ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" липня 2019 р. Справа№ 910/2768/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Смірнової Л.Г.

суддів: Руденко М.А.

Пономаренка Є.Ю.

без повідомлення учасників справи,

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Регіональної філії «Львівська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця»

на рішення Господарського суду міста Києва від 15.04.2019

у справі №910/2768/19 (суддя Кирилюк Т.Ю.)

за позовом Публічного акціонерного товариства «ДТЕК Добропільська ЦЗФ»

до Акціонерного товариства «Українська залізниця»

про стягнення 54 621,78 грн

1. Зміст позовних вимог та заперечень

1.1. Публічне акціонерне товариство «ДТЕК Добропільська ЦЗФ» (далі - позивач, ПАТ «ДТЕК Добропільська ЦЗФ») звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Акціонерного товариства «Українська залізниця» (далі - відповідач, АТ «Укрзалізниця») про стягнення 54 621,78 грн вартості нестачі вугілля.

1.2. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що під час перевезення відповідачем вантажу, останній був частково втрачений.

З цих підстав позивач просив задовольнити позов, стягнути з відповідача на свою користь понесені збитки у розмірі 54 621,78 грн, а також понесені ним по справі судові витрати.

1.3. Відповідач проти позову заперечив та зазначив про відсутність причинного зв`язку між діями залізниці і втратою вантажу, та про те, що позивачем не надано доказів, що підтверджують, що залізницею не забезпечено схоронності вантажу. Також відповідач вказав, що суть спірних правовідносин у даній справі, на його думку, полягає у вирішенні питання щодо стягнення боргу за поставку товару, оскільки позивачем не надано доказів оплати спірного вантажу за ціною відправника.

2. Фактичні обставини, встановлені місцевим та апеляційним судами

2.1. Публічним акціонерним товариством «ДТЕК Добропільська ЦЗФ» 28.10.2018 відповідно до залізничних накладних №52551801 та №52559911 направлено Бурштинській ТЕС (станція призначення Бурштинська ДТЕК) вугілля кам`яне насипом загальною вагою 347 000 кг, завантажене у вагони №62966171, №62199948, №61075917, №53521944 та №59955237.

2.2. Під час здійснення відповідачем перевезення на станції Нижньодніпровськ-Вузол Придніпровської залізниці здійснено комісійне переважування вагонів. За результатами комісійного переважування 31.10.2018 складено комерційні акти про нестачу вантажу №450003/247 та №450003/248, наявні в матеріалах справи.

2.3. Згідно з довідкою відправника вантажу - ПАТ «ДТЕК Добропільська ЦЗФ», яка складена на підставі інформації, наданої власником вантажу - ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля», вартість однієї тонни відвантаженого вугілля у вагонах №62966171, №62199948, №61075917, №53521944 та №59955237 складає 2 581,37 грн.

2.4. Місцевим господарським судом встановлено, що нестача у вагоні №62966171 з урахуванням природних втрат склала 4,656 тонн (4,656 тонн х 2 581,37 грн = 12 018,86 грн), у вагоні №62199948 з урахуванням природних втрат склала 3,156 тонн (3,156 тонн х 2 581,37 грн = 8 146,80 грн), у вагоні №61075917 нестача склала 5,11 тонн (5,11 тонн х 2 581, 37 грн = 13 190,80 грн). у вагоні №53521944 нестача склала 6,98 тонн (6,98 тонн х 2 581, 37 грн = 18 017, 96 грн), у вагоні №59955237 нестача склала 1,258 тонн (1,258 тонн х 2 581, 37 грн = 3 247,36 грн). Таким чином, загальна сума вартості нестачі вугілля у зв`язку з частковою втратою вантажу при перевезенні склала 54 621,78 грн.

3. Короткий зміст рішення місцевого суду

3.1. Рішенням Господарського суду міста Києва від 15.04.2019 у справі №910/2768/19 позовні вимоги задоволено повністю. Стягнуто з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь Публічного акціонерного товариства «ДТЕК Добропільська ЦЗФ» 54 621,78 грн вартості нестачі вантажу та 1921,00 грн витрат по сплаті судового збору.

3.2. Приймаючи рішення у справі, місцевий суд виходив з того, що відповідно до залізничних накладних №52551801 та №52559911 відповідач прийняв до перевезення вугілля кам`яне у кількості, зазначеній відправником, однак доказів перевезення вантажу у повному обсязі до станції призначення матеріали справи не містять, а тому суд дійшов висновку про задоволення позову.

4. Вимоги апеляційної скарги та короткий зміст наведених у ній доводів

4.1. Не погодившись з прийнятим рішенням, відповідач звернувся до Північного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позову.

4.2. Апеляційна скарга мотивована тим, що місцевим господарським судом не застосовано ч. 2 ст. 114 Статуту залізниць України та п. 27 Правил видачі вантажів. Скаржник також зазначає, що суд не встановив, що є предметом спору у даній справі. На думку скаржника, суд дійшов помилкового висновку про доведеність вартості відправленого вантажу. Апелянт вважає, що оскільки жодних доказів на підтвердження вартості вугілля, яке було прийнято залізницею до перевезення, позивачем суду не надано, то відсутні підстави вважати, що позивач зазнав реальних збитків.

Крім того, апелянт посилається на постанови Північного апеляційного господарського суду від 19.06.2016 у справі №910/16904/18 та від 18.02.2019 у справі №910/7177/18 та зазначає, що вказані вище справи є тотожними з даною справою, а тому мають бути прийняті апеляційним господарським судом до уваги.

5. Заперечення на апеляційну скаргу

5.1. Позивачем у встановлений судом строку відзиву на апеляційну скаргу не подано.

6. Надходження апеляційної скарги та її розгляд апеляційним судом

6.1. 03.05.2019 відповідач звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою на рішення місцевого суду від 15.04.2019 у справі №910/2768/19.

6.2. Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 24.05.2019 відкрито апеляційне провадження у даній справі та призначено до розгляду апеляційну скаргу Регіональної філії «Львівська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Господарського суду міста Києва від 15.04.2019 у справі №910/2768/19 у порядку письмового провадження без повідомлення учасників.

7. Джерела права й акти їх застосування

7.1. Цивільний кодекс України

Відповідно до ч.1-2 ст. 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Частиною 2 статті 623 Цивільного кодексу України передбачено, що розмір збитків, завданих порушенням зобов`язання, доказується кредитором.

Згідно зі ст.908 Цивільного кодексу України перевезення вантажу здійснюється за договором перевезення. Загальні умови визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них, умови перевезення вантажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами, що видаються відповідно до них.

Відповідно до ст.924 Цивільного кодексу України перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу, пошти з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти сталися внаслідок обставин, яким перевізник не зміг запобігти та усунення яких від нього не залежало. Перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

Частинами 1-2 ст.1166 Цивільного кодексу України встановлено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

7.2. Господарський кодекс України

Відповідно до ст.224 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

За приписами частини першої статті 225 Господарського кодексу України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Відповідно до статті 314 Господарського кодексу України перевізник несе відповідальність за втрату, нестачу та пошкодження прийнятого до перевезення вантажу, якщо не доведе, що втрата, нестача або пошкодження сталися не з його вини.

7.3. Господарський процесуальний кодекс України

Згідно з ч.1, 3 ст.74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно з ст.86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ст.269, ч.1 ст.270 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. У суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених при перегляді справ в порядку апеляційного провадження.

7.4. Закон України «Про залізничний транспорт»

Відповідно до ч.1 ст.12 Закону підприємства залізничного транспорту загального користування забезпечують збереження вантажів, багажу та вантажобагажу на шляху слідування та на залізничних станціях згідно з чинним законодавством України.

Згідно з ч. 1 ст. 26 Закону обставини, які можуть служити підставою для майнової відповідальності перевізників, відправників і одержувачів вантажу, багажу, вантажобагажу, пасажирів, засвідчуються актами.

7.5. Статут залізниць України, затверджений постановою Кабінету Міністрів України №457 від 06.04.1998

Відповідно до ст.37 Статуту під час здавання вантажів для перевезення відправником має бути зазначена у накладній їх маса. Маса вантажів визначається відправником. Спосіб визначення маси зазначається у накладній.

Відповідно до статті 113 Статуту залізниць України за незбереження (втрату, нестачу, псування і пошкодження) прийнятого до перевезення вантажу, багажу, вантажобагажу залізниці несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з не залежних від них причин.

Частиною 2 ст.114 Статуту залізниць України встановлено, що недостача маси вантажу, за яку відшкодовуються збитки, в усіх випадках обчислюється з урахуванням граничного розходження визначення маси вантажу і природної втрати вантажу під час перевезення.

Згідно зі ст.129 Статуту залізниць України, обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць. Комерційний акт складається для засвідчення таких обставин: а) невідповідності найменування, маси і кількості місць вантажу, багажу чи вантажобагажу натурою з даними, зазначеними у транспортних документах; б) у разі виявлення вантажу, багажу чи вантажобагажу без документів або документів без вантажу, багажу чи вантажобагажу; в) псування, пошкодження вантажу, багажу і вантажобагажу; г) повернення залізниці вкраденого вантажу, багажу або вантажобагажу. Залізниця зобов`язана скласти комерційний акт, якщо вона сама виявила зазначені вище обставини або якщо про існування хоча б однієї з них заявив одержувач або відправник вантажу, багажу чи вантажобагажу. В усіх інших випадках обставини, що виникли в процесі перевезення вантажу, багажу і вантажобагажу і які можуть бути підставою для матеріальної відповідальності, оформляються актами загальної форми.

7.5. Правила видачі вантажів, затверджені наказом Міністерства транспорту України №644 від 21.11.2000

Пунктом 27 Правил встановлено, що вантаж вважається доставленим без утрати, якщо різниця між масою, вказаною в пункті відправлення в залізничній накладній, та масою, визначеною на станції призначення, не перевищує норми природної втрати і граничного розходження у визначенні маси нетто. При видачі вантажів, маса яких унаслідок їх властивостей зменшується при перевезенні, норма недостачі (сума норми природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто) становить: 2% маси, зазначеної в перевізних документах - для вантажів рідких або зданих до перевезення в сирому (свіжому) або у вологому стані.

8. Позиція апеляційного суду

8.1. Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що апеляційна скарга Регіональної філії «Львівська залізниця» АТ «Українська залізниця» не підлягає задоволенню з наступних підстав.

8.2. Як встановлено апеляційним судом, факт нестачі вантажу підтверджений належним чином та відповідачем не оспорювався та, як вірно зазначено місцевим судом, доказів спростування обставин, повідомлених позивачем, відповідач суду не надав, також матеріали справи не містять доказів того, що втрата вантажу сталася не з вини відповідача, а тому судова колегія, враховуючи обставини справи, предмет та підстави позову, погоджується з висновком місцевого суду про обґрунтованість позовних вимог.

8.3. Доводи щодо незастосування місцевим судом ч.2 ст.114 Статуту залізниць України та п.27 Правил видачі вантажів апеляційним господарським судом не приймаються, оскільки, як вбачається з тексту оскаржуваного рішення, місцевим судом розраховано нестачу вантажу з врахуванням норм нестачі вантажу та природних втрат, зазначених у ч.2 ст.114 Статуту залізниць України та п.27 Правил видачі вантажів.

8.4. Посилання скаржника на постанови Північного апеляційного господарського судовою колегією відхиляються, оскільки нормами чинного законодавства не передбачено використання рішень апеляційного суду як джерела права під час прийняття рішення у справі. До того ж, судова колегія зазначає, що в наданих відповідачем постановах судові колегії Північного апеляційного господарського суду застосовували правову позицію Верховного Суду, висловлену у постанові від 27.02.2018 у справі №910/13327/17. Натомість, обставини справи №910/13327/17 та даної справи є різними. Так, як вбачається з інформації, що міститься в Єдиному державному реєстрі судових рішень, позивачем у справі №910/13327/17 є вантажоотримувач, а тому для правильного вирішення спору мало значення, чи дійсно понесені ним збитки є реальними; чи дійсно він поніс втрати у зв`язку з нестачею вантажу, тобто, чи здійснив позивач оплату за товар, який частково було втрачено. У даній справі позивачем є вантажовідправник, відтак, апеляційний суд зазначає, що збитки, завдані позивачу не залежать від оплати вантажу і проявляються у самому факті нестачі вантажу.

8.5. Доводи апеляційної скарги щодо недоведеності розміру збитків судовою колегією також відхиляються з огляду на наступне.

Враховуючи положення ч.2 ст.623 Цивільного кодексу України, а також ст.115 Статуту залізниць України, судова колегія вважає, що надана позивачем та складена на підставі інформації від власника вантажу довідка вантажовідправника, в якій визначена вартість однієї тонни вантажу, відправленого згідно накладних №52551801 та №52559911, є належним підтвердженням вартості втраченого під час перевезення залізницею вантажу, а тому, на переконання колегії, розмір збитків є підтвердженим відповідно до вимог законодавства.

8.6. За вказаних обставин, апеляційний суд відхиляє доводи скаржника щодо помилковості висновків місцевого суду про доведеність вартості відправленого вантажу та про наявність у позивача збитків в розмірі 54 621,78 грн.

8.7. Апеляційний суд зазначає, що у даній справі на позивача покладений обов`язок доведення розміру вартості саме втраченого вантажу, а не всього вантажу, який був відправлений. Розмір збитків, враховуючи положення ст.225 Господарського кодексу України та ст.115 Статуту залізниць України, є підтвердженим відповідно до законодавства України.

8.8. При цьому, судова колегія погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що факт оплати позивачем вартості вугілля не входить до предмету доказування у даній справі з огляду на заявлені предмет та підставу позову.

9. Висновки апеляційного суду

9.1. За вказаних обставин, апеляційний суд вважає доведеними всі елементи складу правопорушення, а саме: протиправної поведінки (бездіяльності) відповідача, яка полягає у незабезпеченні збереження вантажу; завданої шкоди - факту нестачі вантажу; та причинного зв`язку між протиправною поведінкою та завданою шкодою. Відповідачем ні в суді першої інстанції, ні під час апеляційного перегляду рішення належними та допустимими доказами не було доведено, що нестача вантажу відбулася не з його вини, а тому місцевий суд дійшов вірного висновку про задоволення позову в повному обсязі.

9.2. На підставі викладеного вище, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для зміни чи скасування рішення місцевого суду згідно з ст.277 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.232-241, 275-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Регіональної філії «Львівська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Господарського суду міста Києва від 15.04.2019 у справі №910/2768/19 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 15.04.2019 у справі №910/2768/19 залишити без змін.

3. Судові витрати за розгляд апеляційної скарги покладаються на Регіональну філію «Львівська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця».

4. Матеріали справи №910/2768/19 повернути до Господарського суду міста Києва.

5. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена відповідно до ст.287-291 Господарського процесуального кодексу України з урахуванням приписів п.2 ч.3 ст.287 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя Л.Г. Смірнова

Судді М.А. Руденко

Є.Ю. Пономаренко