом статті 19 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» (у редакції, чинній на час укладання Договору) орендна плата є платежем, який вносить орендар орендодавцеві незалежно від наслідків господарської діяльності, але не більше п`яти відсотків від вартості орендованого майна. Орендна плата зараховується на спеціальні рахунки і використовується для фінансування капітальних вкладень. Методика розрахунку, граничні розміри та порядок використання орендної плати визначаються Кабінетом Міністрів України.

За статтею 19 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» (у редакції, чинній на час звернення до суду), орендна плата є платежем, який вносить орендар орендодавцеві незалежно від наслідків господарської діяльності, але не більше п`яти відсотків від вартості орендованого майна. Орендна плата зараховується на спеціальні рахунки і використовується для фінансування капітальних вкладень. Методика розрахунку, граничні розміри та порядок використання орендної плати визначаються Кабінетом Міністрів України. Строки внесення орендної плати визначаються у договорі.

Розмір орендної плати може бути змінено за погодженням сторін. Розмір орендної плати може бути змінено на вимогу однієї з сторін, якщо з незалежних від них обставин істотно змінився стан об`єкта оренди, а також в інших випадках, встановлених законодавчими актами України (стаття 21 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» у чинній редакції).

За положеннями, наведеними у частинах першій та другій статті 284 ГК України, об`єкт оренди (склад і вартість майна з урахування її індексації), орендна плата з урахуванням її індексації є істотними умовами договору оренди. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством (частина перша статті 286 ГК України).

У справі, що розглядається, сторони договору згідно з Ухвалою Львівської міської ради народних депутатів від 29.01.1993 № 10 за затвердженою нею Методикою розрахунку вартості орендованого нерухомого майна та розрахунку орендної плати, що є комунальною власністю міста Львова, Методикою розрахунку і порядком використання плати за оренду майна державних підприємств та організацій, що затверджена Постановою Кабінету Міністрів України від 12.11.1993 №923, погодили щомісячну орендну плату.

Ухвалою Львівської міської ради 897 від 07 червня 2007 року затверджено Методику розрахунку орендної плати за користування майном територіальної громади м. Львова, якою передбачено нові орендні ставки за користування нерухомим майном комунальної власності територіальної громади м. Львова. Положення про оренду нежитлових приміщень, що є у комунальній власності м. Львова, на підставі якого визначався розмір орендної плати за спірним договором визнано нечинним.

Також позивач провів оцінку вартості об`єкта оренди, яка станом на 31 грудня 2018 року становить 628200,00 грн без ПДВ (753840,00 грн з ПДВ), і за доводами позовної заяви в чинний договір має бути внесено зміни відповідно до зміненої вартості об`єкта оренди майна та обчислено орендну плату за новою вартістю та новою Методикою розрахунку орендної плати за користування майном територіальної громади.

За частинами першою та другою статті 652 ЦК України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах. Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

Водночас за частиною четвертою статті 652 ЦК України зміна договору у зв`язку з істотною зміною обставин допускається за рішенням суду у виняткових випадках, коли розірвання договору суперечить суспільним інтересам або потягне для сторін шкоду, яка значно перевищує затрати, необхідні для виконання договору на умовах, змінених судом.

За відсутності відповідного договірного чи законодавчого обґрунтування внесення відповідних змін у судовому порядку та за відсутності згоди іншої сторони у позові у слід відмовити.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої палати Верховного Суду від 12.02.2019 у справі №914/2649/17.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 5 ст. 236 ГПК України).

Аналогічна норма передбачена ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», зокрема, висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Під час розгляду справи 11.07.2019 представник позивача подавав до відповіді на відзив докази (копію рішення Виконавчого комітету Львівської міської ради народних депутатів №90 від 03.03.1995, копію рішення Виконавчого комітету Радянської районної ради народних депутатів №265 від 15.05.1991, копію листа ТзОВ «Зоря» №6 від 20.06.1998, копію листа Львівської міської ради народних депутатів №1203 від 23.06.1998, копію додатку №1 до договору №7345 від 01.06.1995, копію поверхового плану, копію вартості майна, копію ухвали №376 від 20.06.1996 з додатком) без клопотання про долучення їх в порядку ст. 207 ГПК України.

В судовому засіданні представник позивача усно повідомив, що вказані докази перебували у користуванні Львівської міської ради.

Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. У випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (ч. 4,5,8 ст 80 ГПК України).

Відповідно до ст. 207 ГПК України, головуючий з`ясовує, чи мають учасники справи заяви чи клопотання, пов`язані з розглядом справи, які не були заявлені з поважних причин в підготовчому провадженні або в інший строк, визначений судом, та вирішує їх після заслуховування думки інших присутніх у судовому засіданні учасників справи. Суд залишає без розгляду заяви та клопотання, які без поважних причин не були заявлені в підготовчому провадженні або в інший строк, визначений судом.

Клопотань від позивача в порядку ст. 207 ГПК України до суду не надходило.

Виходячи із вищенаведеного, подані докази Господарський суд Львівської області до розгляду не приймається.

Крім того, Господарський суд Львівської області звертає увагу, що долучений до позовної заяви висновок про вартість майна не відповідає вимогам законодавства, оскільки не підписаний оцінювачем, який безпосередньо проводив оцінку майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», звіт про оцінку майна підписується оцінювачами, які безпосередньо проводили оцінку майна, і скріплюється підписом керівника суб`єкта оціночної діяльності.

Згідно з п.60 Національного стандарту № 1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», висновок про вартість майна підписується оцінювачем (оцінювачами), який безпосередньо проводив оцінку майна, і скріплюється підписом керівника суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання.

Загальними вимогами процесуального права, закріпленими у статтях 74, 76, 77, 86 Господарського процесуального кодексу України визначено обов`язковість встановлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, з яких суд виходив при вирішенні позову. Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне й обґрунтоване рішення у справі неможливо.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Отже, висновок про вартість майна не є належним доказом на підтвердження оцінки вартості орендованого майна, оскільки виконаний з порушенням вимог Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», Національного стандарту № 1 «Загальні засади оцінки манна і майнових прав».

Виходячи із вищенаведеного, Господарський суд Львівської області вважає, що правові підстави для задоволення позову відсутні.

Керуючись статтями 4, 7, 13, 14, 73, 74, 76-79, 91, 96, 120, 123, 129, 233, 236, 238, 240, 241, 327 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1.У задоволенні позову відмовити.

2.Судовий збір за подання позову покласти на позивача.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та строки передбачені ст.ст. 241, 256, 257 ГПК України. Рішення господарського суду може бути оскаржено в порядку, визначеному розділом IV Господарського процесуального кодексу України.

Інформацію по справі, яка розглядається можна отримати за наступною веб-адресою: http://lv.arbitr.gov.ua/sud5015.

Повне рішення складено 26.07.2019.

Суддя Ділай У.І.