ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.07.2019 справа № 914/448/19

За позовною заявою: Львівського міського комунального підприємства Львівтеплоенерго, м. Львів

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю Енергія, с. Зубра, Пустомитівський район, Львівська область

про: визнання відсутності права нарахувань орендної плати по договору №2-Ор07/06 від 01.02.2006 та вважати цей договір припиненим з 01.01.2017

Суддя У.І. Ділай

Секретар О. Старостенко

За участі представників сторін:

Від позивача: О.В. Іващук - адвокат

Від відповідача: не з`явився

У судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини.

На розгляд Господарського суду Львівської області подано позов Львівського міського комунального підприємства Львівтеплоенерго, до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю Енергія, про визнання відсутності права нарахувань орендної плати по договору №2-Ор07/06 від 01.02.2006 та вважати цей договір припиненим з 01.01.2017.

Ухвалою суду від 14.03.2019 позовну заяву Львівського міського комунального підприємства Львівтеплоенерго залишено без руху.

22.03.2019 за вх.№12540/19 від позивача на адресу суду надійшло клопотання про усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою суду від 02.04.2019 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче судове засідання на 14.05.2019.

Ухвалою суду від 14.05.2019 підготовче судове засідання відкладено на 30.05.2019.

Ухвалою суду від 30.05.2019 продовжено строк підготовчого судового засідання та відкладено на 25.06.2019.

Ухвалою від 25.06.2019 підготовче провадження закрито та призначено справу до судового розгляду по суті на 16.07.2019.

У судовому засіданні 16.07.2019 оголошено перерву до 29.07.2019.

Представник позивача в судовому засіданні 29.07.2019 підтримав позовні вимоги з підстав наведених у позовній заяві та з посиланням на матеріали справи.

У судове засідання 29.07.2019 представник відповідача не з`явився, однак подав клопотання про зупинення провадження, яке було долучено до матеріалів справи після завершення судового засідання, а відтак судом не розглядалось.

В процесі розгляду матеріалів справи суд -

встановив:

01.02.2006 між сторонами укладено Договір № 2-Ор07/06 оренди основних засобів, за умовами якого орендар прийняв в строкове платне володіння і користування: ВК-1,2 секція 1. 11 (1 комплект); ВРП-110/35/6 (1 штука); ГРП-6,3 кВ (1 комплект); автоматичний ідентифікатор дефектів АИД-3,2 пт (1 штука); електрообладнання (1 комплект); кабельне господарство (1 комплект); камеру виводів генератора (1 штука); камеру трансформатора 32 Т (1 штука); камеру трансформатора 35 Т (1 штука); камеру трансформатора 38 Т (1 штука); КВПіА (1 комплект); ПТК СКРЗТ (1 штука); секцію III, IV (1 комплект); ТГ-2 (1 штука); технологічні трубопроводи ТГ-2 (1 комплект). Першопочатково термін дії даного договору був встановлений до 31.12.2006 (пункт 7.1) з можливістю його пролонгації за письмовою згодою сторін (пункт 1.4).

29.12.2006 між сторонами укладено Додаткову угоду № 2, відповідно до п. 1 якої, даний договір набирає чинності з дати його підписання сторонами і діє до 31.12.2016.

Як зазначено в позові ЛМКП «Львівтеплоенерго» відправило на адресу відповідача два листи від 21.12.2016, долучивши Акт прийому передачі. При цьому позивач повідомив відповідача, що заперечує проти продовження дії спірного договору на новий термін, а також зазначило, що вважає дію договору припиненою з 31.12.2016. Проте відповіді від відповідача не було.

04.01.2017 позивач повторно у листі ствердив, що заперечує проти продовження спірного договору оренди. Однак відповідач залишив вказаний лист без відповіді.

Як повідомив представник позивача, орендоване майно знаходиться в нежитловому приміщенні, яке належить ЛМКП «Львівтеплоенерго» та яке передано в оренду ТзОВ «Енергія» відповідно до договору №2/08-03 оренди нерухомого майна від 01.08.2003 (копію долучено до матеріалів справи).

31.01.2017 на виконання своїх зобов`язань щодо повернення орендованого майна позивач направив лист відповідачу, в якому просив терміново до 10.02.2017 демонтувати обладнання та звільнити зайняті приміщення. За твердженням позивача, такі його дії як орендаря повністю відповідають змісту п. 1 додаткової угоди № 2 від 29.12.2006. Однак і на цей лист відповідач ніяк не відреагував.

Також позивач звернув увагу, що останній рахунок був виставлений за грудень 2016 року. З січня 2017 року відповідач не надсилав на адресу ЛМКП «Львівтеплоенерго» жодного рахунка на сплату орендних платежів, що є, на думку позивача, конклюдентними діями, що свідчать про обізнаність ТзОВ «Енергія» з тим фактом, що дія спірного договору оренди пролонгована не була. Водночас відповідач не надсилав на адресу ЛМКП «Львівтеплоенерго» жодних претензій.

ЛМКП «Львівтеплоенерго» зазначило, що не користувалося і не користується орендованим майном, електричну енергію не виробляло. Відповідно до Актів звірки показників лічильників на межах ПрАТ «Львівобленерго», підписані між останнім та позивачем. Так, згідно із актом за грудень 2016 року (останній місяць дії договору оренди), що позивачем було вироблено на ТГ-2 (турбогенератор №2, що був орендований) 112 266 кВт/Тод. Показники лічильника при цьому - 4 959,841 (на початок місяця) та 4966,078 (на кінець місяця). Натомість відповідно до наступних актів за період з січня 2017 року по лютий 2019 року вбачається, що показники лічильника по турбогенератору №2 залишилися незмінними , а саме становлять 4 966,078.

За твердженням позивача, на даний момент орендоване майно не задіяне у господарській діяльності, електроенергія з його допомогою не виробляється. При цьому, відповідач має доступ до приміщення і без ніяких перешкод може прийняти майно, яке було надано в оренду.

Спір виник внаслідок проведеного відповідачем нарахування орендної плати за спірним договором після закінчення строку його дії. ЛМКП «Львівтеплоенерго» подало до Господарського суду Львівської області позов, в якому просило визнати відсутність права відповідача нараховувати орендну плату по договору № 2-Ор07/06 від 01.02.2006 та вважати цей договір припиненим з 01.01.2017.

Відповідач заперечив проти позову, з огляду на таке.

З приводу доводів позивача про те, що сторони не надавали одна одній згоди на пролонгацію договору ТзОВ «Енергія» покликається на ч. 1 ст. 764 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень орендодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.

Відповідач вважає, що за своїм характером положення ч. 1 ст. 764 ЦК України є імперативним, а п. 1.4 Договору жодним чином не виключає його поширення на спірні правовідносини. Відтак, доводи позивач ґрунтуються на помилковому уявленні про тотожність понять «поновлення Договору» (яке відбувається «автоматично», в силу приписів законодавства) та «пролонгація Договору», яке потребує укладення відповідної додаткової угоди між сторонами).

Щодо невиконання свого обов`язку щодо прийняття об`єкта оренди відповідач повідомив, що після закінчення 31.12.2016 строку дії договору орендар у встановлений для цього термін майно не повернув, відповідний Акт приймання-передачі не склав та продовжив користуватися орендованими основними засобами. Протягом місяця після цієї дати ні орендодавець, ні орендар жодних заяв про припинення договору один одному не надсилали, а отже, договір було поновлено на строк, раніше ним встановлений.

При цьому, відповідач зазначив, що лист від 21.12.2016 № 09-13590 був надісланий ТзОВ «Енергія» ще до закінчення строку дії Договору, тобто до 31.12.2016. З іншого боку, після цієї дати позивач орендоване майно так і не повернув, відповідний Акт приймання-передачі не склав та продовжив користуватися переданими йому основними засобами. Натомість об`єкт оренди і надалі продовжує знаходитися у володінні позивача (на території Львівської ТЕЦ-1), не демонтований та від іншого обладнання теплоелектроцентралі не від`єднаний.

За твердженням відповідача, після 31.12.2016 саме позивач не вчинив жодних дій, спрямованих на повернення об`єкта оренди відповідачу, не підготував орендовані основні засоби до повернення (шляхом від`єднання від іншого обладнання теплоелектроцентралі, демонтажу та прииведення до належного стану), не склав і не передав відповідачу Акт приймання-передачі, продовживши користуватися орендованим майном.

Стосовно не виставлення позивачеві рахунків на сплату орендних платежів відповідач покликається на положення п. 3.1, 3.2 договору, в якому зазначено, що плата за користування майном (орендна плата) здійснюється в національній валюті України в безготівковій формі шляхом перерахування коштів з поточного рахунку орендаря на поточний рахунок орендодавця. Орендна плата за один календарний місяць оренди майна в період з 01.10 по 01.05 становить 329436,00 грн з ПДВ, а в період з 01.05 по 01.10 - 50 % від цієї суми, тобто 164 718, 00 грн. Орендна плата сплачується щомісяця, не пізніше і 10-го числа місяця наступного за місяцем, в якому орендар користувався майном (п. 3.3 Договору).

На думку відповідача умовами договору не передбачено виконання позивачем свого обов`язку щодо сплати орендних платежів з фактом виставлення будь-яких рахунків зі сторони відповідача.

Відповідач долучив до матеріалів справи копію листа №37-13464 від 16.12.2016, копію листа №37-1167 від 06.02.2017 та копію акту огляду приєднання трансформатора ст. №2Т Львівської ТЕЦ на напрузі 6,3кВ до шин головного розподільчого устаткування 6,3кВ Львівської ТЕЦ ЛМКП «Львівтеплоенерго» від 28-29 серпня 2018 року. За твердженням відповідача вказані документи підтверджують факт користування об`єктом оренди.

Крім того, в ході судового розгляду відповідач неодноразово подавав клопотання про зупинення провадження на час проведення експертизи, призначеної ухвалою Господарського суду Львівської області від 16.10.2018 у справі №914/1166/18, які судом відхилено.

При прийнятті рішення суд виходив з наступного.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (ст. 11 ЦК України).

Як підтверджується матеріалами справи, позивач та відповідач уклали договір № 2-Ор07/06 оренди основних засобів від 01.02.2006, у зв`язку із чим набули взаємних прав і обов`язків.

За договором оренди, відповідно до ч. 1 ст. 283 ГК України, одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

29.12.2006 між сторонами укладено Додаткову угоду № 2, відповідно до п. 1 якої, даний договір набирає чинності з дати його підписання сторонами і діє до 31.12.2016.

Відповідно до п. 1.4 спірного договору оренди, даний договір може бути пролонгований за письмовою згодою сторін.

В матеріалах справи відсутні та сторонами не надані належні докази письмової згоди на пролонгацію дії договору.

Відповідно до ч. 2 ст. 291 Господарського кодексу України, договір оренди припиняється, зокрема, у разі закінчення строку, на який його було укладено.

Верховним Судом України у постанові від 21.05.2012 у справі №6-18цс11 було викладено, зокрема, наступний правовий висновок.

Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.

Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені ст.16 Цивільного кодексу України. За змістом п.1 ч.2, ч.3 цієї статті одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права, що в рівній мірі означає як наявність права, так і його відсутність або й відсутність обов`язків. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень ч.ч.2- 5 ст. 13 цього Кодексу.

Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень ст.ст.55, 124 Конституції України та ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Отже, якщо одна сторона договору вважає цей договір припиненим, а отже і припиненими її зобов`язання за даним договором, проте, друга сторона договору не погоджується з припиненням такого договору та зобов`язань першої сторони за ним, і на думку першої сторони таке невизнання порушує її права або охоронювані законом інтереси, то перша сторона договору може звернутися з позовом про визнання такого договору припиненим.

Як встановлено судом, умовами договору оренди не передбачено автоматичного поновлення строку дії договору, відтак покликання відповідача на ст. 764 Цивільного кодексу України є безпідставним та відсутні правові підстави для застосування названої правової норми.

Долучені відповідачем до матеріалів справи копія листа №37-1167 від 06.02.2017 та копія акту огляду приєднання трансформатора ст. №2Т Львівської ТЕЦ на напрузі 6,3кВ до шин головного розподільчого устаткування 6,3кВ Львівської ТЕЦ ЛМКП «Львівтеплоенерго» від 28-29 серпня 2018 року не є належними доказами, що підтверджують факт продовження строку дії договору.

Більше того, відсутність оплат за оренду майна з 01.01.2017 також підтверджує відмову позивача від пролонгації договору. При цьому, відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів відображення в бухгалтерському обліку ТзОВ «Енергія» наявності дебіторської заборгованості за ЛМКП «Львівтеплоенерго» за період з 01.01.2017 по теперішній час, в тому числі податкових накладних про включення до податкового кредиту за результатами оренди спірного майна, а також не надано доказів звернення із претензіями про погашення заборгованості, які почала накопичуватися з 01.01.2017.

За вказаних обставин, суд приходить до висновку, що договір № 2-Ор07/06 оренди основних засобів від 01.02.2006 є припиненим з 01.01.2017

Стосовно вимоги про визнання відсутності права відповідача нараховувати орендну плату по договору № 2-Ор07/06 від 01.02.2006 слід зазначити, що відповідно до статті 20 Господарського кодексу України кожний суб`єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб`єктів захищаються шляхом: визнання наявності або відсутності прав; визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб`єктів, що суперечать законодавству, ущемляють права та законні інтереси суб`єкта господарювання або споживачів; визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом; відновлення становища, яке існувало до порушення прав та законних інтересів суб`єктів господарювання; припинення дій, що порушують право або створюють загрозу його порушення; присудження до виконання обов`язку в натурі; відшкодування збитків; застосування штрафних санкцій; застосування оперативно-господарських санкцій; застосування адміністративно-господарських санкцій; установлення, зміни і припинення господарських правовідносин; іншими способами, передбаченими законом.

Звертаючись до суду з вимогою щодо визнання договору припиненим, позивач прагне досягти правової визначеності, тобто прагне підтвердження судом припинення прав орендодавця на одержання орендної плати, що відповідно до абзацу 2 частини другої статті 20 Господарського кодексу України у цьому разі є належним способом захисту є визнання відсутності права відповідача.

Як зазначено вище спірний договір є припиненим з 01.01.2017, а відтак у відповідача відсутні правові підстави для нарахування орендної плати за спірним договором. За вказаних обставин, Господарський суд Львівської області вважає, що позов слід задоволити.

Оскільки спір виник з вини відповідача, судовий збір покладається на останнього.

Керуючись статтями 4, 7, 13, 14, 73, 74, 76-79, 91, 129, 233, 236, 238, 240, 241, 327 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1.Позов задоволити.

2.Визнати договір № 2-Ор07/06 оренди основних засобів від 01.02.2006, укладений між ЛМКП «Львівтеплоенерго» та ТзОВ «Енергія» припиненим з 01.01.2017.

3.Визнати відсутність права ТзОВ «Енергія» нараховувати орендну плату по договору № 2-Ор07/06 від 01.02.2006.

4.Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Енергія (81135, Львівська область, Пустомитівський район, с. Зубра, вул. Б. Хмельницького, 27, ідентифікаційний код 31961562) на користь Львівського міського комунального підприємства Львівтеплоенерго (79040, м. Львів, вул. Д. Апостола, 1, ідентифікаційний код 05506460) 3842,00 грн судового збору.

5.Накази видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та строки передбачені ст.ст. 241, 256, 257 ГПК України. Рішення господарського суду може бути оскаржено в порядку, визначеному розділом IV Господарського процесуального кодексу України.

Інформацію по справі, яка розглядається можна отримати за наступною веб-адресою: http://lv.arbitr.gov.ua/sud5015.

Повне рішення складено 02.08.2019.

Суддя Ділай У.І.