ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"29" липня 2019 р.м. Одеса Справа № 916/1553/19

Господарський суд Одеської області у складі судді Волков Р.В.,

при секретарі судового засідання Кришталі Д.І.,

розглянувши справу №916/1553/19,

за позовом: Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (просп. Перемоги, 14, м.Київ, 01135, ) в особі Білгород-Дністровської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (67701, Одеська обл., м. Білгород-Дністровський, вул. Шабська, 81, ),

до відповідача: Державного підприємства "Білгород-Дністровський морський торговельний порт" (вул. Шабська, буд.81, м.Білгород-Дністровський, Одеська область, 67700, ),

про стягнення 32035,18 грн.

Представники сторін:

Від позивача: Грасовський Д.Д.;

Від відповідача: Деркач О.М.

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство "Адміністрація морських портів України" звернулось до господарського суду Одеської області з позовом до Державного підприємства "Білгород-Дністровський морський торговельний порт" про стягнення 32035,18 грн.

Ухвалою від 07.06.2019 відкрито провадження у справі, постановлено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження, судове засідання призначено на 08.07.2019.

03.07.2019 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву.

03.07.2019 також надано відповідь на відзив відповідача.

08.07.2019 оголошено перерву до 19.07.2019. Судове засідання 19.07.2019 не відбулося у зв`язку з перебуванням судді на лікарняному.

Ухвалою від 22.07.2019 судове засідання призначено на 29.07.2019.

29.07.2019 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

В обґрунтування позову позивач посилається на укладення між сторонами 02.01.2018 Договору про відшкодування витрат по утриманню засобу колективного захисту (далі Договір), предметом якого є забезпечення Адміністрацією працівників відповідача засобом колективного захисту (захисна споруда №57662) на території Білгород-Дністровського морського порту, а відповідач частково відшкодовує витрати Адміністрації по утриманню засобу колективного захисту.

Відповідачу було надано послуги за Договором, які не були оплачені, у зв`язку з чим виникла заборгованість у розмірі 25905,10 грн. Крім того, просить стягнути пеню відповідно до п.3.4. Договору у розмірі 3642,12 грн., інфляційні втрати у розмірі 1875,85 грн., а також 3% річних у розмірі 612,11 грн.

У відзиві відповідач вказує, що не погоджується з викладеним розрахунком штрафних санкцій в частині стягнення пені, перебуває у тяжкому фінансовому становищі та не було в змозі виконати зобов`язання по Договору.

На діяльність порту впливають зовнішні фактори: заборонено вивезення за межі України деревних порід, у порту відсутня інфраструктура для обробки вантажів іншої номенклатури, у 2017 році порт перебував на межі зупинення через зменшення глибин акваторії порту, наведені факти підтверджуються аудиторським звітом, в якому, зокрема, вказано, що причиною погіршення судноплавного стану каналу порту є невиконання позивачем обов`язків щодо робіт з утримання габаритів підхідного каналу в необхідних обсягах, що призвело до втрати вантажопотоку.

Просить відмовити в частині стягнення пені.

У відповіді на відзив позивач вказує, що суд може зменшити розмір неустойки, а не відмовити у частині позовних вимог щодо стягнення пені, щодо інших обставин зазначає, що з 2017 року по теперішній час позивачем проводяться днопоглиблювальні роботи для підтримки прохідного для підтримки прохідного каналу, поточні глибини достатні для проходу суден.

При цьому вказує, що підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, до того ж позивач також знаходиться у тяжкому фінансовому стані.

Просить врахувати, що позивач є комерційним підприємством державного сектору економіки, що входить до сфери управління інфраструктури України та розпоряджається державними коштами, крім того, позивач також знаходиться у тяжкому фінансовому становищі, що підтверджується Звітом про фінансові результати за 2018 рік.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, суд встановив наступне.

Між Державним підприємством «Білгород-Дністровський морський торговельний порт» (далі Підприємство) та Державним підприємством Адміністрація морських портів України» (далі Адміністрація) укладено Договір №8-ВД/18/8-П-5ДФ-18 про відшкодування витрат по утриманню засобу колективного захисту від 02.01.2018 (далі Договір), відповідно до якого Адміністрація забезпечує працівників Підприємства засобом колективного захисту (захисна споруда №57662) на території Білгород-Дністровського морського порту, а Підприємство частково відшкодовує витрати Адміністрації по утриманню засобу колективного захисту (п.1.1.).

Згідно з п.2.1. Договору відшкодування витрат Адміністрації здійснюється на підставі щомісячних платежів із розрахунку 6,27 без ПДВ за місяць 1 за людину. Загальна кількість працівників визначається із середньої кількості працюючих у зміни на Підприємстві та складає 286 працівників.

Додатковою угодою до Договору від 11.09.2018 внесено зміни до п.2.1. Договору, встановлено, що Відшкодування витрат Адміністрації здійснюється на підставі щомісячних платежів з розрахунку 6,27 гривень без ПДВ на місяць за 1 людину. Загальна кількість працівників визначається із середньої кількості працюючих у зміни на Підприємстві та складає 165 працівників.

Сторони визначили, що умови даної Додаткової угоди застосовуються до відносин між Сторонами, які виникли до її укладення, а саме з 01.09.2018 року.

П.2.2. Договору визначено, що відшкодування витрат Адміністрації здійснюється Підприємством на протязі 10-ти банківських днів на підставі Акту про забезпечення засобом колективного захисту підписаного Сторонами, до 15 (п`ятнадцятого) числа місяця, наступного за звітним.

П.5.1. Договору визначено, що він діє з 01.01.2018 до 31.12.2018. Додатковою угодою до Договору від 29.12.2018 встановлено, що Договір діє до 31.12.2019 включно.

Позивачем було виконано свої зобов`язання за Договором, що підтверджується Актами здачі-прийняття робіт (надання послуг) на загальну суму 25905,10 грн., підписаними Сторонами без зауважень:

- №151 від 31.01.2018 на суму 2151,86 грн.,

- №259 від 28.02.2018 на суму 2151,86 грн.;

- №436 від 31.03.2018 на суму 2151,86 грн.;

- №669 від 30.04.2018 на суму 2151,86 грн.;

- №894 від 31.05.2018 на суму 2151,86 грн.;

- №1084 від 30.06.2018 на суму 2151,86 грн.;

- №1274 від 31.07.2018 на суму 2151,86 грн.;

- №1422 від 31.08.2018 на суму 2151,86 грн.;

- №1553 від 30.09.2018 на суму 1241,46 грн.;

- №1666 від 31.10.2018 на суму 1241,46 грн.;

- №1750 від 30.11.2018 на суму 1241,46 грн.;

- №1869 від 31.12.2018 на суму 1241,46 грн.;

- №46 від 31.01.2019 на суму 1241,46 грн.;

- №143 від 28.02.2019 на суму 1241,46 грн.;

- №325 від 31.03.2019 на суму 1241,46 грн.

12.12.2018 позивачем було направлено відповідачеві претензію №2142 щодо сплати наявної заборгованості на суму 19697,80 грн., що підтверджується вхідним штампом відповідача (вх. №1072 від 12.12.2018), однак відповіді не отримано.

Відповідач вказані обставини не заперечує.

Стаття 15 ЦК України визначає, що кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

За положеннями до ч. ч.1, 2 ст.11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Ч. 1 ст. 202 ЦК України встановлює, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно із приписами ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

За правилами ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Ч. 1 ст.530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Аналогічні положення містяться в ч.ч.1,7 ст.193 ГК України, в яких визначено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться; до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом; не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

З урахуванням зазначеного, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог у частині заявленої суми основної заборгованості.

Що стосується неустойки, заявленої позивачем до стягнення, то судом зазначається наступне.

Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

В ч.1 ст.548 ЦК України закріплено, що виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. В силу ч.1 ст.546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою (штраф, пеня).

Відповідно до положень ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

При цьому відповідно до ч.1 ст. 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.

Статтею 230 ГК України встановлено, що пеня є одним із різновидів штрафних санкцій, які учасник господарських зобов`язань повинен сплатити за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов`язань.

Відповідно до п.3.4. Договору у випадку прострочення однією із Сторін виконання зобов`язання, винна Сторона має право вимагати від іншої Сторони сплатити неустойку (пеню) в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості простроченого зобов`язання за кожний день прострочення. Сплата штрафних санкцій не звільняє Сторону від виконання своїх зобов`язань, передбачених Договором.

Позивачем заявлено до стягнення 3642,12 грн. пені.

Стосовно посилання відповідача на наявність обставин тяжкого фінансового стану та непомірність нарахованих штрафних санкцій суд вказує наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому, повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Згідно з ч. 3 ст. ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Зі змісту наведених норм випливає, що при вирішенні питання про можливість зменшення неустойки, суд бере до уваги майновий стан сторін і оцінює співвідношення розміру заявлених штрафних санкцій, зокрема, з розміром збитків кредитора, а також повинен врахувати інші інтереси сторін.

Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Зі змісту зазначених норм вбачається, що зменшення розміру заявленої до стягнення пені та штрафу є правом суду, а за відсутності переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення пені та штрафу.

Отже, вирішення питання про зменшення неустойки та розмір, до якого вона підлягає зменшенню, закон відносить на розсуд суду.

Суд враховує, що заявлений розмір штрафних санкцій є незначним, у тому числі, порівняно із заявленою до стягнення сумою основного боргу.

Щодо фінансового стану суд вказує, що відповідно до ст. 42 ГК України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Виходячи із матеріальних інтересів обох сторін, їх фінансового стану, співмірності належних до сплати відповідачем штрафних санкцій і суми заборгованості, суд приходить до висновку про задоволення вимог про стягнення пені у повному обсязі.

Перевіривши доданий до позовної заяви розрахунок, суд вважає його вірним, зробленим з дотриманням вимог чинного законодавства та умов договору, а вимоги позивача про стягнення пені відповідно обґрунтованими.

Також, позивачем заявлено до стягнення 612,11 грн. 3% річних, 1875,85 грн. інфляційних втрат.

Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За таких обставин вимоги позивача про стягнення 3% річних та інфляційних втрат також підлягають задоволенню.

Згідно з ч.1 ст.73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до п.1 ст.74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ч.1 ст.86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.11, 15, 16, 22, 525, 526, 528, 529, 530, 549, 551, 612, 625, 627 ЦК України, 193, 230, 231, 232, 233 ГК України, ст.ст.46, 73, 74, 75, 77, 79, 86, 91, 98, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (просп. Перемоги, 14, м. Київ, 01135, ) в особі Білгород-Дністровської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (67701, Одеська обл., м. Білгород-Дністровський, вул. Шабська, 81, ) до Державного підприємства "Білгород-Дністровський морський торговельний порт" (вул. Шабська, буд.81, м.Білгород-Дністровський, Одеська область, 67700, ) про стягнення 32035,18 грн., - задовольнити.

2. Стягнути з Державного підприємства "Білгород-Дністровський морський торговельний порт" (вул. Шабська, буд.81, м.Білгород-Дністровський, Одеська область, 67700, ) на користь Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (просп. Перемоги, 14, м. Київ, 01135, ) в особі Білгород-Дністровської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (67701, Одеська обл., м. Білгород-Дністровський, вул. Шабська, 81, ) 25905,10 грн. основного боргу, 3642,12 грн. пені, 612,11 грн. 3% річних, 1875,85 грн. інфляційних втрат, 1921,00 грн. витрат зі сплати судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом двадцяти днів з моменту складення повного тексту.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Вступна та резолютивна частина рішення оголошені в судовому засіданні 29.07.2019. Повний текст рішення складений та підписаний 30 липня 2019 р.

Суддя Р.В. Волков