УХВАЛА

м. Київ

01.08.2019Справа № 910/10184/19

Господарський суд міста Києва в складі судді Пукшин Л.Г., розглянувши заяву Публічного акціонерного товариства «Укртелеком» в особі Київської філії ПАТ «Укртелеком»

про забезпечення позову

у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Укртелеком» (01601, м. Київ, бул. Т.Шевченка,18) в особі Київської міської філії ПАТ «Укртелеком» 01033, м. Київ, вул.. Антоновича,40)

до Комунального підприємства по ремонту і утриманню мостів і шляхів м. Києва «Київавтошляхміст» (01013, м. Київ, вул.. Набережно-Печерська дорога, 2)

про визнання договору укладеним

Без виклику представників сторін.

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство «Укртелеком» в особі Київської міської філії ПАТ «Укртелеком» звернулося до Господарського суду міста Києва з позовними вимогами до Комунального підприємства по ремонту і утриманню мостів і шляхів м. Києва «Київавтошляхміст» про визнання договору з доступу до інфраструктури об`єкту транспорту та/або її окремих елементів (в редакції що була надіслана на адресу відповідача листом від 10.06.2019 № 14-10/139) укладеним починаючи з 01.07.2019 р, за тарифами, що передбачені п. 4 ч. 7 ст. 17 Закону.

30.07.2019 до Господарського суду м. Києва також подана заява Публічного акціонерного товариства «Укртелеком» в особі Київської міської філії ПАТ «Укртелеком» про забезпечення позову шляхом:

заборони Комунальному підприємству по ремонту і утриманню мостів і шляхів м. Києва «Київавтошляхміст» вчиняти демонтаж, включаючи дії із порушенням цілісності, кабельних ліній зв`язку ПАТ «Укртелеком», які прокладені на балансових спорудах Комунального підприємства по ремонту і утриманню мостів і шляхів м. Києва «Київавтошляхміст» та зазначені у договорі з доступу до інфраструктури об`єкта транспорту та/або її окремих елементів;

зобов`язання Публічне акціонерне товариство «Укртелеком» в особі Київської міської філії ПАТ «Укртелеком» у період з 01.07.2019 до набранням рішення законної сили сплачувати на користь Комунального підприємства по ремонту і утриманню мостів і шляхів м. Києва «Київавтошляхміст» плату за розташування кабельних ліній зв`язку, які прокладені на його балансових спорудах, у розмірі, визначеному Договором з доступу до інфраструктури об`єкта транспорту та/або її окремих елементів відповідно до п. 4 ч. 7 ст. 17 Закону України «Про доступ до об`єктів будівництва, транспорту, електроенергетики з метою розвитку телекомунікаційних мереж».

Розглянувши заяву позивача про вжиття заходів забезпечення позову, суд дійшов висновку про відмову в її задоволенні, з огляду на наступне.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивачів, а також можливість реального виконання рішення суду у випадку задоволення позову.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або з наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, має пересвідчитися, зокрема, в тому, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При цьому, згідно зі статтями 73, 74 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Так, обґрунтовуючи заяву про забезпечення позову, позивач зазначає, що 02.01.014 між сторонами було укладено договір № 12-16/438-24 про надання в користування місць в мережевих (кабельних) каналах для прокладення кабелів, термін дії якого закінчився 30.06.2019. З метою проведення договірних відносин між сторонами у відповідності до Закону України «Про доступ до об`єктів будівництва, транспорту, електроенергетики з метою розвитку телекомунікаційних мереж» позивач звертався до відповідача з листами від 02.04.2019 та від 21.06.2019 в яких направляв два примірники проекту договору. Проте, відповідач, відмовив у підписання такого договору, а відтак за доводами позивача існує загроза, що відповідач може самостійно демонтувати кабельні лінії зв`язку позивача. Зокрема, у п. 2.2.5 договору зазначено, що у разі розірвання такого договору позивач зобов`язаний демонтувати кабель, у термін 10 днів з дати розірвання договору, в іншому випадку відповідач має право демонтувати кабель власними силами з відшкодуванням витрат. Також позивач вказує що відповідачем неодноразово направлялися листи з вимогою демонтувати кабельні лінії зв`язку, зокрема долучено копії листів від 25.01.2019 № 053/282/01-15/158 та 19.02.2019 3 052/282/01-11/391.

За доводами позивача невжиття заходів забезпечення позову у подальшому може утруднити виконання рішення,

Згідно зі статтею 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Виходячи зі змісту заяви, суд дійшов висновку про безпідставність заяви про забезпечення позову, оскільки необхідність у застосуванні судом таких заходів жодним чином не обґрунтована і документально не підтверджена, не містить обґрунтованих доводів щодо реальних, існуючих обставин, які вказують на ймовірну складність або неможливість виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог, як і пов`язаності предмета спору із заявленими вимогами про забезпечення позову, так само як і не містить документального обґрунтування, наявності фактичних обставин, які свідчать про загрозу невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, оскільки до матеріалів заяви не додано належних доказів щодо припинення/розірвання дії договору саме 30.06.2019 (враховуючи умови п. 71. Договору в редакції додаткової угоди № 3 від 30.12.2016 та позицію відповідача, викладену у листі від 12.04.2019 № 053/282/01-13/871 (абз.5)) а також підтвердження вчинення відповідачем будь-яких дій щодо демонтування кабелів починаючи з травня-липня 2019.

Також суд зазначає, що позивачем не наведено жодних обґрунтувань та обставин щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову шляхом зобов`язання саме позивача - Публічне акціонерне товариство «Укртелеком» в особі Київської міської філії ПАТ «Укртелеком» у період з 01.07.2019 до набранням рішення законної сили сплачувати на користь Комунального підприємства по ремонту і утриманню мостів і шляхів м. Києва «Київавтошляхміст» плату за розташування кабельних ліній зв`язку, які прокладені на його балансових спорудах, у розмірі, визначеному Договором з доступу до інфраструктури об`єкта транспорту та/або її окремих елементів відповідно до п. 4 ч. 7 ст. 17 Закону України «Про доступ до об`єктів будівництва, транспорту, електроенергетики з метою розвитку телекомунікаційних мереж».

Таким чином суд приходить до висновку, що позивачем не наведено обставин та не надано доказів, які б свідчили про вчинення відповідачем дій з метою унеможливлення в майбутньому виконання судового рішення у даній справі.

Суд зазначає, що під час вирішення питання про наявність підстав для забезпечення позову, обов`язок по доведенню та обґрунтуванню наявності очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача, обґрунтованості та невідвертості додаткових зусиль і витрат у майбутньому, покладається саме на позивача.

При цьому, Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. При чому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

Згідно з ч. 1 ст. 1 Першого протоколу до цієї Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном.

Аналогічні положення закріплення в ст. 41 Конституції України.

Також, прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що, реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції Про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Разом з тим, Європейський суд зазначає, що не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але й реальним (Рішення Суду у справі Жоффре де ля Прадель проти Франції від 16 грудня 1992 року).

Відповідно до ч. 4 ст. 11 ГПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Також, згідно з статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Таким чином, суд не вбачає обґрунтованих підстав для задоволення заяви Публічного акціонерного товариства «Укртелеком» про забезпечення позову.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 136, 140, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства «Укртелеком» в особі Київської міської філії ПАТ «Укртелеком» про забезпечення позову відмовити.

Ухвала набирає законної сили 01.08.2019 та може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги у строк визначений ч. 1 ст. 256 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя Л. Г. Пукшин