номер провадження справи 32/64/19
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.07.2019 Справа № 908/852/19
м.Запоріжжя

За позовом Міністерства оборони України (03168, м. київ, пр. Повітрофлотський, 6)

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю МІК (69006, м. Запоріжжя вул. Північне шосе, 69-А)

про стягнення суми 3888 грн.

Суддя Колодій Н.А.
При секретарі: Лола Н.О.

За участю представників сторін:
Від позивача Ященко В.В. (дов. № 220/579/Д від 20.12.18)

Від відповідача Кузнецов І.С. (дов. № б/н від 03.01.19)

СУТНІСТЬ СПОРУ

09.04.2019 до господарського суду Запорізької області надійшла позовна заява Міністерства оборони України до Товариства з обмеженою відповідальністю МІК про стягнення суми 3888 грн. пені.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 15.04.2019 відкрито провадження у справі № 908/852/19 в порядку спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання.

Ухвалою суду від 06.05.2019, за клопотанням відповідача, суд вирішив розглядати справу в судовому засіданні 20.05.2019 з повідомленням (викликом) сторін. У судовому засіданні 20.05.2019 оголошено перерву до 06.06.2019. Ухвалою суду від 06.06.2019 здійснено перехід зі спрощеного позовного провадження до загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 18.07.2019. У підготовчому засіданні 18.07.2019, за письмовою згодою обох сторін, суд закрив підготовче провадження та перейшов до розгляду справи по суті у тому ж судовому засіданні.

У судовому засіданні 18.07.2019 представник позивача підтримав позовні вимоги, зазначивши наступне. 02.04.2018 між сторонами був укладений договір поставки № 286/3/18/134, за яким відповідач зобов`язався поставити позивачу товар у визначений договором строк, а останній зобов`язався оплатити його. Оскільки відповідач порушив строк поставки товару, позивач просить стягнути з нього пеню в розмірі 3888 грн.

Представник відповідача проти позову заперечив, вважає, що товар було поставлено в обумовлений договором строк, що підтверджується видатковою накладною № РН-05/23/28 від 23.05.2018, а отже підстави для притягнення його до відповідальності відсутні. Просить в позові відмовити.

У судовому засіданні 18.07.2019 після закінчення з`ясування обставин та перевірки їх доказами, а також після судових дебатів, судом оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представників сторін, суд

УСТАНОВИВ

02.04.2018 між Міністерством оборони України (замовник, позивач у справі) та Товариством з обмеженою відповідальністю МІК (постачальник, відповідач) був укладений договір про поставку для державних потреб матеріально-технічних засобів речової служби № 286/3/18/134, відповідно до умов якого постачальник зобов`язався у 2018 році поставити замовнику спідню білизну (труси з трикотажного бавовняного кулірного полотна, вид 2), а замовник забезпечити приймання та оплату товару в асортименті, кількості та у строки (терміни), вказані у цьому договорі (п. 1.1).

Пунктом 1.2 договору, з урахування додаткової угоди № 1 від 01.06.2018, сторони погодили строки поставки товару, а саме товар у кількості 30000 шт. на суму 972000 грн. до 08.05.2018 (включно), товар у кількості 20000 шт. на суму 648000 грн. до 23.05.2018 (включно), товар у кількості 90000 шт. на суму 2916000 грн. до 23.07.2018 (включно). Загальна вартість товару становить 3499200 грн.

За умовами пунктів 1.5, 1.6 договору товар постачається на об`єднані центри забезпечення після приймального контролю (якості) представниками Головного управління розвитку та супроводження матеріального забезпечення Збройних Сил України (представниками змовника). Товар постачається партіями, які формуються відповідно до рознарядки та ростовки Міністерства оборони України.

За результатами перевірки складається акт перевірки виготовлення товару (п. 2.1).

Умови поставки товару сторонами викладено у 5 розділі договору. Так, товар постачається на умовах DDP склад замовника, відповідно до Міжнародних правил по тлумаченню торговельних термінів «Інкотермс» у редакції 2010 року згідно з положеннями договору (п. 5.1). Місце поставки товару є об`єднані центри забезпечення Тилу Збройних Сил України, згідно з рознарядкою та ростовкою Міністерства оборони України (п. 5.2). Датою поставки товару вважається дата вказана одержувачем замовника в акті приймального контролю якості товару та видатковій накладній постачальника (п. 5.3).

Пунктом 7.3.4 договору сторони визначили, що за порушення зобов`язання постачальник сплачує пеню в розмірі 0,1% від вартості непоставленого товару за кожну добу затримки.

Як зазначив позивач, поставка товару у кількості 20000 шт. на суму 648000 грн. повинна була відбутися 23.05.2019, як-то передбачено умовами договору, однак відповідач поставив товар тільки 29.05.2019. У зв`язку з порушенням строку поставки позивач, на підставі п. 7.3.4 договору, просить стягнути з відповідача пеню в розмірі 3888 грн. В якості доказів своїх позовних вимог позивач посилається на акт приймального контролю товару за якістю № 134/02/КЯ/01 від 17.05.2018 та посвідчення № 113 від 29.05.2018, відповідно до якого товар завезено на склад військової частини 29.05.2019.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представників сторін, суд не вбачає підстав для задоволення позову, виходячи з наступного.

Під господарською діяльністю у цьому Кодексі розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність (ч. 1 ст. 3 ГК України).

Згідно з ч. 1 ст. 173 ГК України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

За умовами ст. 174 ГК України господарські зобов`язання можуть виникати: безпосередньо із закону або іншого нормативно-правового акта, що регулює господарську діяльність; з акту управління господарською діяльністю; з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно з ч. 1 ст. ст. 265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ст. 712 ЦК України).

Згідно зі ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 1 ст. 662 ЦК України встановлено, що продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Частиною ж 1 ст. 663 ЦК України визначено, що продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

В даному випадку сторонами були встановлені чіткі умови поставки товару, а саме товар постачається на склад замовника, згідно з рознарядкою та ростовкою Міністерства оборони України. Датою поставки товару вважається дата вказана одержувачем замовника в акті приймального контролю якості товару та видатковій накладній постачальника.
Як вбачається з матеріалів справи, 17.05.2018 представник позивача у присутності представника відповідача виконав приймальний контроль товару за якістю та встановив, що відібрані зразки товару перевірені на відповідність вимогам нормативної та/або технічної документації. За наслідками перевірки представниками сторін складено акт приймального контролю товару за якістю № 134/02/КЯ/01 від 17.05.2018, в якому зазначено, що прийнятий товар за якістю підлягає відвантаженню на склад військової частини НОМЕР_1 за рознарядкою МОУ, у відповідності до додатка № 1 до договору № 286/3/18/134 від 02.04.2018.

Згідно видаткової накладної № РН-05/23/28 від 23.05.2018 товар на суму 648000 грн. передано від відповідача позивачу. Видаткова накладна підписана та скріплена печатками обох сторін.

Слід зазначити, що в ході розгляду справи між сторонами виникли розбіжності щодо дати складання даної видаткової накладної, а саме: позивач наполягає що її складено 29.05.2019, а відповідач 23.05.2019. суд дослідивши матеріали справи та надані сторонами оригінали документів встановив наступне. Як вже зазначалось вище, позивач на підтвердження своїх доводів надав суду акт приймального контролю товару за якістю № 134/02/КЯ/01 від 17.05.2018 та посвідчення № 113 від 29.05.2018, про видаткову накладну від 23.05.2019 суд дізнався з відзиву на позовну заяву, який надійшов до суду 26.04.2019. Позивач, в свою чергу, копію видаткової накладної надав суду лише 04.06.2019, в якій була приписка від руки представника позивача про те, що товар отримано 29.05.2019. Для встановлення дати складання видаткової накладної, судом було оглянуто надані обома сторонами примірники оригіналу видаткової накладної № РН-05/23/28 від 23.05.2018 та встановлено, що на видатковій накладній ТОВ МІК не міститься приписка позивача про отримання товару 29.05.2019. Враховуючи те, що в силу закону примірники первинного документа повинні буди ідентичними як у постачальника, так і у покупця, а виправлення в односторонньому порядку заборонено, то суд приходить до висновку, що датою складання видаткової накладної № РН-05/23/28 від 23.05.2018 є саме 23.05.2019.
Що стосується посилання позивача, як на доказ поставки товару на посвідчення № 113, в якому зазначено, що вироби завезені на склад 29.05.2019, суд зазначає наступне. Дане посвідчення є внутрішнім документом позивача та складно його в односторонньому порядку, а отже воно може бути належним доказом поставки товару. В той же час, поставка товару підтверджується підписаною сторонами видатковою накладною № РН-05/23/28 від 23.05.2018, яка у відповідності до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88, є первинним документом.

Згідно умов договору (п. 5.3) датою поставки товару є видаткова накладна. Підписання замовником (позивачем) видатковою накладної, яка є первинним обліковим документом, фіксує факт здійснення господарської операції і встановлення договірних відносин.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що поставка товару за видатковою накладною № РН-05/23/28 від 23.05.2018 на суму 648000 грн. відбулась 23.05.2019, тобто у строк встановлений умовами договору.

Згідно з ч. 1 ст. 216 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки (ст. 611 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.
Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Виходячи зі змісту зазначених статей, головною умовою для стягнення з боржника пеня та штрафу є встановлення факту порушенням боржником виконання зобов`язання.

Враховуючи відсутність факту порушення зобов`язань з боку відповідача з поставки товару за договором № 286/3/18/134 від 02.04.2019, то підстави притягнення відповідача до господарсько-правової відповідальності у вигляді стягнення пені також відсутні.

За таких обставин, позовні вимоги є не обґрунтованими та таким, що не підлягають задоволенню.

Згідно зі ст. 49 ГПК України витрати зі сплати судового збору покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 129, 233, 236 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд
ВИРІШИВ

У задоволенні позову відмовити.

Згідно ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Відповідно до ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 25.07.2019.

Суддя Н.А. Колодій