СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" липня 2019 р. Справа № 913/13/19

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий: судді при секретарі судового засідання за участю представників сторін: від позивача від відповідача розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 ОСОБА_2 ., ОСОБА_3 . Єлфімовій Ю.О. адвокат Верхацький І.В, - довіреність №14-193 від 17.05.2019 не з`явився Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ (вх. №1183 Л/2)
на рішення господарського суду Луганської області
від18.03.2019 (повний текст від 20.03.2019)
у справі№913/13/19 (суддя Вінніков С.В.)
за позовомПублічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ
до відповідача проКомунального спеціалізованого теплозабезпечуючого підприємства "Рубіжнетеплокомуненерго" Рубіжанської міської ради, м. Рубіжне, Луганська область стягнення 3265160 грн. 68 коп.
В С Т А Н О В И В:

Рішенням господарського суду Луганської області від 18.03.2019 у справі №913/13/19:

- позов Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" до Комунального спеціалізованого теплозабезпечуючого підприємства "Рубіжнетеплокомуненерго" Рубіжанської міської ради про стягнення 3265160 грн. 68 коп. задоволено частково;

- стягнуто з Комунального спеціалізованого теплозабезпечуючого підприємства "Рубіжнетеплокомуненерго" Рубіжанської міської ради на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" пеню в сумі 17100 грн 73 коп., 3% річних у сумі 1701 грн 92 коп., інфляційні втрати в сумі 5910 грн 62 коп., судовий збір у сумі 370 грн 70 коп.;

- у решті позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням, ухваленим господарським судом першої інстанції, до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою звернулось ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", в якій просить скасувати рішення господарського суду Луганської області від 18.03.2019 у справі №913/13/19 в частині відмови у позові та прийняти нове рішення в цій частині, яким позовні вимоги задовольнити, а саме: стягнути з відповідача борг у загальній сумі 3240447,41 грн., у тому числі: пеня у сумі 2070133,18 грн., 3% річних у сумі 250640,57 грн., інфляційні втрати у сумі 919673,66 грн. та відшкодувати за рахунок відповідача витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги та позовної заяви.

Скаржник вважає, що рішення місцевого господарського суду є незаконним, прийнятим із порушенням норм матеріального та процесуального права, при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, зважаючи на наступне:

- для застосування положень Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» необхідна наявність кількох умов, зокрема, відносини повинні бути між постачальником природного газу та підприємством, яке здійснює виробництво теплової або електричної енергії, централізоване водопостачання та водовідведення населенню, використовуючи природний газ, а сума основного боргу має бути сплачена підприємством постачальнику до набрання чинності вказаним законом.

За таких обставин, є помилковим висновок суду першої інстанції про застосування положень наведеного Закону до спірних правовідносин та, як наслідок, відмову у задоволенні позовних вимог в цій частині, адже основна заборгованість повністю була погашена 26.01.2017, тоді як закон набув чинності 30.11.2016;

- висновок суду про те, що нарахування пені, 3% річних та інфляційних нарахувань можливе лише на заборгованість за зобов`язаннями квітня 2016 року у сумі 108060 грн 58 коп., яка погашалась власними коштами відповідача після 29.11.2016 та поза спільним протокольним рішенням про організацію взаєморозрахунків №125 від 16.01.2017, є безпідставним та необґрунтованим, зважаючи на той факт, що сторони самостійно визначили умови договору, договір (п.п. 6.1,8.6, 11.3.4 додаткової угоди №3 від 14.03.2016) є чинним та не визнавався недійсним у судовому порядку.

Отже, при нарахуванні пені, 3% річних, інфляційних втрат позивачем обґрунтовано включено суми, які були сплачені спільними протокольними рішеннями в загальний розрахунок, оскільки на них також необхідно нараховувати пеню, 3% річних та інфляційних втрат, оскільки сторони погодили у Додатковій угоді №3 п.11.3.4 викладено в такій редакції: Будь-які спільні протокольні рішення, в тому числі спільні протокольні рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання, підписані сторонами відповідно до постанови КМУ №20 від 11.01.2005, протоколи нарад, дво- та багатосторонніх зустрічей, листування між сторонами не вносять змін до цього договору та не можуть бути застосовані до відносин за цим договором без підписання сторонами окремої додаткової угоди або угоди про внесення змін до цього договору.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.04.2019р. сформовано колегію суддів Східного апеляційного господарського суду у складі: Мартюхіна Н.О. - головуючий суддя, судді Шутенко І.А., Геза Т.Д.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.05.2019р., у зв`язку із перебуванням у відпустці судді Шутенко І.А., сформовано колегію суддів Східного апеляційного господарського суду у складі: Мартюхіна Н.О. - головуючий суддя, судді Плахов О.В., Геза Т.Д.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.06.2019р., у зв`язку із перебуванням у відпустці судді Гези Т.Д., сформовано колегію суддів Східного апеляційного господарського суду у складі: Мартюхіна Н.О. - головуючий суддя, судді Плахов О.В., Шутенко І.А.

Позивач у судовому засіданні 22.07.2019р. наполягав на задоволенні апеляційної скарги, вважає рішення місцевого господарського суду незаконним та таким, що підлягає скасуванню.

Відповідач у судове засідання 22.07.2019р. не з`явився, причини неявки не повідомив. В процесі розгляду апеляційної скарги надав відзив, яким просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги та залишити рішення місцевого господарського суду без змін.

Статтею 269 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та докази по справі на їх підтвердження, їх юридичну оцінку, а також доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених статтею 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду встановила наступне.

Як вбачається із матеріалів справи, між Публічним акціонерним товариством Національна акціонерна компанія Нафтогаз України (далі - постачальник, позивач) та Комунальним спеціалізованим теплозабезпечуючим підприємством Рубіжнетеплокомуненерго Рубіжанської міської ради (далі - споживач) 21.12.2015 укладений договір постачання природного газу №1441/16-ТЕ-20, за умовами якого постачальник зобов`язався передати у власність споживачу у 2016 році природний газ, а споживач зобов`язався прийняти та оплатити цей природний газ на умовах цього договору (п.1.1 договору).

Згідно з п.1.2 договору газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню.

Відповідно до п.2.1 договору постачальник передає споживачу з 01.01.2016 по 31.03.2016 газ обсягом до 8107,6 тис.куб.м, у т.ч. по місяцях:

МісяцьОбсяг
Січень3110,4
Лютий2711,7
Березень2285,5
І кв.8107,6

Постачальник передає споживачу газ у пунктах приймання-передачі газу на газовимірювальних станціях, які знаходяться на кордоні України, та в пунктах приймання-передачі газу з ПСГ в газотранспортну систему. Право власності на газ переходить від постачальника до споживача в пунктах приймання-передачі. Після переходу права власності на газ споживач несе всі ризики і приймає на себе всю відповідальність, пов`язану з правом власності на газ (п.3.1 договору).

В п.3.4 договору сторони передбачили, що приймання-передача газу, переданого постачальником споживачеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу. Обсяг використання газу споживачем у відповідному місяці поставки встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показів комерційного вузла/вузлів обліку газу покупця.

Не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, споживач зобов`язується надати постачальнику підписані та скріплені печатками покупця та газотранспортного підприємства три примірника акта приймання-передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Постачальник не пізніше 8-го числа зобов`язується повернути споживачу один примірник оригіналу акта, підписаного уповноваженим представником та скріплений печаткою, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта. Акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами (п.3.5 договору).

Відповідно до п.5.2 договору ціна за 1000 куб.м газу в період з 01.01.2016 по 31.03.2016 (включно) для підприємств, які приєднані до газорозподільних мереж, становить 1770 грн 74 коп., крім того: збір у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ 2%; податок на додану вартість за ставкою 20%. До сплати за 1000 куб.м природного газу 1806 грн 15 коп., крім того ПДВ 20% - 361 грн 23 коп., всього з ПДВ 2167 грн 38 коп.

Оплата за газ здійснюється споживачем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу (п.6.1 договору).

В п.8.2 договору сторони передбачили, що у разі невиконання споживачем умов п.6.1 цього договору постачальник має право не здійснювати поставку газу споживачу або обмежити поставку пропорційно до кількості несплачених обсягів з наступною поставкою цих обсягів при умові їх оплати та наявності технічної можливості. У разі невиконання споживачем п.6.1 умов цього договору він зобов`язується сплатити постачальнику, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Відповідно до п.10.3 договору строк, у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, окрім пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних, встановлюється тривалістю у 5 років.

Згідно з розділом 12 договору він набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, і діє в частині реалізації газу з 01.01.2016 до 31.03.2016, а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення.

31.12.2015 між сторонами була укладена додаткова угода №1, якою внесено зміни до п.п.1.3, 2.1.5, 3.1, 4.1, 4.2, 5.1, 5.2, 7.2 договору. Зокрема, п.3.1 договору викладено у наступній редакції: Постачальник передає споживачу газ на газорозподільних станціях ПАТ Укртрансгаз або у точці балансового розмежування (для об`єктів, які безпосередньо приєднані до магістральних трубопроводів ПАТ Укртрансгаз). Право власності на газ переходить від постачальника до споживача в пунктах приймання-передачі. Після переходу права власності на газ споживач несе всі ризики і приймає на себе всю відповідальність, пов`язану з правом власності на газ.

29.01.2016 між сторонами була укладена додаткова угода №2, якою внесено зміни до п.1.3 договору та викладено його в наступній редакції: За цим договором може бути поставлений газ власного видобутку (газ, видобутий на території України та/або імпортований газ (за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, ввезений на митну територію України.

14.03.2016 між сторонами була укладена додаткова угода №3, якою внесено зміни до п.п.6.1, 8.6, 11.3.1, 11.3.2, 11.3.3, 11.3.4, 11.3.5, 11.3.6 та п.11.9 договору, зокрема:

- в п.6.1 договору додано останній абзац в наступній редакції: Сторони погодили, що з урахуванням п.11.3 цього договору укладення договору(ів) про організацію взаєморозрахунків, крім того, підписання сторонами відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №20 від 11.01.2005 спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання змінює строки, терміни та умови розрахунків за цим договором, не звільняє споживача від відповідальності за невиконання або неналежне виконання наступних зобов`язань за цим договором, включаючи, але не обмежуючись обов`язком споживача сплатити на користь постачальника неустойку (штраф, пеню), платежі відповідно до ст.625 Цивільного кодексу України;

- ст.8 доповнено п.8.6 в наступній редакції: Сторони погодили, що з урахуванням п.11.3 цього договору укладення договору(ів) про організацію взаєморозрахунків, крім того, підписання сторонами відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №20 від 11.01.2005 спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання не звільняє споживача від відповідальності за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за цим договором, включаючи, але не обмежуючись обов`язком сплатити на користь постачальника неустойку (штраф, пеню), платежі відповідно до ст.625 Цивільного кодексу України, нараховані на всю суму заборгованості, виключаючи суму заборгованості, яка є предметом регулювання договором(ами) про організацію взаєморозрахунків та спільними протокольними рішеннями про організацію взаєморозрахунків за природний газ, за весь час прострочення до повного погашення заборгованості за цим договором;

- п.11.3.4 викладено в такій редакції: Будь-які спільні протокольні рішення, в тому числі спільні протокольні рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання, підписані сторонами відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №20 від 11.01.2005, протоколи нарад, дво- та багатосторонніх зустрічей, листування між сторонами не вносять змін до цього договору та не можуть бути застосовані до відносин за цим договором без підписання сторонами окремої додаткової угоди або угоди про внесення змін до цього договору.

31.03.2016 між сторонами була укладена додаткова угода №4, якою внесено зміни до п.п.3.1, 3.2, 3.5, 3.6, 3.6.1, 3.6.2, 3.6.3, 5.1, 5.2 договору, доповнено ст.3 п.п.3.7, 3.8, а ст.6 договору п.6.6., доповнено п.7.2 ст.7 пп.8 і 9, доповнено п.7.3 ст.7 договору пп.5, викладено ст.12 у новій редакції. Зокрема, п.2.1 викладено у наступній редакції: «Постачальник передає Споживачу з 01 квітня 2016 року по 30 квітня 2016 року (включно) газ обсягом до 500 тис. куб. м.; п.5.2 договору викладено у наступній редакції: Ціна за 1000 куб.м газу за цим договором в період з 01.04.2016 по 30.04.2016 (включно) для підприємств, які приєднанні до газорозподільних мереж становить 1770 грн 74 коп., крім того податок на додану вартість 20%. Всього до сплати з ПДВ 2124 грн 89 коп.; викладено абз.2 п.6.1 ст.6 договору у наступній редакції: Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 25-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

На виконання вказаних умов договору та додаткових угод до нього протягом січня 2016 квітня 2016 року позивач передав, а відповідач прийняв природний газ на суму 14 528 360 грн 14 коп., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу.

Оплата за поставлений газ здійснювалась відповідачем як за рахунок власних коштів, так і на підставі спільних протокольних рішень.

Так, 14.03.2016 між Головним управлінням Державної казначейської служби України в Луганській області (сторона 1), Департаментом фінансів Луганської обласної державної адміністрації (сторона 2), Фінансовим управлінням Рубіжанської міської ради (сторона 3), Управлінням праці та соціального захисту населення Рубіжанської міської ради Луганської області (сторона 4), Комунальним спеціалізованим теплозабезпечуючим підприємством Рубіжнетеплокомуненерго Рубіжанської міської ради (сторона 5), Національною акціонерною компанією Нафтогаз України (остання сторона) укладено спільне протокольне рішення про організацію взаєморозрахунків №819, відповідно до якого з метою погашення взаємної заборгованості за природний газ а теплопостачання відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №20 від 11.01.2005 Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій сторона 5 перераховує стороні останній кошти у сумі 71949 грн 00 коп., у т.ч. ПДВ 11991 грн 50 коп. за природний газ за січень 2016 року згідно з договором №1441/16-ТЕ-20 від 21.12.2015. Грошові кошти перераховані позивачу 29.03.2016.

07.04.2016 між Головним управлінням Державної казначейської служби України в Луганській області (сторона 1), Департаментом фінансів Луганської обласної державної адміністрації (сторона 2), Фінансовим управлінням Рубіжанської міської ради (сторона 3), Управлінням праці та соціального захисту населення Рубіжанської міської ради Луганської області (сторона 4), Комунальним спеціалізованим теплозабезпечуючим підприємством Рубіжнетеплокомуненерго Рубіжанської міської ради (сторона 5), Національною акціонерною компанією Нафтогаз України (остання сторона) укладено спільне протокольне рішення про організацію взаєморозрахунків №1083, відповідно до якого з метою погашення взаємної заборгованості за природний газ а теплопостачання відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №20 від 11.01.2005 Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій сторона 5 перераховує стороні останній кошти у сумі 1 371 374 грн 00 коп., у т.ч. ПДВ 228562 грн 33 коп. за природний газ за січень 2016 року згідно з договором №1441/16-ТЕ-20 від 21.12.2015. Грошові кошти перераховані позивачу 21.04.2016.

18.05.2016 між Головним управлінням Державної казначейської служби України в Луганській області (сторона 1), Департаментом фінансів Луганської обласної державної адміністрації (сторона 2), Фінансовим управлінням Рубіжанської міської ради (сторона 3), Управлінням праці та соціального захисту населення Рубіжанської міської ради Луганської області (сторона 4), Комунальним спеціалізованим теплозабезпечуючим підприємством Рубіжнетеплокомуненерго Рубіжанської міської ради (сторона 5), Національною акціонерною компанією Нафтогаз України (остання сторона) укладено спільне протокольне рішення про організацію взаєморозрахунків №1491, відповідно до якого з метою погашення взаємної заборгованості за природний газ а теплопостачання відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №20 від 11.01.2005 Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій сторона 5 перераховує стороні останній кошти у сумі 1 019 580 грн 00 коп., у т.ч. ПДВ 169930 грн 00 коп. за природний газ за січень 2016 року згідно з договором №1441/16-ТЕ-20 від 21.12.2015. Грошові кошти перераховані позивачу 24.05.2016.

16.01.2017 між Головним управлінням Державної казначейської служби України в Луганській області (сторона 1), Департаментом фінансів Луганської обласної державної адміністрації (сторона 2), Фінансовим управлінням Рубіжанської міської ради (сторона 3), Управлінням праці та соціального захисту населення Рубіжанської міської ради Луганської області (сторона 4), Комунальним спеціалізованим теплозабезпечуючим підприємством Рубіжнетеплокомуненерго Рубіжанської міської ради (сторона 5), Національною акціонерною компанією Нафтогаз України (остання сторона) укладено спільне протокольне рішення про організацію взаєморозрахунків №125, відповідно до якого з метою погашення взаємної заборгованості за природний газ а теплопостачання відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №20 від 11.01.2005 Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій сторона 5 перераховує стороні останній кошти у сумі 8 303 383 грн 00 коп., у т.ч. ПДВ 1 383 897 грн 17 коп. за природний газ за січень-квітень 2016 року згідно з договором №1441/16-ТЕ-20 від 21.12.2015. Грошові кошти перераховані позивачу 26.01.2017.

Не погодившись із несвоєчасною оплатою вартості отриманого газу в період січень-квітень 2016 року, Публічне акціонерне товариство Національна акціонерна компанія Нафтогаз України звернулось до господарського суду Луганської області з позовною заявою до Комунального спеціалізованого теплозабезпечуючого підприємства Рубіжнетеплокомуненерго Рубіжанської міської ради про стягнення пені в сумі 2 087 233 грн 91 коп. за період з 16.02.2016 по 25.11.2016, 3% річних в сумі 252 342 грн 49 коп. за період з 16.02.2016 по 25.01.2017 та інфляційних втрат у сумі 925 584 грн 28 коп. за період з березня 2016 по грудень 2016.

Як вже зазначалось вище, рішенням господарського суду Луганської області від 18.03.2019 у справі №913/13/19 позов ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" до Комунального спеціалізованого теплозабезпечуючого підприємства "Рубіжнетеплокомуненерго" Рубіжанської міської ради про стягнення 3265160 грн. 68 коп. задоволено частково, стягнуто з Комунального спеціалізованого теплозабезпечуючого підприємства "Рубіжнетеплокомуненерго" Рубіжанської міської ради, на користь ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", пеню в сумі 17100 грн 73 коп., 3% річних у сумі 1701 грн 92 коп., інфляційні втрати в сумі 5910 грн 62 коп., судовий збір у сумі 370 грн 70 коп. В решті позову відмовлено.

При перегляді рішення місцевого господарського суду із врахуванням меж апеляційного перегляду згідно положень ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів апеляційного господарського суду виходить з наступного.

За загальним положенням цивільного законодавства, зобов`язання виникають з підстав, зазначених у статті 11 Цивільного кодексу України. За приписами частини 2 цієї статті підставами виникнення цивільних прав та обов`язку, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

У відповідності до ст. 509 Цивільного кодексу України, ст. 173 Господарського кодексу України, в силу господарського зобов`язання, яке виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Згідно з ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утримуватися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Оцінивши зміст даного договору з якого виникли цивільні права та обов`язки сторін, суд дійшов висновку, що укладений правочин за своїм змістом та правовою природою є договором поставки, який підпадає під правове регулювання норм статті 712 Цивільного кодексу України та статей 264-271 Господарського кодексу України. В частині, що не суперечить договору, до вказаного правочину також застосовуються норми Цивільного кодексу України, які регулюють правила купівлі-продажу (статті 655-697 Цивільного кодексу України).

Як встановлено ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у власність у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з статтею 265 Господарського кодексу України передбачено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. У разі прострочення сплати за товар продавець має право вимагати сплати товару.

Як визначено положеннями ст. 526 Цивільного кодексу України та ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до умов укладеного договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст.ст.216 218 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій. Господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. Господарські санкції застосовуються в установленому законом порядку за ініціативою учасників господарських відносин. Підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Згідно п.п.1, 3 ст.549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно зі ст.1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочення платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Згідно ст.3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до п.6. ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Статтею 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Матеріали справи свідчать, що Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на виконання умов договору, в січні-квітні 2016 року передало у власність Комунальному спеціалізованому теплозабезпечуючому підприємству "Рубіжнетеплокомуненерго" Рубіжанської міської ради природний газ на загальну суму в розмірі 14 528 360,14 грн, що підтверджується відповідними актами приймання-передачі природного газу.

Проте, Комунальне спеціалізоване теплозабезпечуюче підприємство "Рубіжнетеплокомуненерго" Рубіжанської міської ради свої зобов`язання щодо оплати вартості отриманого газу всупереч ст.526 Цивільного кодексу України, ст.193 Господарського кодексу України виконувало несвоєчасно, про що свідчить банківська виписка по рахункам (а.с.40-42).

Судова колегія апеляційного господарського суду зазначає, що 30.11.2016 набрав чинності Закон України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" (далі - Закон від 03.11.2016 №1730-VIII), який визначає комплекс організаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення.

Відповідно до приписів статті 1 Закону від 03.11.2016 № 1730-VIII заборгованістю, що підлягає врегулюванню відповідно до цього Закону, зокрема, є кредиторська заборгованість перед постачальником природного газу теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.

Згідно зі статтею 2 Закону від 03.11.2016 № 1730-VIII дія останнього поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії.

Згідно інформації, розміщеної на сайті Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах та комунальних послуг http://www.nerc.gov.ua Комунальне спеціалізоване теплозабезпечуюче підприємство Рубіжнетеплокомуненерго Рубіжанської міської ради включно до Переліку ліцензіатів НКРЕКП у сферах теплопостачання, централізованого водопостачання та водовідведення, що переходять під регулювання місцевих органів влади.

За інформацією з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань основним видом економічної діяльності Комунального спеціалізованого теплозабезпечуючого підприємства Рубіжнетеплокомуненерго Рубіжанської міської ради є постачання пари, гарячої води та кондиційованого повітря.

Як вже зазначалось вище, згідно з п.1.2 договору газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню.

Частиною 3 статті 7 Закону від 03.11.2016 № 1730-VIII врегульовано питання списання неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за енергоносії, централізоване водопостачання та водовідведення, передбачено, що на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом (тобто до 30.11.2016), неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що частина третя статті 7 Закону від 03.11.2016 № 1730-VIII є нормою прямої дії. При цьому, застосування приписів частини третьої статті 7 цього Закону не ставиться у залежність від виконання будь-яких інших умов, окрім погашення боржником заборгованості за отриманий природний газ до набранням чинності Законом.

Таким чином, наведені вище положення законодавства свідчать, що списання неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, здійснюється виключно в разі погашення суми основної заборгованості до набрання чинності Законом України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", тобто до 30.11.2016.

Із наявної в матеріалах справи банківської виписки вбачається, що відповідачем станом на 29.11.2016, як власними коштами, так і на виконання спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання №819 від 14.03.2016, №1083 від 07.04.2016, №1491 від 18.05.2016, було сплачену Публічному акціонерному товариству "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" грошові кошти у сумі 6 116 916 грн. 56 коп.

При цьому, Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" в процесі розгляду справи не висловило заперечень та не спростувало наведеного вище.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що нараховані позивачем на суму заборгованості 6 116 916 грн 56 коп. пеня, 3% річних та інфляційні втрати за період з 16.02.2016 по 29.11.2016 підлягають списанню в силу приписів ч.3 ст.7 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії".

Доводи апелянта, що до спірних правовідносин не підлягає застосуванню ч.3 ст.7 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", через те, що основна заборгованість повністю була погашена 26.01.2017, є безпідставними, необґрунтованими та такими, що прямо суперечать матеріалам справи, оскільки 26.01.2017 була сплачена сума боргу лише за спільним протокольним рішенням №125 від 16.01.2017.

В той же час, заборгованість за спільним протокольним рішенням про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання №819 від 14.03.2016 була погашена 29.03.2016, за рішенням №1083 від 07.04.2016 погашена 21.04.2016, а за рішенням №1491 від 18.05.2016 погашена 24.05.2016, тобто до 30.11.2016. Крім того, як вже зазначалось вище, відповідач сплачував вартість отриманого газу власними коштами.

Отже, наведені вище обставини свідчать про наявність правових підстав для застосування до спірних правовідносин положень ч.3 ст.7 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії".

Також судова колегія апеляційного господарського суду враховує наступне.

Відповідно до частини 1 статті 653 цього Кодексу у разі зміни договору зобов`язання сторін змінюються відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання тощо.

Статтею 12 Господарського кодексу України передбачено, що держава для реалізації економічної політики, виконання цільових економічних та інших програм і програм економічного і соціального розвитку застосовує різноманітні засоби і механізми регулювання господарської діяльності. Основними засобами регулюючого впливу держави на діяльність суб`єктів господарювання є, зокрема, регулювання цін і тарифів; надання інвестиційних, податкових та інших пільг; надання дотацій, компенсацій, цільових інновацій та субсидій.

Як вбачається зі змісту Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 № 20, держава взяла на себе бюджетне зобов`язання із відшкодування частини витрат підприємств паливно-енергетичного комплексу, пов`язаних із газопостачанням населенню, яке використовує субсидії та має пільги з оплати комунальних послуг, а саме витрат на придбання природного газу, його транспортування магістральними та переміщення розподільчими газопроводами.

Запроваджуючи механізм взаємних розрахунків між підприємствами паливно-енергетичного комплексу, визначений Порядком, держава забезпечує відшкодування частини витрат підприємств паливно-енергетичного комплексу, пов`язаних із газопостачанням населенню, яке використовує житлові субсидії та має пільги з оплати комунальних послуг. Тобто держава офіційно визнає неспроможність підприємств паливно-енергетичного комплексу забезпечити вчасні розрахунки в цій частині (залежно від рівня наданих пільг і субсидій, отриманих населенням на відповідній ліцензованій території діяльності).

Визнаючи неможливість розрахунків у цій частині підприємствами паливно-енергетичного комплексу, держава, приймаючи відповідні нормативно-правові акти, змінює характер регулювання відповідних правовідносин, що склалися між сторонами на підставі укладених між ними договорів.

Тобто правовідносини щодо проведення розрахунків між сторонами в цій частині (у розмірі наданих пільг і субсидій, отриманих населенням на відповідній території діяльності відповідача) зазнають імперативного регулівного впливу держави, яка приймає законодавчі акти щодо виділення відповідних субвенцій на фінансування пільг та субсидій; соціального захисту відповідних категорій громадян та їх гарантій. Отже, на виконання таких законодавчих актів держава в особі відповідних державних органів приймає підзаконні нормативні акти, до яких належить і Порядок від 11.01.2005 № 20.

Незалежно від того, що правовідносини між сторонами виникли на підставі господарського договору, грошові зобов`язання між сторонами договору в частині, яку держава компенсуватиме за рахунок коштів державного бюджету, регулюються відповідними нормами законодавства, зокрема адміністративного (бюджетного), застосування, чинність яких не залежить від того, чи передбачали сторони у договорі відповідні умови. Отже, підписавши спільні протокольні рішення, сторони погодилися з тим, що між ними встановлюється інший (не той, що був передбачений у договорі) порядок розрахунків.

За таких обставин, сторони, підписавши вказані вище спільні протокольні рішення тим самим змінили порядок і строк проведення розрахунків за природний газ, поставлений за договором. Отже, для застосування штрафних санкцій та наслідків порушення грошового зобов`язання, встановлених ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України, необхідно, щоб оплату було здійснено поза межами порядку і строків, визначених спільними протокольними рішеннями.

Як вже було зазначено, вище між Головним управлінням Державної казначейської служби України в Луганській області (сторона 1), Департаментом фінансів Луганської обласної державної адміністрації (сторона 2), Фінансовим управлінням Рубіжанської міської ради (сторона 3), Управлінням праці та соціального захисту населення Рубіжанської міської ради Луганської області (сторона 4), Комунальним спеціалізованим теплозабезпечуючим підприємством Рубіжнетеплокомуненерго Рубіжанської міської ради (сторона 5), Національною акціонерною компанією Нафтогаз України (остання сторона) було укладено спільне протокольне рішення про організацію взаєморозрахунків №125 згідно якого відповідачем перераховано позивачу грошові коти в сумі 8 303 383 грн 00 коп. за природний газ за січень-квітень 2016 року згідно з договором №1441/16-ТЕ-20 від 21.12.2015.

Грошові кошти за спільним протокольним рішенням №125 від 16.01.2017 були перераховані Публічному акціонерному товариству "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 26.01.2017.

Враховуючи викладене, а також те, що частина розрахунків за спожитий природний газ за період січень-квітень 2016 року проводилися відповідачем у порядку та на умовах, визначених постановою Кабінету Міністрів України №20 від 11.01.2005, Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" необґрунтовано здійснено нарахування пені, 3% річних та інфляційних втрат на суму 8 303 383 грн 00 коп., яка сплачена відповідно до спільного протокольного рішення №125 від 16.01.2017.

Наведені вище обставини свідчать, що нарахування пені, 3% річних та інфляційних нарахувань можливе лише на заборгованість за зобов`язаннями квітня 2016 року у сумі 108060 грн 58 коп., яка погашалась власними коштами відповідача після 29.11.2016 та поза межами спільного протокольного рішення про організацію взаєморозрахунків №125 від 16.01.2017.

Перевіривши розрахунок заявлених до стягнення сум на основну заборгованість в розмірі 108060 грн 58 коп., судова колегія апеляційного господарського суду погоджується із висновком суду першої інстанції, що з Комунального спеціалізованого теплозабезпечуючого підприємства "Рубіжнетеплокомуненерго" Рубіжанської міської ради підлягає стягненню пеня в сумі 17100 грн 73 коп. за період з 26.05.2016 по 25.11.2016, 3% річних у сумі 1701 грн 92 коп. за період з 26.05.2016 по 11.12.2016 та інфляційні втрати в сумі 5910 грн 62 коп. за період червень - листопад 2016.

Що стосується доводів Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", що підписання спільних протокольних рішень не змінює строків взаєморозрахунків за договором постачання природного газу №1441/16-ТЕ-20 від 21.12.2015 через укладання додаткової угоди №3, останні відхиляються судовою колегією апеляційного господарського суду, зважаючи на наступне:

- додатковою угодою №3 від 14.03.2016 ст. 8 «Відповідальність сторін» доповнено пунктом 8.6 в наступній редакції: Сторони погодили, що з урахуванням п.11.3 цього договору укладення договору(ів) про організацію взаєморозрахунків, крім того, підписання сторонами відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №20 від 11.01.2005 спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання не звільняє споживача від відповідальності за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за цим договором, включаючи, але не обмежуючись обов`язком сплатити на користь постачальника неустойку (штраф, пеню), платежі відповідно до ст.625 Цивільного кодексу України, нараховані на всю суму заборгованості, виключаючи суму заборгованості, яка є предметом регулювання договором(ами) про організацію взаєморозрахунків та спільними протокольними рішеннями про організацію взаєморозрахунків за природний газ, за весь час прострочення до повного погашення заборгованості за цим договором

Отже, сторони договору постачання природного газу №1441/16-ТЕ-20 від 21.12.2015 погодили, що підписання сторонами спільних протокольних рішень не звільняє споживача від відповідальності за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за цим договором, крім тієї заборгованості, яка є предметом регулювання договорів про організацію взаєморозрахунків та спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за природний газ.

- вищевказані зміни до умов договору цілком узгоджуються із висновком зробленим в даній постанові, що для застосування штрафних санкцій та наслідків порушення грошового зобов`язання, встановлених ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України, необхідно, щоб оплату було здійснено поза межами порядку і строків, визначених спільними протокольними рішеннями.

- об`єднаною палатою Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду у постанові від 31.05.2019 у справі №924/296/18 залишено в сили рішення судів попередніх інстанції, якими відмовлено в задоволенні первісних позовних вимог Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Хмельницькгаз збут" про стягнення 69 768 453,62 грн. заборгованості, з яких 34 821 827,30 грн - пеня, 8 925 090,10 грн - 3 % річних, 26 021 536,22 грн - інфляційні втрати.

Зміст судових рішень у справі №924/296/18 свідчить, що відмовляючи в задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" суди дійшли висновку про відсутність підстав для стягнення з ТОВ "Хмельницькгаз збут" 3 % річних, інфляційних втрат і пені, оскільки, підписавши спільні протокольні рішення про організацію взаєморозрахунків, НАК "Нафтогаз України" у такий спосіб виявило згоду здійснити розрахунки відповідно до Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, а отже погодилося зі зміною порядку та строків проведення розрахунків за наданий газ за договором від 28.10.2016 № 16-455-Н.

Таким чином, суди дійшли висновку, що не залежно від того, що правовідносини між позивачем та відповідачем виникли на підставі господарського договору, грошові зобов`язання між сторонами договору в частині, яку держава компенсує за рахунок коштів державного бюджету, регулюються відповідними нормами законодавства, застосування та чинність яких не залежить від того, чи передбачили сторони у договорі відповідні умови.

При цьому, вищевказаний висновок було зроблено незважаючи на той факт, що абзацом 8 пункту 6.1 договору від 28.10.2016 № 16-455-Н купівлі-продажу природного газу було встановлено наступну умову: "Сторони погодили, що підписання спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за природний газ відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11 січня 2005 р. № 20 не змінює строків та умов розрахунків за цим договором, за виключенням випадків, коли продавець протягом 5 робочих днів з дати надходження спільного протокольного рішення не підпише його, то зазначений строк оплати вартості природного газу продовжується на кількість днів, що дорівнює кількості днів які перевищують цей 5 денний строк".

Судова колегія апеляційного господарського суду зазначає, що в силу положень ч.4 ст. 236 Господарського процесуального кодексу України, висновки щодо застосування норм права, викладені в постанові Верховного Суду від 31.05.2019 у справі №924/296/18 є обов`язковими;

- інші зміни внесені додатковою угодою №3 від 14.03.2016 до договору постачання природного газу №1441/16-ТЕ-20 від 21.12.2015, не спростовують зазначені вище висновки апеляційного господарського суду.

З огляду на вищевикладене, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, про що було вірно зазначено місцевим господарським судом.

Доводи апелянта, викладені в апеляційній скарзі були спростовані в даній постанові апеляційного господарського суду, крім того, судова колегія апеляційної інстанції зазначає, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод.

У справі "Руїз Торіха проти Іспанії", ЄСПЛ вказав, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися у світлі обставин кожної справи.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів апеляційного суду зазначає, що судом першої інстанції в повному обсязі досліджені обставини, що мають значення для справи, у зв`язку із чим апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а рішення господарського суду Луганської області від 18.03.2019 по справі №913/13/19 підлягає залишенню без змін.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на скаржника.

На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 129, 269, 270, 275, 276, 281, 282, 283, 284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення господарського суду Луганської області від 18.03.2019 по справі №913/13/19 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Луганської області від 18.03.2019 по справі №913/13/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий суддя: Н.О. Мартюхіна

Суддя: І.А. Шутенко

Суддя: О.В. Плахов

(Повний текст постанови складено 31.07.2019 року).