ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" липня 2019 р. Справа№ 911/422/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Смірнової Л.Г.

суддів: Руденко М.А.

Пономаренка Є.Ю.

без повідомлення учасників справи,

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України»

на рішення Господарського суду Київської області від 10.04.2019

у справі №911/422/19 (суддя Лутак Т.В.)

за позовом Приватного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України»

до Житлово-комунального підприємства «Немішаєве»

про стягнення 124 306, 81 грн

1. Зміст позовних вимог та заперечень

1.1. Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення 124 306, 81 грн, з яких: 68 506, 33 грн основного боргу, 22 453, 16 грн пені, 5 555, 65 грн 3% річних та 27 791, 67 грн інфляційних втрат.

1.2. Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконання відповідачем своїх договірних зобов`язань щодо здійснення розрахунку за фактично переданий газ.

1.3. Відповідач відзиву на позовну заяву у визначений місцевим судом строк не надав.

2. Фактичні обставини, встановлені місцевим та апеляційним судами

2.1. 27.11.2014 між сторонами укладено договір №2080/15-ТЕ-17 купівлі-продажу природного газу, за умовами якого позивач зобов`язався передати у власність відповідачу у 2015 році природний газ, ввезений на митну територію України Національною акціонерною компанією «Нафтогаз України» за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а відповідач зобов`язався прийняти та оплатити цей природний газ (надалі - газ) на умовах цього договору.

Відповідно до п.1.2 договору газ, що продається за цим договором, використовується відповідачем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням.

Згідно з п.3.1 договору позивач передає відповідачу газ у пунктах приймання-передачі газу на вхідній запірній/відключаючій арматурі відповідача. Право власності на газ переходить від позивача до відповідача в пунктах приймання-передачі. Після переходу права власності на газ відповідач несе всі ризики і приймає на себе всю відповідальність, пов`язану з правом власності на газ.

Пунктом 3.1.2 договору передбачено, що відповідач до 15 числа місяця, що передує місяцю поставки газу, надає позивачу належним чином оформлену заявку на планові обсяги використання газу на наступний місяць, підписану уповноваженою особою. Плановий обсяг поставки підтверджується позивачем та доводиться до відома газотранспортних підприємств в електронному вигляді оператором ЄГТСУ на відповідний місяць поставки.

Відповідно до п.3.3 договору приймання-передача газу, переданого позивачем відповідачу у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу. Обсяг використання газу відповідачем у відповідному місяці поставки встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показів комерційного вузла/вузлів обліку газу відповідача.

Згідно з п.3.4 договору не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, відповідач зобов`язується надати позивачу підписані та скріплені печатками відповідача та газотранспортного підприємства три примірники акта приймання-передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Позивач не пізніше 8-го числа зобов`язується повернути відповідачу та газотранспортному підприємству по одному примірнику оригіналу акта, підписаного уповноваженим представником та скріпленого печаткою, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта. Акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами.

Пунктом 4.1 договору передбачено, що кількість газу, яка подається відповідачу, визначається за показами комерційних вузлів обліку газу відповідача.

Відповідно до п.5.1 договору ціна (граничний рівень ціни) на газ і тарифи на його транспортування установлюються уповноваженим державною владою України органом.

Згідно з п.5.2 договору ціна за 1000 куб.м. природного газу становить 1 091, 00 грн. з урахуванням збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування, розподіл і постачання природного газу за регульованим тарифом та без урахування податку на додану вартість. До сплати за 1000 куб.м. природного газу - 1 091, 00 грн., крім того ПДВ - 20 % - 218, 20 грн., всього з ПДВ - 1 309, 20 грн.

Пунктом 5.5 договору передбачено, що загальна сума вартості природного газу за цим договором складається із сум вартості місячних поставок газу.

Відповідно до п.6.1 договору оплата за газ здійснюється відповідачем виключно грошовими коштами шляхом 100 % поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Згідно з п.6.3 договору оплата за газ здійснюється з поточного рахунку із спеціальним режимом використання відповідача на поточний рахунок із спеціальним режимом використання позивача кожного банківського дня розрахункового місяця згідно з нормативами перерахування коштів, затвердженими відповідною постановою уповноваженого органу, та зараховується як оплата за газ, поставлений позивачем відповідачу в порядку, визначеному нормами чинного законодавства. Сторони погоджуються, що при перерахуванні коштів в призначенні платежу посилання на номер договору є обов`язковим.

Пунктом 7.1 договору передбачено, що за невиконання або неналежне виконання договірних зобов`язань сторони несуть відповідальність у випадках, передбачених чинним законодавством України, а також цим договором.

Відповідно до п.7.2 договору у разі невиконання відповідачем пункту 6.1 цього договору він зобов`язується сплатити позивачу, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Згідно з Розділом 11 договору даний договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін і діє в частині реалізації газу до 31 грудня 2015 року, а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.

2.2. Додатковими угодами №1 від 20.03.2015, №2 від 20.07.2015 та №3 від 15.10.2015 до договору №2080/15-ТЕ-17 купівлі-продажу природного газу від 27.11.2014 сторони змінювали п.5.2 договору щодо ціни газу.

2.3. Додатковою угодою №4 від 25.11.2015 до договору №2080/15-ТЕ-17 купівлі-продажу природного газу від 27.11.2014 сторони дійшли згоди змінити з 01.12.2015 банківські реквізити позивача, що вказані в Розділі 12 договору.

2.4. Місцевим судом зазначено, що на виконання умов договору №2080/15-ТЕ-17 купівлі-продажу природного газу від 27.11.2014 позивач протягом січня-грудня 2015 року передав відповідачу товар (природний газ) на загальну суму 100 544, 59 грн, а відповідач вказаний товар отримав, що підтверджується актами приймання-передачі природного газу від 31.01.2015 на суму 15 534, 96 грн, від 28.02.2015 на суму 13 170, 55 грн, від 31.03.2015 на суму 11 264, 37 грн, від 30.04.2015 на суму 8 890, 08 грн, від 30.11.2015 на суму 23 589, 10 грн, від 31.12.2015 на суму 28 095, 53 грн, підписаними сторонами та скріпленими їх печатками.

Проте, в порушення своїх договірних зобов`язань, відповідач за отриманий товар (природний газ) розрахувався частково, а саме на суму 32 038, 26 грн, що підтверджується наявними у матеріалах справи банківськими виписками, у зв`язку з чим за ним утворилася заборгованість у розмірі 68 506, 33 грн, що і стало підставою для звернення позивача з даним позовом до суду.

3. Короткий зміст рішення місцевого суду

3.1. Рішенням Господарського суду Київської області від 10.04.2019 у справі №911/422/19 позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» задоволено частково. Стягнуто з Житлово-комунального підприємства «Немішаєве» на користь Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» 68 506, 33 грн основного боргу, 13 043, 65 грн пені, 4 682, 59 грн 3 % річних, 21 389,57 грн інфляційних втрат та 1 921, 00 грн судового збору. В частині позовних вимог про стягнення з Житлово-комунального підприємства «Немішаєве» 9 409, 51 грн пені, 873, 06 грн 3 % річних та 6 402, 10 грн інфляційних втрат відмовлено.

3.2. Рішення обґрунтоване тим, що строк оплати за отриманий відповідачем природний газ настав, доказів його повної оплати останнім не надано, борг перед позивачем на час прийняття рішення не погашений, його розмір підтверджується наявними матеріалами справи, а тому місцевий суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача 68 506, 33 грн основного боргу за договором №2080/15-ТЕ-17 купівлі-продажу природного газу від 27.11.2014 є доведеними, обґрунтованими, підтверджені належними доказами і підлягають задоволенню.

Позовні вимоги щодо стягнення пені, 3 % річних та інфляційних втрат місцевий суд задовольнив частково, мотивуючи тим, що на момент набрання чинності Законом України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» (30.11.2016) частина заборгованості відповідача за придбаний природній газ згідно договору №2080/15-ТЕ-17 купівлі-продажу природного газу від 27.11.2014 у сумі 32 038, 26 грн була погашена.

За таких обставин, з урахуванням ч.3 ст.7 вказаного вище Закону, місцевий суд дійшов висновку про відсутність у позивача правових підстав для нарахування пені, 3 % річних та інфляційних втрат на заборгованість, погашену до набрання чинності Законом України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», а тому відмовив у задоволенні позовних вимог в цій частині.

4. Вимоги апеляційної скарги та короткий зміст наведених у ній доводів

4.1. Не погодившись з прийнятим рішенням, позивач звернувся до Північного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення пені в розмірі 9 409, 51 грн, 3 % річних в розмірі 873, 06 грн, інфляційних нарахувань в розмірі 6 402, 10 грн та прийняти в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

4.2. Апеляційна скарга мотивована тим, що застосування місцевим судом положень Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» є неправомірним, оскільки, матеріали справи не містять доказів, що відповідач є теплопостачальною організацією та відповідач не включений до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості, а тому не є учасником процедури врегулювання заборгованості відповідно до цього Закону.

При цьому, оскаржуване рішення, за твердженням апелянта, в порушення ст.7, 86 Господарського процесуального кодексу України, прийнято місцевим судом без дослідження всіх істотних обставин, що мають значення для справи.

Також позивач зазначає, що підписавши договір купівлі-продажу природного газу №2080/15-ТЕ-17 від 27.11.2014 відповідач взяв та себе зобов`язання у разу несвоєчасної оплати за поставлений природний газ щодо сплати позивачеві пені у визначеному розмірі. Крім того, апелянт зазначає, що оскаржуване судове рішення не містить арифметичних дій, з яких можна було б зрозуміти алгоритм перерахунку та дійти висновку щодо підстав зменшення розміру інфляційних втрат та 3% річних.

5. Заперечення на апеляційну скаргу

5.1. Відповідач відзиву на апеляційну скаргу у визначений судом строк не надав.

6. Надходження апеляційної скарги та її розгляд апеляційним судом

6.1. 20.05.2019 до апеляційного суду надійшла апеляційна скарга позивача на рішення місцевого суду від 10.04.2019 у справі №911/422/19. Одночасно, при зверненні з апеляційною скаргою, апелянтом заявлено клопотання про поновлення пропущеного строку подання апеляційної скарги у даній справі.

6.2. Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 24.05.2019 апеляційну скаргу позивача залишено без руху на підставі ст.260 Господарського процесуального кодексу України та встановлено йому строк для усунення визначених зазначеною ухвалою недоліків.

6.3. Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12.06.2019, після усунення недоліків апеляційної скарги, задоволено клопотання позивача про поновлення строку на апеляційне оскарження, поновлено попущений строк, відкрито апеляційне провадження у даній справі та призначено до розгляду апеляційну скаргу позивача на рішення Господарського суду Київської області від 10.04.2019 у справі №911/422/19 у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

7. Джерела права й акти їх застосування

7.1. Відповідно до ст.655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

7.2. Згідно з ч.1 ст.692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

7.3. Відповідно до ч.1, 2 ст.193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

7.4. Згідно з ч.1 ст.628, 629 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

7.5. Відповідно до ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

7.6. Згідно з ч.7 ст.193 Господарського кодексу України не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

7.7. Відповідно до ст.610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

7.8. Згідно з ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

7.9. Відповідно до ч.1 ст.216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

7.10. Згідно з ч.3 ст.549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

7.11. Відповідно до ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

7.12. Згідно зі ст.1 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання за спожиті енергоносії» (далі - Закон) процедура врегулювання заборгованості - заходи, спрямовані на зменшення, списання та/або реструктуризацію заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиту електричну енергію шляхом проведення взаєморозрахунків, реструктуризації та списання заборгованості.

7.13. Відповідно до ст.2 Закону його дія поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії.

7.14. Згідно до ч.1 ст.5 Закону реструктуризації підлягає кредиторська заборгованість теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний станом на 1 липня 2016 року для виробництва теплової та електричної енергії, послуг з опалення та постачання гарячої води (без урахування суми неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за спожитий природний газ), не погашена станом на 31 грудня 2016 року.

7.15. Відповідно до ч.1 ст.3 Закону для участі у процедурі врегулювання заборгованості теплопостачальні та теплогенеруючі організації, підприємства централізованого водопостачання та водовідведення включаються до реєстру, який веде центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства.

7.16. Згідно з п.14 Порядку ведення реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії, та користування зазначеним реєстром, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2017 №93 у реєстрі зазначаються, зокрема, дані про обсяг кредиторської заборгованості, що підлягає врегулюванню згідно із Законом; обсяг не відшкодованої станом на 01.01.2016 заборгованості з різниці в тарифах, підтверджений протоколами територіальних комісій з питань узгодження заборгованості з різниці в тарифах; обсяг нарахувань із сплати неустойки (штрафу, пені), інших штрафних, фінансових санкцій, а також інфляційних нарахувань і процентів річних, що підлягають стягненню на підставі рішення суду, на заборгованість за спожитий природний газ, електричну енергію, теплову енергію, централізоване водопостачання і водовідведення, що утворилася в період до 01.07.2016.

7.17. Відповідно до ч.3 ст.7 Закону на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

8. Позиція апеляційного суду

8.1. Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що апеляційна скарга позивача не підлягає задоволенню з наступних підстав.

8.2. З матеріалів справи вбачається, що між позивачем та відповідачем укладено договір №2080/15-ТЕ-17 купівлі-продажу природного газу, за умовами якого позивач зобов`язався передати у власність відповідачу у 2015 році природний газ, ввезений на митну територію України Національною акціонерною компанією «Нафтогаз України» за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а відповідач зобов`язався прийняти та оплатити цей природний газ (надалі - газ) на умовах цього договору.

8.3. Як вірно зазначено місцевим судом, на виконання умов договору №2080/15-ТЕ-17 купівлі-продажу природного газу від 27.11.2014 позивач протягом січня-грудня 2015 року передав відповідачу природний газ на загальну суму 100 544,59 грн, а відповідач вказаний товар отримав, що підтверджується актами приймання-передачі природного газу: від 31.01.2015 у січні 2015 року на суму 15 534, 96 грн, від 28.02.2015 у лютому 2015 року на суму 13 170, 55 грн, від 31.03.2015 у березні 2015 року на суму 11 264, 37 грн, від 30.04.2015 у квітні 2015 року на суму 8 890, 08 грн, від 30.11.2015 у листопаді 2015 року на суму 23 589, 10 грн, від 31.12.2015 у грудні 2015 року на суму 28 095, 53 грн, підписаними сторонами та скріпленими їх печатками, а також не заперечується представниками сторін.

Загальна сума переданого позивачем відповідачу протягом січня-грудня 2015 року природного газу складає 100 544, 59 грн.

Підписання вказаних вище актів приймання передачі без будь-яких заперечень щодо обсягу поставленого газу свідчить про прийняття відповідачем цього газу та, відповідно, породжує для останнього обов`язок щодо його оплати у повному обсязі, у передбачені п. 6.1 договору строки.

Проте, в порушення своїх договірних зобов`язань, відповідач за отриманий товар природний газ розрахувався частково, а саме на суму 32 038, 26 грн за період з 20.03.2015 по 21.09.2016, що підтверджується наявними у матеріалах справи банківськими виписками. Несплаченою залишилась заборгованість у розмірі 68 506, 33 грн.

8.4. Оскільки строк оплати за отриманий відповідачем товар настав, доказів його повної оплати останнім не надано, борг перед позивачем на час прийняття рішення не погашений, його розмір підтверджується наявними матеріалами справи, суд місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача 68 506, 33 грн основного боргу за договором №2080/15-ТЕ-17 купівлі-продажу природного газу від 27.11.2014 є доведеними, обґрунтованими, підтверджені належними доказами і підлягають задоволенню.

8.5. Враховуючи, що відповідач порушив строки виконання грошового зобов`язання щодо здійснення розрахунку за товар в строк встановлений договором, позивач просить суд стягнути з відповідача 3 % річних у розмірі 5 555, 65 грн, що нараховані за наступні періоди: на прострочені зобов`язання, що виникли у січні 2015 року за період з 17.02.2015 по 20.12.2015; на прострочені зобов`язання, що виникли у лютому 2015 року за період з 17.03.2015 по 24.12.2015; на прострочені зобов`язання, що виникли у березні 2015 року за період з 15.04.2015 по 12.04.2018; на прострочені зобов`язання, що виникли у квітні 2015 року за період з 15.05.2015 по 12.04.2018; на прострочені зобов`язання, що виникли у листопаді 2015 року за період з 15.12.2015 по 12.04.2018; на прострочені зобов`язання, що виникли у грудні 2015 року за період з 15.01.2016 по 12.04.2018.

Також просить суд стягнути з відповідача інфляційні втрати у зв`язку з порушенням строків виконання грошового зобов`язання у розмірі 27 791, 67 грн, що нараховані за наступні періоди: на прострочені зобов`язання, що виникли у січні 2015 року за період з 01.03.2015 по 30.11.2015; на прострочені зобов`язання, що виникли у лютому 2015 року за період з 01.04.2015 по 30.11.2015; на прострочені зобов`язання, що виникли у березні 2015 року за період з 01.05.2015 по 31.03.2018; на прострочені зобов`язання, що виникли у квітні 2015 року за період з 01.06.2015 по 31.03.2018; на прострочені зобов`язання, що виникли у листопаді 2015 року за період з 01.01.2016 по 31.03.2018; на прострочені зобов`язання, що виникли у грудні 2015 року за період з 01.02.2016 по 31.03.2018.

Крім того, позивач, на підставі п.7.2 договору, просить суд стягнути з відповідача пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу, яка за розрахунком позивача складає 22 453, 16 грн та нарахована за наступні періоди: на прострочені зобов`язання, що виникли у січні 2015 року за період з 17.02.2015 по 16.08.2015; на прострочені зобов`язання, що виникли у лютому 2015 року за період з 17.03.2015 по 16.09.2015; на прострочені зобов`язання, що виникли у березні 2015 року за період з 15.04.2015 по 14.10.2015; на прострочені зобов`язання, що виникли у квітні 2015 року за період з 15.05.2015 по 14.11.2015; на прострочені зобов`язання, що виникли у листопаді 2015 року за період з 15.12.2015 по 14.06.2016; на прострочені зобов`язання, що виникли у грудні 2015 року за період з 15.01.2016 по 14.07.2016.

8.6. При цьому, як вже було зазначено вище, відповідач, за період з 20.03.2015 по 21.09.2016 здійснив оплату згідно договору № 2080/15-ТЕ-17 купівлі-продажу природного газу від 27.11.2014 на загальну суму 32 038, 26 грн. Несплаченою залишилась заборгованість у розмірі 68 506, 33 грн.

Таким чином, апеляційний суд погоджується з висновком місцевого суду, що на момент набрання чинності Законом України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» (30.11.2016) частина заборгованості відповідача за придбаний природній газ згідно договору №2080/15-ТЕ-17 купівлі-продажу природного газу від 27.11.2014 була погашена.

Так, відповідно до наданого позивачем розрахунку відповідачем повністю оплачено акти приймання-передачі від 31.01.2015 та від 28.02.2015, а також частково - акт приймання-передачі від 31.03.2015.

8.7. При цьому, ч.3 ст.7 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання за спожиті енергоносії» законодавець передбачив можливість звільнення боржника від відповідальності за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання у сфері теплопостачання як у спосіб ненарахування йому неустойки, інфляційних втрат, відсотків річних на початкову заборгованість, так і у спосіб списання цих нарахувань.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що ч.3 ст.7 названого Закону є нормою прямої дії, оскільки застосування її приписів не ставиться у залежність від виконання будь-яких інших умов, окрім погашення боржником заборгованості за отриманий природний газ до набранням чинності Законом.

У зв`язку з цим, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду, що реалізація цієї норми не потребує включення підприємства до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості. Наведена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 02.05.2018 у справі №920/1060/16, від 26.04.2018 у справі №911/3945/16, від 15.03.2018 у справі №904/10736/16, від 11.04.2018 у справі №914/124/17, від 07.02.2018 у справі №927/1152/16, від 13.12.2018 у справі №925/105/18, від 18.12.2018 у справі №905/301/18, від 20.12.2018 у справі №904/1619/18, від 22.12.2018 у справі №904/2961/18, від 16.01.2019 у справі №905/299/18, від 26.02.2019 №926/992/18.

8.8. За вказаних обставин, апеляційний суд відхиляє аргументи позивача, що ч.3 ст.7 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання за спожиті енергоносії» не підлягає застосуванню до спірних правовідносин у зв`язку відсутністю доказів включення відповідача до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості, оскільки, застосування її приписів не ставиться у залежність від виконання будь-яких інших умов, окрім погашення боржником заборгованості за отриманий природний газ до набрання чинності Законом.

Також апеляційний суд відхиляє доводи позивача, що матеріали справи не містять доказів, що відповідач є теплопостачальною організацією та зазначає, що згідно п.1.2. укладеного між сторонами договору газ, що продається за цим договором, використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням.

8.9. За таких обставин, зважаючи на зазначені вище положення законодавства, місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність у позивача правових підстав для нарахування пені, 3 % річних та інфляційних втрат на заборгованість, погашену до набрання чинності Законом України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», а тому вимоги позивача в цій частині позову не підлягають задоволенню.

Отже, вимоги позивача про стягнення з відповідача пені, 3 % річних та інфляційних втрат можуть бути задоволенні судом лише в частині нарахувань на залишок заборгованості за березень, квітень, листопад і грудень 2015 року.

8.10. При цьому, апеляційний суд, перевіривши розрахунок пені, 3% річних та інфляційних втрат, здійснений місцевим судом, зазначає, що останній є арифметично вірним.

Як вірно зазначено місцевим судом, вимоги про стягнення з відповідача пені, 3% річних та інфляційних втрат за заявлені позивачем періоди, розраховані виходячи із залишку заборгованості, що не була погашена до набрання чинності Законом України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» підлягають задоволенню частково, а саме: пеня у розмірі 13 043, 65 грн, 3 % річних у розмірі 4 682, 59 грн та інфляційні втрати у розмірі 21 389, 57 грн.

8.11. Також апеляційний суд відхиляє доводи позивача щодо порушення місцевим господарським судом норм процесуального права, оскільки вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, дав їм належну правову оцінку, дійшов правильних висновків щодо прав та обов`язків сторін, які ґрунтуються на належних та допустимих доказах.

9. Висновки апеляційного суду

9.1. На підставі вищевикладеного, апеляційний суд приходить до висновку про відсутність підстав для зміни чи скасування рішення місцевого суду згідно зі ст.277 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.232-241, 275-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» на рішення Господарського суду Київської області від 10.04.2019 у справі №911/422/19 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Київської області від 10.04.2019 у справі №911/422/19 залишити без змін.

3. Судові витрати за розгляд апеляційної скарги покладаються на Приватне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України».

4. Поновити дію рішення Господарського суду Київської області від 10.04.2019 у справі №911/422/19.

5. Матеріали справи №911/422/19 повернути до Господарського суду Київської області.

6. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена відповідно до ст.287-291 Господарського процесуального кодексу України з урахуванням приписів п.2 ч.3 ст.287 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя Л.Г. Смірнова

Судді М.А. Руденко

Є.Ю. Пономаренко