ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.07.2019м. ДніпроСправа № 904/961/18

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Назаренко Н.Г. за участю секретаря судового засідання Клевець К.В., розглянувши справу

за позовом Акціонерного товариства комерційний банк "ПРИВАТБАНК", м. Київ

до Товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями "НОВОФАРМ", селище Кільчень, Новомосковський район, Дніпропетровська область

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на боці Відповідача: Компанія Pointex Sale LLP (175 Darkes Lane, Suit B, 2nd Floor, Potters Bar, Hertfordshire, EN6 1 BW, England)

про розірвання кредитного договору та стягнення 287 795 460,87 грн.

Представники:

Від позивача Самсонович О.А. - адвокат

Від відповідача Дорошенко С.О. - адвокат

Від третьої особи не з`явився

СУТЬ СПОРУ:

Акціонерне товариство комерційний банк "ПРИВАТБАНК" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями "НОВОФАРМ" в якому просить (з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог):

- розірвати укладений між Публічним акціонерним товариством комерційний банк "Приватбанк" та Товариством з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями "НОВОФАРМ" кредитний договір № DNHSLOK06944 від 16.12.2016;

- стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями "НОВОФАРМ" на користь Акціонерного товариства "ПРИВАТБАНК" заборгованість за кредитним договором № DNHSLOK06944 від 16.12.2016 в розмірі 287 795 460,87 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем зобов`язань за кредитним договором № DNHSLOK06944 від 16.12.2016. щодо своєчасної сплати відсотків за користування кредитними коштами.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 19.03.2018 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні Відповідача: Компанію Pointex Sale LLP (175 Darkes Lane, Suit B, 2nd Floor, Potters Bar, Hertfordshire, EN6 1 BW, England). Призначено підготовче засідання на 11.09.2018. Вирішено направити до Центрального органу Сполученого Королівства Великобританії доручення про вручення за кордоном необхідних документів третій особі.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 19.03.2018 зупинено провадження у справі № 904/961/18 до дати проведення підготовчого судового засідання.

17.04.2018 відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, яким проти позову заперечував, посилаючись на відсутність підстав для розірвання кредитного договору, оскільки пунктом 6.3 кредитного договору № DNHSLOK06944 від 16.12.2016р. встановлено, що кредитний договір може бути змінено або розірвано лише на підставі відповідної підписаної сторонами додаткової угоди.

Відповідач зазначає, що отримав від позивача незасвідчену копію пропозиції про розірвання кредитного договору № DNHSLOK06944 від 16.12.2016р. і незасвідчену копію не підписаного з боку Позивача примірника додаткової угоди про розірвання кредитного договору лише разом з копією позовної заяви. При цьому, зазначена копія пропозиції Позивача № Upr1/3-174071 від 17.01.2018р. про розірвання кредитного договору містить пряме посилання на вимоги ч.2 ст.188 Господарського кодексу України. Сторонами в кредитному договорі не оговорено права надсилати копії листів і копії додаткових угод замість їх оригіналів. В тексті копії цього повідомлення Позивач надав Відповідачу 20 днів для прийняття рішення щодо розірвання кредитного договору. Тобто, Позивач самостійно обрав спосіб (механізм) розірвання кредитного договору, передбачений ч.2 ст.188 господарського кодексу України - і сам не дотримався цього механізму і строків його реалізації.

Відповідач вказав, що оригінальний примірник пропозиції Позивача №Upr 1/3-174071 від 17.01.2018р. про розірвання кредитного договору, так само, як і оригінальні примірники проектів додаткових угод Відповідачем станом на 16.04.2018 року не отримані. У відзиві на позов відповідач зазначає, що в силу абз.2 ч.6 ст.91 ГПК України, Відповідач ставить під сумнів відповідність поданих Позивачем копій пропозиції Позивача № Upr 1/3-174071 від 17.01.2018р. про розірвання кредитного договору і примірників проектів додаткових угод їх оригіналам. В силу положень пунктів 6.3, 7.4. кредитного договору № DNHSLOK06944 від 16.12.2016р., а також в силу вимог ст. ст. 627, ст.629 Цивільного кодексу України, ч.2 ст.188 Господарського кодексу України, звернення Позивача до суду з позовною вимогою про розірвання договору є передчасним, оскільки таке право не є порушеним, оспорюваним, не визнаним в розумінні ч.2 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України, внаслідок чого підстави для судового захисту такого права відсутні.

Також, відповідач у відзиві на позов зазначив, що наданий позивачем розрахунок до позову не містить даних про винесення на прострочення тіла кредиту і відсотків (процентів) по ньому, також з розрахунку не вбачається факту нарахування процентів на залишок заборгованості за кредитом.

Крім того, відповідач вказав, що в порушення вимог пунктів 4.1 - 4.3 Постанови Національного банку від 18.06.2003 № 254 «Про організацію операційної діяльності в банках України» Позивачем до позову не надано первинний документ про перерахування кредитних коштів по договору № DNHSLOK06944 від 16.12.2016р., який би містив посади осіб, відповідальних за здійснення операції і правильність її оформлення та особистий підпис (електронний цифровий підпис) та інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні операції.

Ухвалою від 11.09.2018 поновлено підготовче провадження у справі, ухвалою від тієї ж дати відкладено підготовче засідання на 10.12.2018 та зупинено провадження у справі до дати проведення підготовчого судового засідання.

28.09.2018 позивач надав до суду нотаріально посвідчений переклад ухвали від 19.03.2018 у справі № 904/961/18 та прохання про вручення за кордоном судових або позасудових документів.

Супровідним листом від 28.09.2018 зазначені документи направлено на адресу Центрального органу Сполученого Королівства Великобританії.

Ухвалою від 10.12.2018 поновлено провадження у справі №904/961/18, у зв`язку з призначенням розгляду справи на 10.12.2018.

Представник позивача в судовому засіданні заявив усне клопотання про надання часу для підготування відповіді на відзив та, у зв`язку з відсутністю доказів належного повідомлення третьої особи про дату, час та місце судового засідання, просив зупинити провадження у справі.

Позивач не виконав вимоги ухвали суду від 11.09.2018, в частині здійснення перекладу англійською мовою, який нотаріально посвідчити, та надання до суду у трьох примірниках наступних документів: ухвали Господарського суду Дніпропетровської області від 11.09.2018р. у справі №904/961/18; прохання про вручення за кордоном судових або позасудових документів; виклик (повідомлення) про день судового засідання.

Відповідач заявив усне клопотання про витребування у позивача оригіналу меморіального ордеру № В012 від 16.12.2016, та зазначив, що рахунок на який позивачем були перераховані грошові кошти не належить відповідачу.

Ухвалою від 10.12.2018 поновлено підготовче провадження у справі та ухвалою від тієї ж дати відкладено підготовче засідання на 26.03.2019 та зупинено провадження у справі до дати проведення підготовчого судового засідання.

У зв`язку з призначеним розглядом справи на 26.03.2019 провадження у справі №904/961/18 поновлено.

26.03.2019 представник Позивача в судовому засіданні подав заяву про зменшення розміру позовних вимог, в якій просив суд:

- розірвати укладений між Публічним акціонерним товариством комерційний банк "Приватбанк" та Товариством з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями "НОВОФАРМ" кредитний договір № DNHSLOK06944 від 16.12.2016;

- стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями "НОВОФАРМ" на користь Акціонерного товариства "ПРИВАТБАНК" заборгованість за кредитним договором № DNHSLOK06944 від 16.12.2016 в розмірі 287 795 460,87 грн.

Представник Відповідача зазначив, що зазначену заяву він не отримав, та просив суд надати час для ознайомлення.

Крім того, Позивач надав клопотання про долучення документів, в якому просив суд долучити до матеріалів справи: копію картки від 06.05.2016 зі зразками підписів і відбитка печатки; копію картки від 29.12.2017 зі зразками підписів і відбитка печатки; копії довідки №170315SU14472506 від 15.03.2017 про поточний стан рахунку ТОВ з ІІ "НОВОФАРМ"; копію витягу з ЄДРЮОФОПГФ за №24320839 від 26.02.2019.

Також, у поданому клопотанні Позивач зазначив, що Наказом Міністерства Фінансів України №519 від 21.05.2018р. змінено тип Банку з публічного акціонерного товариства на приватне акціонерне товариство та затверджено нове найменування Банку - Акціонерне товариство Комерційний банк "ПРИВАТБАНК".

Позивачем до клопотання додано копію витягу з ЄДРЮОФОПГФ № 24320839 від 26.02.2019, відповідно до якого повне найменування позивача - Акціонерне товариство Комерційний банк "ПРИВАТБАНК".

Дослідивши клопотання Приватного акціонерного товариства Комерційний банк "ПРИВАТБАНК", судом встановлено достатність підстав для заміни назви позивача у справі з Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПРИВАТБАНК" на правонаступника Акціонерне товариство Комерційний банк "ПРИВАТБАНК".

Представник Позивача також надав пояснення щодо застосування Конвенції про вручення за кордоном судових та позасудових документів у цивільних та комерційних справах від 15.11.1965 (Гаага), в яких зазначив, що положення Конвенції не підлягають застосуванню до повідомлення Третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на боці Відповідача: Компанія Pointex Sale LLP (175 Darkes Lane, Suit B, 2nd Floor, Potters Bar, Hertfordshire, EN6 1 BW, England), яка має на території України уповноважених представників, а саме Адвокатське об`єднання "Юстус", що діє відповідно до договору про надання правової допомоги № 1/12 від 20.12.2017р.

Враховуючи, що судом двічі направлялися за кордон для вручення третій особі документи у даній справі, зважаючи на відсутність підстав для застосування Конвенції, з огляду на можливість повідомлення третьої особи на території України у визначений ч.7 с. 242 ГПК України спосіб, повторне направлення судових документів є безпідставним та призведе до затягування розгляду справи та порушення прав учасників судового процесу на розгляд справи впродовж розумного строку.

Таким чином, суд дійшов до висновку про подальше повідомлення учасника справи - Третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на боці Відповідача: Компанії Pointex Sale LLP (175 Darkes Lane, Suit B, 2nd Floor, Potters Bar, Hertfordshire, EN6 1 BW, England), у визначеному ст.242 ГПК України порядку, за адресою уповноважених представників третьої особи в Україні - Адвокатського об`єднання "Юстус" (49044, м. Дніпро, вул. Комсомольська, б.6).

Представник Відповідача в судовому засіданні зазначив, що не отримував вище зазначених клопотань та пояснень від позивача та просив суд надати час для надання можливості ознайомитися з цими документами та надати пояснення.

Також представник Відповідача заявив усне клопотання про витребування у позивача оригіналу меморіального ордеру № В012 від 16.12.2016, для огляду.

Ухвалою від 10.12.2018 суд зобов`язував позивача в наступне судове засідання надати оригінал меморіального ордеру № В012 від 16.12.2016, для огляду.

Представник Позивача надав пояснення, в яких зазначив наступне.

Загальні засади функціонування платіжних систем і систем розрахунків в Україні, поняття та загальний порядок проведення переказу коштів у межах України визначає Закон України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні".

Пунктом 22.1 статті 22 вказаного Закону встановлено, що ініціювання переказу здійснюється за такими видами розрахункових документів:

1) платіжне доручення;

2) платіжна вимога-доручення;

3) розрахунковий чек;

4) платіжна вимога;

5) меморіальний ордер.

При цьому, відповідно до статті 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", документ, який містить відомості про господарську операцію є первинним документом.

Первинні документи є підставою для бухгалтерського обліку операцій банку (п. 42 Постанови Правління НБУ від 4 липня 2018 року № 75 "Про затвердження Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України").

Пунктом 44 Постанови НБУ від 4 липня 2018 року № 75 визначено, що первинні документи банку (паперові та електронні) залежно від виду операції та типу контрагентів класифікують за такими ознаками:

1) за місцем складання:

зовнішні (одержані від клієнтів, державних виконавців та інших банків); внутрішні (оформлені в банку);

2) за змістом: касові;

меморіальні (для здійснення безготівкових розрахунків із банками, клієнтами, списання коштів з рахунків та внутрішньобанківських операцій).

Меморіальні документи застосовуються банком для здійснення і відображення в обліку операцій банку і його клієнтів за безготівковими розрахунками відповідно до нормативно-правових актів Національного банку України. Внутрішньобанківські операції оформляються меморіальними ордерами та іншими документами, що складаються банком відповідно до вимог нормативно-правових актів Національного банку і внутрішніх процедур банку. Операції, що відображаються за позабалансовими рахунками, також оформляються меморіальними ордерами (пункти 46, 47 Постанови НБУ від 4 липня 2018 року № 75)

З викладеного вище вбачається, що меморіальний ордер є первинним документом, що містить відомості про операцію банку, а отже наданий Позивачем суду меморіальний ордер є належним, допустимим та достатнім доказом надання кредиту згідно умов Кредитного договору.

З долученої Позивачем до матеріалів справи роздруківки меморіального ордеру № В012 від 16.12.2016 вбачається, що грошові кошти за Кредитним договором були перераховані на поточний рахунок Відповідача № НОМЕР_1 .

Також Позивач зауважив, що доводи щодо перерахування банком грошових коштів на рахунок, який не належить Відповідачу, були озвучені представником Відповідача усно у судовому засіданні, натомість Відповідач у відзиві на позовну заяву не заперечує ані проти факту отримання грошових коштів за Кредитним договором, ані проти факту належності Товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями "НОВОФАРМ" банківського рахунку № НОМЕР_1 .

З метою додаткового підтвердження факту належності Відповідача до даного банківського рахунку, Позивач надав для долучення до матеріалів справи копії Картки від 06.05.2016 зі зразками підписів і відбитка печатки, Картки від 29.12.2017 зі зразками підписів і відбитка печатки та Довідки № 170315SU14472506 від 15.03.2017 про поточний стан рахунку, яка видавалася банком на вимогу Відповідача.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 26.03.2019, поновлено підготовче провадження у справі №904/961/18. Змінено назву позивача з Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПРИВАТБАНК" на Акціонерне товариство Комерційний банк "ПРИВАТБАНК".

16.04.2019 представник Позивача в судовому засіданні надав додаткові письмові пояснення стосовно Меморіального ордеру № В012 від 16.12.2016 та відомостей про фінансовий стан Товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями "НОВОФАРМ", в яких зазначив, що меморіальний ордер є первинним документом, що містить відомості про операцію банку. З долученого до матеріалів справи меморіального ордеру №В012 від 16.12.2016 вбачається, що позивачем було перераховано на поточний рахунок відповідача № НОМЕР_1 грошові кошти за кредитним договором у сумі 3 156 317 234,58 грн. Зазначений меморіальний ордер є електронним документом, оскільки інформація про здійснення банківської операції відображена в ньому у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Позивач вказав, що в матеріалах справи наявна копія меморіального ордеру №В012 від 16.12.2016, яка засвідчена належним чином.

Також позивач з метою додаткового підтвердження факту перерахування на поточний рахунок відповідача грошових коштів за кредитним договором, подав до суду копію виписки з 16.12.2016 по 05.02.2019 з рахунку № НОМЕР_2 ТОВ з ІІ "НОВОФАРМ" та копію меморіального ордеру №В012 від 16.12.2016. Позивач вказав, що в матеріалах справи наявна виписка за 16.12.2016 з поточного рахунку Товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями "НОВОФАРМ" № НОМЕР_1 , з якої вбачається, що 16.12.2016 на поточний рахунок відповідача надійшли грошові кошти за кредитним договором у сумі 3 156 317 234,58 грн.

Представник Відповідача заявив клопотання про витребування оригіналу електронного доказу.

Представник Позивача проти задоволення клопотання заперечив.

Суд, розгляд клопотання Відповідача про витребування оригіналу електронного доказу відклав до наступного судового засідання.

У судовому засіданні 16.04.2019 оголошено перерву в підготовчому засіданні до 22.04.2019.

22.04.2019 позивач подав до суду заперечення проти клопотання відповідача про витребування оригіналу електронного доказу, в яких зазначив, що з долученого позивачем до матеріалів справи копії меморіального ордеру № В012 від 16.12.2016 вбачається, що 16.12.2016 АТ КБ "Приватбанк" перераховано на поточний рахунок Відповідача № НОМЕР_1 грошові кошти за Кредитним договором у сумі 3 156 317 234,58 грн.

Згідно ст. 41 Закону України "Про Національний банк України" та ч. 1, 2 ст. 68 Закону України "Про банки та банківську діяльність", Національний банк України встановлює обов`язкові для банківської системи стандарти та правила ведення бухгалтерського обліку і фінансової звітності, що відповідають вимогам законів України та міжнародним стандартам фінансової звітності. Банки організовують бухгалтерський облік відповідно до внутрішньої облікової політики, розробленої на підставі правил, встановлених Національним банком України відповідно до міжнародних стандартів бухгалтерського обліку. Бухгалтерський облік має забезпечувати своєчасне та повне відображення всіх банківських операцій та надання користувачам достовірної інформації про стан активів і зобов`язань, результати фінансової діяльності та їх зміни.

Підставою для бухгалтерського обліку операцій банку відповідно до підпункту 2.1.1 Положення про організацію бухгалтерського обліку та звітності в банках України, затвердженого Постановою правління Національного банку України від 30.12.1998 № 566 (зі змінами та доповненнями), яке діяло станом на момент проведення банківської операції з видачі відповідачу грошових коштів за кредитним договором, є первинні документи, які фіксують факти здійснення цих операцій. У разі складання їх у вигляді електронних записів при потребі повинно бути забезпечене отримання інформації на паперовому носії.

Позивач вказує на те, що наданий ним меморіальний ордер № В012 від 16.12.2016 є електронним документом, оскільки інформація про здійснення банківської операції відображена в ньому у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа.

Позивач зазначає, що в матеріалах справи наявна копія меморіального ордеру № В012 від 16.12.2016, роздрукованого на папері, засвідчена у встановленому законом порядку уповноваженими представниками АТ КБ "ПРИВАТБАНК". Разом з тим, позивачем надано докази на підтвердження факту перерахування позивачем на поточний рахунок відповідача грошових коштів за кредитним договором, а саме: копії виписок з 16.12.2016 по 05.02.2019 з рахунку № НОМЕР_3 ТОВ з ІІ "НОВОФАРМ" (призначення рахунку: облік довгострокових кредитів, що надані суб`єктами господарювання на здійснення поточної діяльності, у тому числі для здійснення операцій з експорту та імпорту товарів і послуг. За дебетом рахунку проводяться суми наданих кредитів. За кредитом рахунку проводяться суми погашення заборгованості); та копію меморіального ордеру В012 від 16.12.2016 з призначенням платежу "Перерахування коштів відповідно Кредитного договору № DNHSLOK06944 від 16.12.2016, без НДС, к.д. 7330788", роздрукованих на папері, відповідність яких оригіналу засвідчена підписами Заступника Голови Правління АТ КБ "ПРИВАТБАНК" Пахачук Г.Д. та Головного бухгалтера АТ КБ "РПИВАТБАНК" Ярмоленко В.В . Таким чином, факт виконання позивачем умов кредитного договору в частині перерахування кредиту відповідача підтверджується наявним в матеріалах справи меморіальним ордером № В012 від 16.12.2016 та випискою з 16.12.2016 по 05.02.2019 по рахунку № НОМЕР_2 ТОВ з ІІ "НОВОФАРМ".

Також позивач звернув увагу на те, що в матеріалах справи наявна виписка за 16.12.2016 з поточного рахунку ТОВ з ІІ "НОВОФАРМ" № НОМЕР_2 , з якої вбачається, що 16.12.2016 на поточний рахунок відповідача надійшли грошові кошти за кредитним договором у сумі 3 156 317 234,58 грн.

На підставі викладено позивач зазначає, що виписки з особових рахунків клієнтів є регістрами аналітичного обліку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій, виписка за період з 16.12.2016 по 05.02.2019 по рахунку № НОМЕР_1 ТОВ з ІІ "НОВОФАРМ" є самостійним належним та допустимим доказом на підтвердження факту видачі кредиту відповідачу за Кредитним договором.

Також позивач зазначив, що заявляючи клопотання про витребування оригіналу електронного доказу зі спливом більше року з моменту закінчення строку на його подання до суду, відповідач стверджує про поважність причин пропуску процесуального строку, мотивуючи дану обставину тим, що дізнався про те, що меморіальний ордер № В012 від 16.12.2016 є електронним документом, лише 26.03.2019. Однак, зазначені посилання Відповідача є безпідставними та не можуть свідчити про поважність причин пропуску строку на подання клопотання про витребування оригіналу електронного доказу, приймаючи до уваги той факт, що Відповідач заперечує повністю проти факту отримання кредитних коштів за Кредитним договором, то форма меморіального ордеру (документальна чи електронна) не має ніякого правового значення в даному випадку, так як останній повинен був у разі наявності у нього обґрунтованих сумнівів стосовно дійсності наданого Позивачем доказу одночасно з поданням відзиву на позов просити суд витребувати оригінал такого документу.

Крім того, Відповідач, в супереч імперативних приписів ч. 2 ст. 81 ГПК України, не зазначив заходів, яких він вжив для отримання оригіналу меморіального ордеру № В012 від 16.12.2016, не надав доказів вжиття таких заходів та не вказав належних причин неможливості отримати цей доказ самостійно.

В матеріалах справи відсутні будь-які посилання відповідача на факти звернення до АТ КБ "ПРИВАТБАНК", в тому числі адвокатські запити, з проханням надати оригінал меморіального ордеру № В012 від 16.12.2016, докази на підтвердження вчинення відповідних дій та, як наслідок, відмову Позивача в наданні оригіналу документу.

При цьому самі лише посилання Відповідача на заявлення у справі усних клопотань про необхідність надання такого доказу, не можуть бути розцінені, як доказ вжиття ним самостійних заходів для отримання оригіналу меморіального ордеру № В012 від 16.12.2016.

Також, позивач зазначив, що положеннями ГПК України не передбачено можливість учасника справи заявляти про необхідність надання іншою стороною будь-якого доказу у справі інакше, ніж у спосіб подання до суду письмового клопотання про витребування доказів.

22.04.2019 позивач подав до суду клопотання про долучення документів.

22.04.2019 Відповідач надав клопотання про призначення судової економічної експертизи по справі № 904/961/18. Клопотання відповідача про призначення судової експертизи обґрунтовано тим, що в порушення вимог пунктів 4.1., 4.8, 4.10 Постанови Національного банку, від 18.06.2003 № 254 "Про організацію операційної діяльності в банках України", надані позивачем паперові копії електронного доказу меморіального ордеру № В012 від 16.12.2016, яким було перераховано на рахунок Відповідача кредитні кошти в сумі 3 156 317 234,58 грн. - не містять обов`язкових, встановлених нормативними актами НБУ реквізитів, зокрема, меморіальний ордер № В012 від 16.12.2016 не містить:

- підпису відповідального виконавця;

- місце складання меморіального ордеру;

- посади осіб, відповідальних за здійснення операції і правильність її оформлення;

- особистий підпис (електронний цифровий підпис) на інші данні, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні операції;

- відсутні відбитки штампу банку (такий реквізит прямо зазначено у нижньому правому куті документа).

Враховуючи відсутність вищенаведених обов`язкових реквізитів у меморіальному ордері - достовірність і належність цього доказу може бути перевірена виключно через спеціальні програми комплекси банку і НБУ (ПК "папка24", "СЕП" та інші) в мережі інтернет, в режимі он-лайн, за допомогою захисних логінів і паролів, доступ до яких мають виключно посадові особи позивача та НБУ.

Ухвалою суду від 22.04.2019 оголошено перерву в судовому засіданні до 21.05.2019.

21.05.2019 Позивач надав заперечення на клопотання про призначення експертизи, в якому зазначив, що клопотання Відповідача про призначення експертизи не підлягає задоволенню з огляду на його безпідставність, адже підстави такого клопотання та матеріали даної справи не відповідають положенням ст. 99 КПК України, якими визначено випадки призначення експертизи у господарському процесі.

Також, Позивач звертає увагу на те, що Відповідач не ставить під сумнів відповідність поданої Позивачем паперової копії меморіального ордеру № В012 від 16.12.2016 оригіналу та не наводить обґрунтованих мотивів таких сумнівів, а лише стверджує про те, що меморіальний ордер № В012 від 16.12.2016 не містить всіх обов`язкових реквізитів первинного документу.

На підтвердження факту видачі Позивачем Відповідачеві кредиту Позивач надав до суду висновок експерта № 02-19 (т. 2 а.с. 134-147).

21.05.2019 третя особа надала до суду клопотання про відвід судді, в якому просить відвести від розгляду справи № 904/961/18 суддю Назаренко Н.Г.

Ухвалою господарського суду від 21.05.2019 заяву третьої особи про відвід судді визнано необґрунтованою, провадження у справі №904/961/18 зупинено для вирішення питання щодо розгляду заяви про відвід, складом суду, який визначається у порядку статті 32 Господарського процесуального кодексу України.

Розпорядженням керівника апарату Господарського суду Дніпропетровської області від 21.05.2019 №793 призначено повторний автоматизований розподіл матеріалів справи, відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судових справ між суддями від 21.05.2019справу № 904/961/18 передано судді Загинайко Т.В. для вирішення питання про відвід.

Ухвалою суду від 23.05.2019 третій особі, яка не заявляє самостійних вимог на боці відповідача: Компанії Pointex Sale LLP (175 Darkes Lane, Suit B, 2nd Floor, Potters Bar, Hertfordshire, EN6 1 BW, England) в задоволенні заяви про відвід судді Назаренко Н.Г. відмовлено.

28.05.2019 справу № 904/961/18 повернуто судді Назаренко Н.Г. для розгляду.

Ухвалою від 28.05.2019 поновлено провадження у справі, підготовче засідання призначено на 04.06.2019.

Відповідач надав клопотання про відхилення у якості доказу по справі № 904/961/18 висновку експерта Тихоненко І.П. № 02-19 від 20.05.2019, яке обґрунтовує тим, що висновок експерта Тихоненко І.П. № 02-19 від 20.05.2019 отриманий на замовлення особи, яка не є учасником у справі № 904/961/18 - ТОВ «Астерс-Консалт», що є прямим порушенням вимог ч.3 ст.98 ГПК України (Висновок експерта може бути наданий на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи.).

У висновку не вказується жодних посилань на науково-технічну і довідкову літературу

згідно вимог наказу Міністерства юстиції України від 30.07.2010 N 1722/5 «Про затвердження переліків рекомендованої науково-технічної та довідкової літератури, що використовується під час проведення судових експертиз», що є грубим порушенням останнього абзацу п.4.14 «Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень», затвердженої Наказом Мінюсту від 08.10.1998р. № 53/5 - (У вступній частині висновку експерта зазначаються: рекомендована науково-технічна та довідкова література з Переліку рекомендованої науково-технічної та довідкової літератури, що використовується під час проведення судових експертиз, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 30 липня 2010 року № 1722/5).

Також Відповідач вказує на те, що у висновку не зазначено, в якому саме вигляді експерту надано меморіальні ордери, і які саме меморіальні ордери, притому, що в мотивувальній частині фігурує лише 1 меморіальний ордер № В012 від 16.12.2016 року.

У мотивувальній частині висновку відсутнє обґрунтування висновку експерта про використання ТОВ з II «НОВОФАРМ» кредитних коштів, з посиланням на первинні документи (питання № 3 висновку).

Крім того, Відповідач звертає увагу на те, що судовим експертом порушено вимоги п.2.3 «Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень», затвердженої Наказом Мінюсту від 08.10.1998 № 53/5 - експертом вирішені питання, які виходять за межі його спеціальних знань та з`ясовані питання права і не були поставлені для вирішення Замовником. Зокрема, в останньому абз. Арк.9 висновку експерт робить висновок про відповідність меморіального ордеру № В012 від 16.12.2016 року вимогам законодавства, в частині всіх реквізитів і змісту - а це виходить за межі компетенції експерта, і є предметом технічної експертизи електронних документів, по якій експерт Тихоненко не має кваліфікації і свідоцтва для її проведення.

В порушення п.4.14 «Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень», затвердженої Наказом Мінюсту від 08.10.1998 № 53/5 експертом, у висновку також не зазначено: у вступній частині: відомості про кількість аркушів наданих матеріалів; спосіб доставки та вид упаковки досліджуваних об`єктів; запис про відповідність матеріалів та об`єктів, що надійшли до експертної установи (експерта), матеріалам, зазначеним у документі про призначення експертизи (залучення експерта); питання, які вирішуються експертом у порядку експертної ініціативи - (в останньому абз. Арк.9 висновку експерт робить висновок про відповідність меморіального ордеру № В012 від 16.12.2016 року вимогам законодавства, в частині всіх реквізитів і змісту - а це виходить за межі компетенції експерта, і є предметом технічної експертизи електронних документів, по якій експерт Тихоненко не має кваліфікації і свідоцтва для її проведення - таке питання Замовником не ставилося); відомості про процесуальні підстави та осіб, які були присутні під час проведення досліджень (прізвище, ініціали, процесуальний статус).

Експертний висновок складено з порушенням Статті 7-1 Закону України від 25.02.1994р. № 4038-ХІІ "Про судову експертизу". Зокрема, у якості підстави для проведення експертизи на замовлення сторони, в експертному висновку визначено «Лист», а не договір. (Ст.7-1 Закону - Підставою проведення судової експертизи є відповідне судове рішення чи рішення органу досудового розслідування, або договір з експертом чи експертною установою - якщо експертиза проводиться на замовлення інших осіб).

При цьому, відповідно абз.1 п.1.8 Розділу І «Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень», затвердженої Наказом Мінюсту від 08.10.1998 № 53/5 проводити експертизу на підставі листа (звернення) дозволяється лише у випадках звернення потерпілого чи захисника і виключно в межах кримінального провадження.

Відповідач стверджує, що в інших випадках, на підставі заяв (листів) експертами і експертними установами проводяться виключно експертні дослідження, а не експертизи (абз.2 п.1.8 Розділу І «Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень», затвердженої Наказом Мінюсту від 08.10.1998р. №53/5, пункт 6) частини 1 ст. 13 Закону України «Про судову експертизу»).

Ухвалою від 04.06.2019 відмовлено в задоволенні клопотання Відповідача про витребування доказів; відмовлено в задоволенні клопотання Відповідача про призначення експертизи; закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 25.06.2019.

Відмовляючи в задоволенні клопотання Відповідача про витребування доказів, судом було зазначено, що заявляючи клопотання про витребування оригіналу електронного доказу зі спливом більше року з моменту закінчення строку на його подання до суду, відповідач стверджував про поважність причин пропуску процесуального строку, мотивуючи дану обставину тим, що дізнався про те, що меморіальний ордер № В012 від 16.12.2016 є електронним документом, лише 26.03.2019.

Однак, зазначені посилання Відповідача є безпідставними та не можуть свідчити про поважність причин пропуску строку на подання клопотання про витребування оригіналу електронного доказу. Приймаючи до уваги той факт, що Відповідач заперечує повністю проти факту отримання кредитних коштів за Кредитним договором, то форма меморіального ордеру (документальна чи електронна) не має ніякого правового значення в даному випадку, оскільки останній повинен був у разі наявності у нього обґрунтованих сумнівів стосовно дійсності наданого Позивачем доказу одночасно з поданням відзиву на позов просити суд витребувати оригінал такого документу.

Крім того, Відповідач, в супереч імперативних приписів ч. 2 ст. 81 ГПК України, не зазначив заходів, яких він вжив для отримання оригіналу меморіального ордеру № В012 від 16.12.2016, не надав доказів вжиття таких заходів та не вказав належних причин неможливості отримати цей доказ самостійно.

В матеріалах справи відсутні будь-які посилання відповідача на факти звернення до АТ КБ "ПРИВАТБАНК", в тому числі адвокатські запити, з проханням надати оригінал меморіального ордеру № В012 від 16.12.2016, докази на підтвердження вчинення відповідних дій та, як наслідок, відмову Позивача в наданні оригіналу документу.

При цьому самі лише посилання Відповідача на заявлення у справі усних клопотань про необхідність надання такого доказу, не можуть бути розцінені як доказ вжиття ним самостійних заходів для отримання оригіналу меморіального ордеру № В012 від 16.12.2016.

Також, суд зазначає, що положеннями ГПК України не передбачено можливість учасника справи заявляти про необхідність надання іншою стороною будь-якого доказу у справі інакше, ніж у спосіб подання до суду письмового клопотання про витребування доказів.

Враховуючи викладене, суд не вбачає підстав для повторного витребування у Позивача оригіналу меморіального ордеру № В012 від 16.12.2019 та задоволення клопотання Відповідача про витребування доказів.

Відмовляючи у задоволенні клопотання відповідача про призначення експертизи судом було зазначено, що судова експертиза повинна призначатись лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення даних, що входять до предмету доказування, тобто у разі коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування. Суд вважає, що наявних у справі доказів достатньо для встановлення усіх обставин справи та прийняття законного та обґрунтованого рішення.

10.06.2019 на адресу суду надійшла зустрічна позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями ""НОВОФАРМ", в якій останній просить суд прийняти цей зустрічний позов до спільного розгляду з первісним позовом та визнати недійсним кредитний договір № DNHSLOK06944 від 16.12.2016 укладений між ТОВ з ІІ "НОВОФАРМ" та АТ КБ "ПРИВАТБАНК".

Ухвалою від 12.06.2019 повернуто зустрічну позовну заяву без розгляду.

У зв`язку з надходженням апеляційної скарги від ТОВ "НОВОФАРМ" на ухвалу господарського суду від 12.06.2019 про повернення зустрічної позовної заяви без розгляду, судом сформовано матеріали оскаржуваної ухвали та направлено їх разом з апеляційною скаргою до Центрального апеляційного господарського суду.

21.06.2019 відповідач надав до суду клопотання про зупинення провадження у справі до перегляду в апеляційному порядку ухвали від 12.06.2019 про повернення зустрічної позовної заяви без розгляду та направлення справи № 904/961/18 разом з апеляційною скаргою на адресу Центрального апеляційного господарського суду.

24.06.2019 відповідач надав до суду клопотання про відвід судді, в якому просить відвести від розгляду справи № 904/961/18 суддю Назаренко Н.Г.

Зазначене клопотання обґрунтовано тим, що суддею Назаренко Н.Г. не зупинено розгляд справи № 904/961/18 до розгляду апеляційної скарги та до апеляційної інстанції направлено матеріали оскаржуваної ухвали від 12.06.2019 по справі № 904/961/18 та апеляційну скаргу, а клопотання про зупинення провадження у справі не розглянуто.

Позивач заперечив проти заяви відповідача про відвід судді, зазначивши, що відповідач зловживає своїми процесуальними правами та намагається затягнути розгляд справи.

Ухвалою суду від 25.05.2019, заяву відповідача про відвід судді Назаренко Н.Г. залишено без розгляду.

Позивач 25.06.2019 надав до суду заперечення проти клопотання відповідача про відхилення в якості доказу по справі наданого позивачем висновку експерта.

Ухвалою суду від 25.05.2019, оголошено перерву в підготовчому засіданні до 02.07.2019.

02.07.2019 позивач подав до суду заяву про застосування до відповідача заходів процесуального примусу, в якому просив суд застосувати до Товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями "НОВОФАРМ" захід процесуального примусу у вигляді стягнення штрафу в розмірі п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

В судовому засіданні 02.07.2019 розпочато розгляд справи по суті.

При цьому, суд зазначає, що ухвалою суду від 04.06.2019 підготовче провадження закрито, призначено справу до розгляду по суті на 25.06.2019, однак зважаючи на те, що відповідачем неодноразово подавались відводи складу суду, клопотання, зустрічна позовна заява, апеляційні скарги, фактично розгляд справи по суті було розпочато 02.07.2019р.

Ухвалою суду від 02.07.2019 у зв`язку із зловживанням відповідачем своїми процесуальними правами, судом вжито заходи процесуального примусу, а саме стягнуто в дохід Державного бюджету штраф за зловживання процесуальними правами у розмірі 9602 грн. 00 коп. (5 прожиткових мінімумів для працездатних осіб).

Ухвалою суду від 02.07.2019 в судовому засіданні оголошено перерву до 23.07.2019.

23.07.2019 представник позивача підтримав позовні вимоги у повному обсязі, просив суд позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував.

Представник третьої особи в призначене судове засідання не з`явився, про час та місце судового засідання повідомлений належним чином.

Судовий процес фіксувався за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

При розгляді справи судом досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

В судовому засіданні 23.07.2019 оголошено вступну та резолютивну частини судового рішення в порядку ст. 240 ГПК України.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, заслухавши пояснення представників сторін, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

16.12.2016 між Публічним акціонерним товариством комерційний банк "ПРИВАТБАНК" ( найменування якого змінено на Акціонерне товариство комерційний банк "ПРИВАТБАНК") (банк - позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями "НОВОФАРМ" (позичальник - відповідач) укладено кредитний договір № DNHSLOK06944.

Відповідно до п. А1 договору, вид кредиту - відновлювальна кредитна лінія.

Ліміт цього договору: 3 206 000 000,00 грн. у тому числі на наступні цілі:

- у розмірі 3 206 000 000,00 грн. на поповнення обігових коштів (п. А2 договору).

Згідно п. А2.1. договору, ліміт кредитування на конкретну дату (далі за текстом Договору «поточний ліміт») визначається сумою кредитних коштів, яка у цю дату може знаходитися в користуванні позичальника. Поточний ліміт встановлюється згідно з Графіком зменшення поточного ліміту, зазначеним у додатку №1 до цього договору.

Пунктом А.3 договору встановлено, що термін повернення кредиту згідно з графіком зменшення поточного ліміту (Додаток № 1 цього договору).

У відповідності до п. А6 договору, за користування кредитом позичальник сплачує проценти за фіксованою ставкою у розмірі 10,5 % річних.

У випадку порушення позичальником будь-якого з грошового зобов`язання позичальник сплачує банку проценти за користуванням кредитом за фіксованою ставкою у розмірі 10,5 % річних від суми залишку непогашеної заборгованості (п. А7 договору).

Відповідно до п. А.8 договору, датою сплати процентів є 25 жовтня щорічно, починаючи з дати підписання цього договору, якщо інше не передбачено п. 7.3. цього договору.

Згідно п. 1.1. договору, банк за наявності вільних грошових коштів зобов`язується надати позичальнику кредит у формі згідно з п. А.1 цього договору з лімітом і на цілі, зазначені в п. А2 цього договору, не пізніше 5 днів з моменту, зазначеного у третьому абзаці п. 2.1.2. цього договору в обмін на зобов`язання позичальника з повернення кредиту, сплати процентів, в обумовлені цим договором терміни. Відновлювальна кредитна лінія (далі - кредит) надається банком для здійснення позичальником платежів, шляхом перерахування кредитних коштів на поточний рахунок позичальника.

Відповідно до п. 2.1.2 договору, банк зобов`язується надати кредит шляхом перерахування кредитних коштів на поточний рахунок позичальника у день укладання цього договору.

Пунктом 4.1. договору встановлено, що за користування кредитом у період з дати списання коштів з позичкового рахунку до дати погашення кредиту згідно з п.п. 1.2., 2.2.3., 2.4.1. цього договору позичальник сплачує проценти за фіксованою ставкою у розмірі, зазначеному у п. А.6. цього договору.

Згідно п. 4.2. договору, відповідно до ст. 212 ЦКУ у випадку порушення позичальником будь-якого з зобов`язань, передбачених п.п. 1.2., 2.2.3. цього договору, позичальник сплачує банку проценти у розмірі, зазначеному у п. А7 цього договору.

У відповідності до п. 4.3. договору, сплата процентів за користування кредитом, передбачених п.п. 4.1., 4.2., здійснюється у дату сплати процентів. Дата сплати процентів зазначена у п. А.8 цього договору. Якщо повне погашення кредиту здійснюється у дату, відмінну від зазначеної у цьому пункті, то останньою датою погашення процентів розрахованих від попередньої дати погашення до дня фактичного повного погашення кредиту, є дата фактичного погашення кредиту.

Розрахунок процентів за користування кредитом здійснюється щоденно з дати списання коштів з позичкового рахунку до майбутньої дати сплати процентів, а також за період, який починається з попередньої дати сплати процентів, до поточної дати сплати процентів. Розрахунок процентів здійснюється до повного погашення заборгованості по кредиту на суму залишку заборгованості по кредиту (п. 4.7. договору).

Цей договір вважається укладеним з моменту його підписання усіма сторонами. Цей договір набуває чинності з моменту його підписання та діє до повного виконання зобов`язання сторонами за цим договором. Цей договір може бути змінений або розірваний лише за згодою сторін шляхом підписання додаткової угоди (п.п. 6.1., 6.2., 6.3. договору).

Пунктом 8.5. Договору у разі порушення однією стороною зобов`язань утриматися від заборонених дій та/або неотримання іншою стороною в установлений цим договором термін підтвердження, що порушення не відбулося або не відбудеться, інша сторона має право розірвати договір в односторонньому порядку повністю або в частині, надіславши письмове повідомлення про розірвання. Сторона, з чиєї ініціативи було розірвано цей договір відповідно до положень цієї статті, має право вимагати відшкодування реального збитку, що виник в результаті такого розірвання.

16.12.2016 позивач перерахував на поточний рахунок відповідача № НОМЕР_1 грошові кошти у розмірі 3 156 317 234,58 грн., що підтверджується меморіальним ордером №В012 від 16.12.2016 та випискою по рахунку відповідача.

належність відповідачу поточного рахунку № НОМЕР_1 підтверджується копією заяви про відкриття поточного рахунку від 30.03.2004р. (а.с.31 т. 1)

Позивач зазначає, що в період з 17.12.2016 по 25.10.2017 відповідачу було нараховано відсотки за користування кредитними коштами у розмірі 288 145 460,87 грн.

25.10.2017 відповідач частково сплатив нараховані проценти за користування кредитними коштами у розмірі 350 000,00 грн., що підтверджується на явною в матеріалах справи банківською випискою (а.с.38-58 т. 1).

Прострочені проценти у розмірі 287 795 460,87 грн. відповідач не сплатив.

19.01.2018 позивач направив відповідачу лист №Э.Upr1/3-174071, в якому повідомив про порушення відповідачем зобов`язань в частині сплати процентів та надіслав на адресу відповідача проект додаткової угоди про розірвання договору. Також позивач зазначив, що у зв`язку з розірванням договору, позичальник зобов`язаний до 12.02.2018 повернути банку суму кредиту у повному обсязі та сплатити проценти, нараховані на несплачені за час фактичного користування кредитними коштами на момент повернення кредиту.

Відправлення зазначеного вище листа підтверджується поштовим реєстром №51 від 19.01.2018 (а.с.6 4 т. 1).

Згідно з листом Дніпропетровського обласного вузла Спеціального зв`язку №18/25-187 від 27.02.2018, позивача було повідомлено, що пакет пр. №1576 з повідомленням важливістю "С" був прийнятий по реєстру №51 РВ №271 від 19.01.2018 на адресу: 51233, Дніпропетровська область, Новомосковський район, селище Кільчень, вул. Привокзальна, буд. 1А, ТОВ з іноземними інвестиціями "НОВОФАРМ". Дане відправлення пр. №1576 було видано в доставку 23.01.2018. за вказаною адресою ТОВ з іноземними інвестиціями "НОВОФАРМ" не знайдено. Відправлення пр. №1576 було повернуто 25.01.2018 в ПАТ КБ "ПриватБанк".

Станом на час звернення позивача до суду, відповідач проценти у розмірі 287 795 460,87 грн. не сплатив, у зв`язку з чим позивач посилаючись на порушення відповідачем умов договору, просить суд стягнути з відповідача прострочені проценти за користування кредитом, нарахованих за період з 17.12.2016 по 25.10.2017, у розмірі 287 795 460,87 грн., а також розірвати кредитний договір № DNHSLOK06944 від 16.12.2016, що і є причиною виникнення цього спору.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши представників сторін, суд дійшов висновку про задоволення позову на підставі наступного.

Основні засади господарювання в Україні визначає Господарський кодекс України, який регулює господарські відносини, що виникають у процесі організації та здійснення господарської діяльності між суб`єктами господарювання, а також між цими суб`єктами та іншими учасниками відносин у сфері господарювання (ст. 1 Господарського кодексу України).

Стаття 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

За умовами ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.

Відповідно до ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Згідно зі ст. 345 ГК України кредитні операції полягають у розміщенні банками від свого імені, на власних умовах та на власний ризик залучених коштів юридичних осіб (позичальників) та громадян. Кредитними визнаються банківські операції, визначені як такі законом про банки і банківську діяльність. Кредитні відносини здійснюються на підставі кредитного договору, що укладається між кредитором і позичальником у письмовій формі. У кредитному договорі передбачаються мета, сума і строк кредиту, умови і порядок його видачі та погашення, види забезпечення зобов`язань позичальника, відсоткові ставки, порядок плати за кредит, обов`язки, права і відповідальність сторін щодо видачі та погашення кредиту.

У відповідності до ч. 1 ст. 348. ГК України банк здійснює контроль за виконанням умов кредитного договору, цільовим використанням, своєчасним і повним погашенням позички в порядку, встановленому законодавством.

Згідно зі ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Стаття 526 Цивільного кодексу України передбачає, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (стаття 530 Цивільного кодексу України).

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 статті 1048 ЦК України передбачено, що позичкодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом, де розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Статтею 188 ГК України встановлено, що зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором. Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду. Якщо судовим рішенням договір змінено або розірвано, договір вважається зміненим або розірваним з дня набрання чинності даним рішенням, якщо іншого строку набрання чинності не встановлено за рішенням суду.

Згідно ч. 2 ст. 651 Цивільного кодексу України Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Як зазначалось вище, пунктом А.8 Договору визначено, що датою сплати процентів є 25 жовтня щорічно, починаючи з дати підписання цього договору, якщо інше не передбачено п. 7.3. цього договору.

З 17.12.2016 по 25.10.2017 відповідачу було нараховано відсотки за користування кредитними коштами у розмірі 288 145 460,87 грн.

В порушення умов договору, в частині своєчасної та повної сплати відсотків за користування кредитом, 25.10.2017 відповідач частково сплатив 350 000,00 грн., в наслідок чого у нього виникла заборгованість по сплаті відсотків за користування кредитними коштами у сумі 287 795 460,87 грн.

Суд зазначає, що через наявність у ч. 2 ст. 651 Цивільного кодексу України оціночної категорії "істотність порушення договору", суб`єкту правозастосування надається можливість у спосіб оцінки визначитися з наявністю або відсутністю оціночного факту - факту порушення договору, наявність якого і є підставою для розірвання договору. Виходячи із об`єкту оцінки суб`єкт оцінки має визначити "міру позбавлення того, на що розраховувала сторона договору при укладенні договору".

Оскільки, невиконання відповідачем свого зобов`язання щодо погашення відсотків за користування кредитними коштами для господарської діяльності позивача мало суттєве значення, воно вважається істотним порушенням відповідачем умов кредитного договору і правомірною підставою для розірвання договору на вимогу позивача.

На підставі викладеного, вимога позивача про розірвання Кредитного договору №DNHSLOK06944 від 16.12.2016, укладеного між ТОВ з іноземними інвестиціями "НОВОФАРМ" та Публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» підлягає задоволенню.

Частиною першою статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позичкодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Перевіривши надані позивачем розрахунки судом встановлено, що наданий позивачем розрахунок відповідає обставинам справи та є арифметично вірним, з огляду на це суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості по сплаті відсотків за користування кредитними коштами у сумі 287 795 460,87 грн.

Згідно з ч.1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Доказів сплати заборгованості по сплаті відсотків за користування кредитними коштами у сумі 287 795 460,87 грн. відповідач суду не надав, доводи позивача, наведені в обґрунтування позову, не спростував, контррозрахунок суми заборгованості не надав.

Стосовно заперечень відповідача суд зазначає наступне.

По-перше: щодо заперечень відповідача, стосовно того, що кредитний договір може бути змінено або розірвано лише на підставі відповідної підписаної сторонами додаткової угоди, яка не була отримана відповідачем, у зв`язку з чим відповідач вважає, що звернення Позивача до суду з позовною вимогою про розірвання договору є передчасним, оскільки таке право не є порушеним, оспорюваним, не визнаним в розумінні ч.2 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України, внаслідок чого підстави для судового захисту такого права відсутні.

Суд зазначає, що відповідно до ст. 188 Господарського кодексу України, зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором. Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

З системного аналізу вказаної норми випливає, що право на подання позову про розірвання договору на підставі ст. 188 ГК України виникає у сторони в разі, коли у відповідь на пропозицію змінити чи розірвати договір надійшла відповідь із відмовою або не надійшло відповіді у 20-денний строк.

У зв`язку з порушенням відповідачем умов договору, 19.01.2018 позивач направив відповідачу лист №Э.Upr1/3-174071, в якому повідомив про порушення відповідачем зобов`язань в частині сплати процентів та надіслав на адресу відповідача проект додаткової угоди про розірвання договору. Також позивач зазначив, що у зв`язку з розірванням договору, позичальник зобов`язаний до 12.02.2018 повернути банку суму кредиту у повному обсязі та сплатити проценти, нараховані на несплачені за час фактичного користування кредитними коштами на момент повернення кредиту.

Відправлення зазначеного вище листа підтверджується поштовим реєстром №51 від 19.01.2018 (а.с.64 т. 1).

Згідно з листом Дніпропетровського обласного вузла Спеціального зв`язку №18/25-187 від 27.02.2018, позивача було повідомлено, що пакет пр. №1576 з повідомленням важливістю "С" був прийнятий по реєстру №51 РВ №271 від 19.01.2018 на адресу: 51233 , Дніпропетровська область, Новомосковський район, селище Кільчень, вул. Привокзальна, буд. 1А, ТОВ з іноземними інвестиціями "НОВОФАРМ". Дане відправлення пр. №1576 було видано в доставку 23.01.2018. за вказаною адресою ТОВ з іноземними інвестиціями "НОВОФАРМ" не знайдено. Відправлення пр. №1576 було повернуто 25.01.2018 в ПАТ КБ "ПриватБанк".

Згідно з Витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, місцезнаходженням ТОВ з іноземними інвестиціями "НОВОФАРМ" є: 51233, Дніпропетровська область, Новомосковський район, селище Кільчень, вул. Привокзальна, буд. 1А.

Отже, проект додаткової угоди про розірвання договору було направлено позивачем на адресу відповідача, яка зазначена у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Матеріали справи не містять доказів надання відповідачем відповіді про результати розгляду вказаної пропозиції.

При цьому, суд вважає за необхідне зазначити, що неотримання проекту додаткової угоди про розірвання договору, не заважало відповідачу належним чином виконувати свої зобов`язання за договором, вчасно та у повному обсязі сплачувати нараховані проценти.

Враховуючи викладене, суд вважає, що позивачем належним чином доведено факту порушення відповідачем умов договору, що є підставою для розірвання договору.

По-друге: щодо заперечень відповідача, відносно того, що наданий позивачем розрахунок не містить даних про винесення на прострочення тіла кредиту і відсотків (процентів) по ньому, також з розрахунку не вбачається факту нарахування процентів на залишок заборгованості за кредитом.

Зазначені заперечення суд вважає безпідставними, оскільки судом було здійснено перевірку цього розрахунку та встановлено його вірність, крім того суд зазначає, що відповідач не скористався своїм правом та не надав до суду контррозрахунку заборгованості за кредитним договором.

По-третє: щодо заперечень відповідача, стосовно того, що Позивачем до позову не надано первинний документ про перерахування кредитних коштів по договору №DNHSLOK06944 від 16.12.2016р., суд зазначає наступне.

Загальні засади функціонування платіжних систем і систем розрахунків в Україні, поняття та загальний порядок проведення переказу коштів у межах України визначає Закон України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні".

Пунктом 22.1 статті 22 вказаного Закону встановлено, що ініціювання переказу здійснюється за такими видами розрахункових документів:

1) платіжне доручення;

2) платіжна вимога-доручення;

3) розрахунковий чек;

4) платіжна вимога;

5) меморіальний ордер.

При цьому, відповідно до статті 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", документ, який містить відомості про господарську операцію є первинним документом.

Первинні документи є підставою для бухгалтерського обліку операцій банку (п. 42 Постанови Правління НБУ від 4 липня 2018 року № 75 "Про затвердження Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України").

Пунктом 44 Постанови НБУ від 4 липня 2018 року № 75 визначено, що первинні документи банку (паперові та електронні) залежно від виду операції та типу контрагентів класифікують за такими ознаками:

1) за місцем складання:

зовнішні (одержані від клієнтів, державних виконавців та інших банків); внутрішні (оформлені в банку);

2) за змістом: касові;

меморіальні (для здійснення безготівкових розрахунків із банками, клієнтами, списання коштів з рахунків та внутрішньобанківських операцій).

Меморіальні документи застосовуються банком для здійснення і відображення в обліку операцій банку і його клієнтів за безготівковими розрахунками відповідно до нормативно-правових актів Національного банку України. Внутрішньобанківські операції оформляються меморіальними ордерами та іншими документами, що складаються банком відповідно до вимог нормативно-правових актів Національного банку і внутрішніх процедур банку. Операції, що відображаються за позабалансовими рахунками, також оформляються меморіальними ордерами (пункти 46, 47 Постанови НБУ від 4 липня 2018 року № 75)

Отже, меморіальний ордер є первинним документом, що містить відомості про операцію банку.

Особливістю складання меморіальних ордерів є те, що надати до суду його оригінал не є можливим тому, що він існує лише в електронній формі. До суду можливо надати тільки паперову роздруківку електронного розрахункового документа.

Тому суд вважає, що надана Позивачем роздруківка меморіального ордеру є належним, допустимим та достатнім доказом надання кредиту згідно умов Кредитного договору.

Суд зазначає, що з долученої Позивачем до матеріалів справи роздруківки меморіального ордеру № В012 від 16.12.2016 вбачається, що грошові кошти за Кредитним договором були перераховані на поточний рахунок Відповідача № НОМЕР_1 .

Заперечень щодо належності цього рахунку саме ТОВ з іноземними інвестиціями "НОВОФАРМ" та щодо отримання цих коштів відповідач суду не надав.

Крім того, позивачем до матеріалів справи долучено копії картки від 06.05.2016 зі зразками підписів і відбитка печатки, картки від 29.12.2017 зі зразками підписів і відбитка печатки та довідку №170315SU14472506 від 15.03.2017 про поточний стан рахунку.

Отже, суд вважає доведеними та не спростованими відповідачем наступні обставини:

- укладення між позивачем та відповідачем кредитного договору № DNHSLOK06944 від 16.12.2016;

- виконання договору позивачем в частині перерахування коштів відповідачу;

- отримання кредитних коштів відповідачем;

- невиконання відповідачем своїх зобов`язань щодо своєчасної сплати відсотків за користування кредитними коштами.

З огляду на викладене та з урахуванням встановлених обставин справи, суд вважає, що вимоги позивача до відповідача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Частиною 4 ст.11 ГПК України встановлено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику суду як джерело права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (ч.5 ст.236 ГПК України).

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 09.12.1994р. Європейського суду з прав людини у справі «Руїс Торіха проти Іспанії»). Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів відповідача та їх відображення у судовому рішенні, суд спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006р. у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного суду по справі №910/13407/17 від 13.03.2018р.

Згідно ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати у справі покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 2, 73, 74, 76, 77-79, 86, 91, 129, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позов Акціонерного товариства комерційний банк "ПРИВАТБАНК" до Товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями "НОВОФАРМ", Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на боці Відповідача: Компанія Pointex Sale LLP (175 Darkes Lane, Suit B, 2nd Floor, Potters Bar, Hertfordshire, EN6 1 BW, England) про розірвання кредитного договору та стягнення 287 795 460,87 грн. - задовольнити.

Розірвати укладений між Публічним акціонерним товариством комерційний банк "ПРИВАТБАНК" та Товариством з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями "НОВОФАРМ" кредитний договір № DNHSLOK06944 від 16.12.2016 року.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями "НОВОФАРМ" (51233, Дніпропетровська область, Новомосковський район, с. Кільчень, вул. Привокзальна, буд.1А, ) на користь Акціонерного товариства "ПРИВАТБАНК" (01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1Д, ) заборгованість за кредитним договором № DNHSLOK06944 від 16.12.2016 в розмірі 287 795 460,87 грн. (двісті вісімдесят сім мільйонів сімсот дев`яносто п`ять тисяч чотириста шістдесят грн. 87 коп.) та 618 462,00 грн. (шістсот вісімнадцять тисяч чотириста шістдесят дві грн. 00 коп.) - витрат на оплату судового збору, про що видати наказ, після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судові рішення справі набирають законної сили відповідно до ст.ст. 241, 284 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення суду може бути оскаржено до Центрального апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 26.07.2019

Суддя Н.Г. Назаренко