СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"31" липня 2019 р. Справа № 917/101/19

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді суддів: При секретврі: За участю представників сторін: від позивача: від відповідача: Чернота Л. Ф. Білецька А.М., Пушай В.І. Телеснюк І.В. Коваленко С.В. (адвокат), свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю №6780/10 від 27.06.2018 р, виданого на підставі рішення Ради адвокатів Київської області від 07.06.2018 р. №59, договір про надання правової допомоги від 22.04.2019 №14/418, довіреність №14-199 від 17.05.2019 р. ОСОБА_1 (адвокат), свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю ПТ №2354 видане 09.10.2018 р. Радою адвокатів Полтавської області, довіреність №10-74/6420 від 22.04.2019 р. Бакланов Д.В. (адвокат), свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю №1576, видане 04.01.2017 року Радою адвокатів Полтавської області, довіреність №10-74/6415 від 22.04.2019 р.

розглянувши апеляційну скаргу (вх.№1732П/3) Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, м. Київ
на рішення Господарського суду Полтавської області
від17.04.2019 року (повне рішення складено 23.04.2019 року)
у справі за позовом до про№917/101/19 (суддя Семчук О. С.) Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, м. Київ Акціонерного товариства Полтаваобленерго, м. Полтава стягнення 324 470,70 грн.

В С Т А Н О В И В:

Публічне акціонерне товариство Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, м. Київ 16.01.2019 року звернулось до господарського суду Полтавської області з позовною заявою №14/4-34 від 09.01.2019 року про стягнення з Публічного акціонерного товариства Полтаваобленерго, м. Полтава 324 470,70 грн.: 278 203,03 грн. - пені та 46 267,67 грн. - 3% річних нарахованих за порушення грошових зобов`язань за укладеним між сторонами договором купівлі-продажу природного газу від 09.09.2016 р. №3765/1617-ТЕ-24.

В обґрунтування позову позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов договору купівлі-продажу природного газу №3765/1617-ТЕ-24 від 09.09.2016 року.

Рішенням Господарського суду Полтавської області від 17.04.2019 року (повне рішення складено 23.04.2019 року) у справі №917/101/19 позов задоволено частково.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства Полтаваобленерго, м. Полтава на користь Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, м. Київ 130 991,02 грн. - пені, 43 950,38 грн. - 3% річних та 4 588,99 грн. - судового збору.

В іншій частині позову відмовлено.

Не погодившись із вказаним судовим рішенням, позивач 21.05.2019 року звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою №14/4-937 від 17.05.2019 року, в якій, посилаючись на неповне з`ясуванння обставин, що мають значення для справи та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення скасувати в частині відмови у стягненні пені в сумі 147 212,01 грн. та 3% річних в сумі 2 317,29 грн. та прийняти в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги позивача задовольнити та стягнути з відповідача пеню в сумі 147 212,01 грн. та 3% річних в сумі 2 317,29 грн.

В обґрунтування апеляційної скарги позивач посилається, зокрема на те, що, зменшуючи за клопотанням відповідача розмір стягуваної пені, суд першої інстанції на порушення вимог ч. 3 статті 551 Цивільного кодексу України та статті 233 Господарського кодексу України не з`ясував виняткових обставин, які відповідно до зазначених норм повинні враховуватися при вирішенні судом питання про зменшення пені, зокрема, наявність значного перевищення розміру неустойки над розміром збитків, майновий стан сторін, не лише майнові, але й інші інтереси сторін, які заслуговують на увагу. При цьому скаржник зазначає, що судом не враховано інтереси позивача, не з`ясовано, чи були заподіяні позивачу збитки внаслідок неналежного виконання відповідачем зобов`язання, не оцінено розмір таких збитків та не враховано, що розмір штрафних санкцій не є надмірно великим в порівнянні з розміром невиконаного відповідачем грошового зобов`язанння за договором купівлі-продажу природного газу від 09.09.2016 р. № 3765/1617-ТЕ-24.

Також скаржник зазначив, що враховуючи те, що відсутність вини відповідача у виникненні боргу, його скрутний фінансовий стан не є винятковими обставинами та підставою для зменшення неустойки. Суд на порушення статті 233 Господарського кодексу України не надав належної оцінки ступеню виконання зобов`язання боржником, не виконавши вимоги закону щодо оцінки майнового стану сторін, які беруть участь в зобов`язанні, та інших інтересів сторін, які заслуговують на увагу.

Крім цього, скаржник посилається на неправомірне застосування судом до спірних правовідносин положень Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", а саме відмову у стягненні пені та 3% річних на прострочену суму зобов`язань жовтня 2016 року за період з 26.11.2016 по 29.11.2016 як таких, що підлягають списанню відповідно до ч. 3 статті 7 Закону, оскільки поставка газу відбулася в жовтні 2016 року, в той час як відповідно до ч. 1 статті 5 та ч. 1 статті 7 Закону списанню підлягають нарахування на реструктуризовану заборгованість за спожитий природний газ станом на 1 липня 2016 рік.

Відповідно до витягу з протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 03.06.2019 року визначено колегію у складі: Чернота Л. Ф. головуючий суддя (доповідач), судді: Зубченко І. В., Стойка О. В.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 05.06.2019 року, керуючись ст.ст. 119, 234, 235, 256, 262, 263 Господарського процесуального кодексу України, Публічному акціонерному товариству Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, м. Київ поновлено пропущений процесуальний строк для подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду Полтавської області від 17.04.2019 року у справі №917/101/19; відкрито апеляційне провадження у справі №917/101/19 за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, м. Київ на рішення Господарського суду Полтавської області від 17.04.2019 року та встановлено учасникам справи строк до 21.06.2019 року включно для надання суду відзиву на апеляційну скаргу з доказами надсилання його копії та доданих до нього документів іншій стороні у справі. Зупинено дію рішення Господарського суду Полтавської області від 17.04.2019 року у справі №917/101/19.

20.06.2019 року до канцелярії суду від Публічного акціонерного товариства Полтаваобленерго, м. Полтава надійшов відзив №10-74/9297 від 18.06.2019 року на апеляційну скаргу, в якому останнє просить суд рішення Господарського суду Полтавської області від 17.04.2019 року у справі №917/101/19 залишити без змін, а апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, м. Київ залишити без задоволення.

Крім того відповідач зазначив, що списання неустойки (штрафу, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на вже погашену заборгованість в силу прямого припису ч.3 ст.7 Закону №1730-VІІІ не обумовлено жодною іншою обставиною, крім набрання ним чинності та зокрема, не вимагає узгодження з постачальником природного газу чи підтвердження останнім.

Списання у порядку ч.3 ст.7 Закону №1730-VІІІне вимагає реалізації процедури взаєморозрахунків або реструктуризації, передбачених ст.4, ст.5 цього Закону, а, отже, по суті є окремим економічним заходом, спрямованим на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожиті енергоносії.

ПАТ «Полтаваобленерго» здійснило оплату за поставлений по договору №3765/1617-ТЕ-24 в жовтні 2016 року природний газ до набрання чинності Закону від 03.11.2016 №1730-VПІ.

ПАТ «Полтаваобленерго" включено до Реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії відповідно до Закону №1730-VIII, що підтверджується Департаментом економіки систем життєзабезпечення Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України у листі №8/10-1044-17 від 12.06.2017 року та відповідним повідомленням доданим до нього (належним чином засвідчена копія надана Відповідачем в матеріалі даної справи).

Відповідач відзначив, що з п. 1.1. та п. 1.2 договору №3765/1617-ТЕ-24 спожитий газ, що був предметом поставки, ПАТ «Полтаваобленерго» в особі філії «Кременчуцька ТЕЦ» використаний виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню. Вищенаведене підтверджується, також надананими позивачем у матеріали справи та підписаними сторонами по договору №3765/1617-ТЕ-24 актами приймання-передачі природного гаду за спірний період. Крім зазначених актів приймання-передачі природного газу (в т.ч. акт приймання-передачі природного газу від 31.10.2016 року) свідченням того, що ПАТ «Полтаваобленерго» у жовтні 2016 року використала газ виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню є «Звіт про використання палива ліцензіатом з виробництва електричної та теплової енергії за жовтень 2016 року» форма №1-НКРЕ (місячна). Цей звіт за встановленою формою ПАТ «Полтаваобленерго» подавало згідно Постанови НКРЕ від 04.10.2012 року №1257 (Належно засвідчена копія надана відповідачем у матеріали даної справи).

Одночасно відповідачем подано Східному апеляційному господарському суду заяву (з додатками) №10-74/9298 від 18.06.2019 року про зміну назви та типу відповідача (том 3, а.с.1-10).

За змістом зазначеної заяви відповідач повідомляє, що відповідно до рішення Загальних зборів від 17.04.2019 року змінено найменування Публічного акціонерного товариства Полтаваобленерго на Акціонерне товариство Полтаваобленерго, а також змінено тип акціонерного товариства з публічного на приватне. Судова колегія розглянула вищенаведене клопотання та дійшла висновку про його задоволення.

В підтвердження зазначених обставин, відповідачем додано до заяви засвідчену належним чином копію Витягу зі Статуту АТ Полтаваобленерго та витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Головуючий суддя (доповідач) у даній справі Чернота Л. Ф. у період з 18.06.2019 року по 21.06.2019 року включно перебувала у відпустці відповідно до Наказу №60В від 03.06.2019 року.

Розпорядженням керівника апарату Східного апеляційного господарського суду від 24.06.2019 року, на підставі доповідної записки головуючого судді Черноти Л. Ф., у зв`язку з перебуванням на навчанні судді Стойки О. В. та відпусткою судді Зубченко І. В., які входять до складу колегії суддів, було призначено повторний автоматизований розподіл справи №917/101/19.

Відповідно до витягу з протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 24.06.2019 року визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя (суддя-доповідач) Чернота Л. Ф., судді: Білецька А. М., Пушай В. І.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 29.06.2019 розгляд апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, м. Київ на рішення Господарського суду Полтавської області від 17.04.2019 року (повне рішення складено 23.04.2019 року) у справі №917/101/19 призначити на "31" липня 2019 р. о 15:00 год.

У судовому засіданні 31.01.2019 р. представник позивача підтримав вимоги, викладені в апеляційній скарзі, просив скасувати в частині відмови у стягненні пені в сумі 147 212,01 грн. та 3% річних в сумі 2 317,29 грн. та прийняти в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги позивача задовольнити та стягнути з відповідача пеню в сумі 147 212,01 грн. та 3% річних в сумі 2 317,29 грн.

Представник відповідача в судовому засіданні 31.01.2019 р. заперечував проти вимог, викладених в апеляційній скарзі, надав пояснення аналогічні викладеним у відзиві на апеляційну скаргу, просить суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Відповідно до вимог ст. ст. 222, 223 ГПК України фіксування судового засідання здійснювалося за допомогою технічних засобів фіксації та було складено протокол судового засідання.

Частиною 1 ст. 269 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній та додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, встановлено наступне.

09.09.2016 між позивачем (постачальник за договором) та відповідачем (споживач за договором) укладено договір постачання природного газу № 3765/1617-ТЕ-24 (далі - договір, копія договору - в матеріалах справи), згідно з п. 1.1 якого постачальник зобов`язався поставити споживачеві у 2016-2017 роках природний газ, а споживач зобов`язався оплатити його на умовах цього договору.

Пунктом 6.1 договору сторони погодили, що оплата за природний газ здійснюється споживачем виключно коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, за їх наявності, і діє в частині реалізації природного газу з 01 жовтня 2016 року до 30 вересня 2017 року (включно), а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення, відповідно до п. 12.1 договору.

В подальшому сторонами було внесено в договір ряд змін, які закріплені у додаткових угодах № 1, № 2 та № 3.

На виконання умов договору, за період з жовтня 2016 року по травень 2017 року позивач передав відповідачу природний газ на загальну суму 457355519,92 грн., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу від 31.10.2016 на суму 45643092,31 грн., від 30.11.2016 на суму 67293796,63 грн., від 31.12.2016 на суму 78228321,53 грн., від 31.01.2017 на суму 84510584,02 грн., від 28.02.2017 на суму 70785912,67 грн., від 31.03.2017 на суму 63860083,18 грн., від 30.04.2017 на суму 24895475,23 грн., 31.05.2017 на суму 4617539,90 грн. (копії актів приймання-передачі - в матеріалах справи).

Позивач у позовній заяві зазначає, що відповідач порушуючи умови договору за поставлений газ розраховувався несвоєчасно.

На підтвердження дат та сум здійснених відповідачем оплат позивачем надано виписку операцій по ПАТ "Полтаваобленерго" з 01.10.2016 по 31.05.2018.

Крім цього, позивачем надано копії спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання за рахунок коштів загального фонду державного бюджету України, які укладені між Головним управлінням Державної казначейської служби України у Полтавській області, Департаментом фінансів Полтавської облдержадміністрації, ПАТ "Полтаваобленерго" та НАК "Нафтогаз України" із зведеними реєстрами актів звіряння, копії яких містяться в матеріалах справи.

- № 2716 від 14.11.2016 на суму 7000000,00 грн.;

Пунктом 8.2 договору визначено, що у разі прострочення споживачем оплати згідно пункту 6.1. цього договору він зобов`язується сплатити постачальнику пеню у розмірі 21% річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення. Нарахування пені не здійснюється постачальником на суми оплат, проведені споживачем відповідно до постанови КМУ від 11.01.2005 № 20.

Пунктом 7 Додаткової угоди № 3 від 31.03.2017 до договору сторони змінили процентну ставки пені встановлену в п. 8.2 договору на "16,4% річних".

На підставі вказаного пункту договору, а також ст. 625 Цивільного кодексу України, позивач нарахував відповідачу за неналежне виконання останнім умов договору: пеню у розмірі 278203,03 грн. та 3% річних у розмірі 46267,67 грн. на прострочені суми зобов`язань жовтня 2016 року (за період з 26.11.2016 по 29.11.2016), грудня 2016 року (за період з 26.01.2017 по 30.01.2017), березня 2017 року (з 26.04.2017 по 29.05.2017).

Вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся із позовною заявою, в якій просив суд стягнути з відповідача вказані суми пені та 3% річних.

Із матеріалів справи вбачається, що відповідач під час розгляду даної справи звернувся до господарського суду першої інстанції з клопотанням від 26.02.2019 року (том 1, а.с.67-71) про зменшення суми пені до 1000,00 грн., яке обґрунтоване наявністю виняткових обставин, які відповідно до положень ч. 3 статті 551 Цивільного кодексу України та статті 233 Господарського кодексу України є підставами для реалізації судом права на зменшення пені.

Зокрема відповідач в якості таких обставин зазначив відсутність його вини у виникненні заборгованості за договором купівлі-продажу природного газу від 09.09.2016 р. №3765/1617-ТЕ-24, оскільки така заборгованість виникла через скрутний фінансовий стан, обумовлений об`єктивними обставинами.

Серед таких обставин відповідач зазначив наявність значної дебіторської заборгованості споживачів (населення, підприємства житловокомунальної сфери,бюджетні установи, релігійні організацій та ін.) за послуги з опалення та постачання гарячої води, теплова енергія для яких виробляється відповідачем з використанням закупленого у позивача природного газу, на підтвердження чого ним надано звітність за формою №1-16-енерго за листопад 2016 року - березень 2017 року, грудень 2017 року, грудень 2018 року.

Також відповідач зазначив, що рівень тарифів на опалення та постачання гарячої води населенню та релігійним організаціям не покриває його витрат на виробництво теплової енергії, внаслідок чого його діяльність є збитковою. На підтвердження чого ним надано відповідні звіти про фінансові результати за 12 місяців 2016 року та 12 місяців 2017 року, які подавалися відповідачем до Національної комісії регулювання електроенергетики України.

Крім цього відповідач зазначив, що відповідно до чинного законодавства весь обсяг виробленої ним теплової енергії продається ДП «Енергоринок», який несвоєчасно розраховується за отриману енергію, на підтвердження чого відповідачем надано відповідні акти звірки взаєморозрахунків із зазначеним підприємством та просив врахувати здійснення ним повного розрахунку з позивачем щодо основного боргу.

Частиною 3 ст. 551 Цивільного кодексу України, встановлено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Статтею 233 Господарського кодексу України передбачено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів сторін зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

За змістом наведених норм, вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягала стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд об`єктивно оцінив, що даний випадок є винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання, тощо.

При цьому, зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

За переконанням колегії суддів, в даному випадку наявні передбачені зазначеними нормами правові підстави для зменшення розміру заявленої до стягнення пені до того розміру, який стягнув господарський суд першої інстанції, враховуючи у відповідності до цих норм винятковість обставин у даній справі, з урахуванням балансу інтересів сторін, які заслуговують на увагу, наслідків порушення зобов`язання (відсутність збитків), невідповідності розміру заявленої до стягнення пені таким наслідкам.

Зокрема, як правомірно зазначив господарський суд першої інстанції, прострочення оплати за договором спричинено несвоєчасними розрахунками населення та неотримання своєчасної компенсації від держави різниці між тарифами на теплову енергію та її собівартістю, яка виникла у зв`язку зі зростанням ціни на газ, оскільки природний газ по договору постачається виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню та іншим споживачам. Матеріали справи не містять доказів, які підтверджують понесення позивачем збитків або можливість їх понесення позивачем у зв`язку з несвоєчасним виконанням відповідачем прийнятих на себе зобов`язань. Водночас, розмір нарахованої і пред`явленої до стягнення пені є значним.

Також суд першої інстанції правомірно врахував статус відповідача, соціальну спрямованість його діяльності по безперебійному забезпеченню тепловою енергією населення, підприємств, установ та організацій, який не є фактичним (кінцевим) споживачем газу та повну сплату відповідачем основного боргу за договором купівлі-продажу природного газу від 09.09.2016 р. № 3765/1617-ТЕ-24.

При цьому, зазначені зменшення судом розміру пені не порушує балансу інтересів сторін, зокрема, не призводить до збитків кредитора позивача.

Колегія суддів відхиляє як безпідставні доводи позивача щодо того, що суд повинен був встановлювати розмір збитків, завданих позивачу порушенням відповідачем зобов`язань у спірних правовідносинах, оскільки відповідно до положень ст.ст. 13,74 Господарського процесуального кодексу України обов`язок з надання доказів на підтвердження обставин, на які сторона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень покладено на сторони, а суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи.

Таким чином, суд першої інстанції правомірно скористався своїм правом, наданим ч. 3 статті 551 Цивільного кодексу України та статтею 233 Господарського кодексу України та зменшив розмір пені за наявності обставин, які є винятковими.

Щодо доводів скаржника про неправильне застосування до спірних правовідносин Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", колегія суддів відхиляє їх як безпідставні, зважаючи на наступне.

Так, 30.11.2016 набрав чинності Закон України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" (далі - Закон), яким визначено комплекс організаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення.

Відповідно до приписів ст. 1 Закону заборгованістю, що підлягає врегулюванню відповідно до цього Закону, зокрема, є кредиторська заборгованість перед постачальником природного газу теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.

Згідно зі ст. 2 Закону дія останнього поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії.

Відповідно до ч. 3 ст. 7 Закону на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом, (тобто до 30.11.2016), неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

Вимоги зазначеної статті вищевказаного Закону є нормою прямої дії. Право на списання неустойки, інфляційних нарахувань та процентів річних поставлено у залежність лише до умови погашення основної заборгованості за отриманий природний газ у строк до набрання чинності цим Законом.

Списання в порядку ч. 3 статті 7 Закону не вимагає реалізації процедури взаєморозрахунків або реструктуризації, передбачених ст. 4 та 5 Закону, а тому скаржник безпідставно посилається на можливість списання лише реструктуризованої заборгованості відповідно до статті 5 та ч. 1 статті 7 Закону.

Судом першої інстанції правомірно встановлено, що відповідач має статус теплопостачальної організації.

Так, відповідно до п. 1.2 природний газ, що постачається за договором №3765/1617-ТЕ-24 купівлі продажу природного газу від 09.09.2016 року, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню.

Оскільки погашення заборгованості за переданий позивачем відповідачу природний газ у жовтні 2016 року було здійснено у повному обсязі до набрання чинності Законом України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", то відповідно до положень вказаного Закону, нараховані на таку заборгованість пеня та 3% річних підлягали списанню і суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про безпідставність нарахування пені та 3% річних на прострочену суму зобов`язань жовтня 2016 року за період з 26.11.2016 р. по 29.11.2016 р.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо часткового задоволення позовних вимог. А саме, стягненню підлягає пеня у розмірі - 130991,02 грн., 3% річних у розмірі 43950,38 грн.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що доводи, викладені в апеляційній скарзі є необґрунтованими, оскільки не відповідають вимогам закону, у зв`язку з чим відсутні підстави для скасування оскаржуваного рішення та задоволення апеляційної скарги.

Витрати зі сплати судового збору відповідно до положень статтті 129 Господарського процесуального кодексу України за подання апеляційної скарги покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 86, 129, 236, 269, 270, 273, 275, 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, м. Київ на рішення господарського суду Полтавської області від 17.04.2019 року (повне рішення складено 23.04.2019 року) у справі №917/101/19 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Полтавської області від 17.04.2019 року (повне рішення складено 23.04.2019 року) у справі №917/101/19 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Порядок і строки оскарження передбачені статтями 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

У судовому засіданні 31.07.2019 р. оголошено вступну та резолютивну частину.

Повний текст постанови складено та підписано 01.08.2019 р.

Головуючий суддя Л.Ф. Чернота

Суддя А.М. Білецька

Суддя В.І. Пушай