РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

24.07.2019Справа № 910/3279/19

Господарський суд міста Києва у складі судді Гулевець О.В. за участю секретаря судового засідання Письменної О.М., розглянувши матеріали господарської справи

за позовом Житлово-будівельного кооперативу "АВІАТОР-15"

до Акціонерного товариства "КИЇВЕНЕРГО"

про стягнення 993 654,21 грн.

за участю представників:

від позивача: Тібеж М.М., Кулачко Т.М.

від відповідача: не з`явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Житлово-будівельний кооператив "АВІАТОР-15" звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства "КИЇВЕНЕРГО" про стягнення суми надмірно сплачених коштів в розмірі 935464,86 грн.

В обґрунтування позову позивач посилається на наявність переплати за договором №1420006 на постачання теплової енергії від 05.11.2002 у розмірі 935464,86 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.03.2019 дану позовну заяву залишено без руху, встановлено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви протягом десяти днів з дня вручення ухвали.

29.03.2019 через канцелярію суду позивачем подано заяву про усунення недоліків, допущених при поданні до суду даного позову.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.04.2019 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі № 910/3279/19 розгляд справи постановлено здійснювати за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання у справі на 18.04.2019.

Присутній в судовому засіданні 18.04.2019 представник відповідача надав суду відзив на позов та заяву про закриття провадження у справі.

У відзиві на позов відповідач проти позову заперечив, посилаючись на те, що ухвалою Верховного Суду від 02.04.2018 прийнято до провадження касаційну скаргу Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 06.07.2016 у справі №826/15733/15, на яку посилається позивач у справі, а тому оскільки розгляд вказаної адміністративної справи не закінчився та кінцеве рішення не прийняте, на думку відповідача, справа має розглядатись після закінчення розгляду справи №826/15733/15. Відповідачем зазначено, що посилання у позовній заяві на норми ст. 714 ЦК України, ст. 20, 275, 276 ГК України не створює у відповідача обов`язку повернення суми надмірно сплачених грошових коштів, а позовні вимоги в частині стягнення надлишково сплачених грошових коштів підпадають під регулювання ст. 1212 ЦК України. Також, відповідач заявив про застосування строків позовної давності, посилаючись на те, що позивачем заявлено про стягнення з відповідача коштів за період з 01.04.2015 по 01.06.2016.

В судовому засіданні 18.04.2019 оголошено перерву в судовому засіданні до 21.05.2019.

06.05.2019 через відділ діловодства суду від позивача надійшла відповідь на відзив на позов, в якій позивач проти обставин, викладених у відзиві заперечив та окрім іншого, зазначив, що про порушення свого права позивач дізнався саме 06.07.2016, тобто після прийняття постанови Київського апеляційного адміністративного суду, а тому трирічний строк до заявлених позивачем вимог спливає 06.07.2019. Оскільки, позивач звернувся до суду з відповідним позовом 15.03.2019, то строк позовної давності за позовними вимогами не пропущений.

В судовому засіданні 21.05.2019 суд розглянув заяву відповідача про закриття провадження у справі та за результатами розгляду даної заяви відмовив у її задоволенні.

Заява позивача про закриття провадження у справі мотивована тим, що між сторонами укладено угоду № Р 142006-10/2017 від 31.10.2017 про реструктуризацію заборгованості за спожиту теплову енергію по договору на теплопостачання № 1420006 від 05.11.2002, в якій позивач погодився із заборгованістю по договору станом на 01.10.2017 у розмірі 710 136,37 грн.

У відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Закриття провадження у справі - це форма закінчення розгляду господарської справи без прийняття рішення у зв`язку з виявленням після відкриття провадження у справі обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи.

Господарський суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, зокрема, у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

Наявність Угоди № Р 142006-10/2017 від 31.10.2017 про реструктуризацію заборгованості за спожиту теплову енергію по договору на теплопостачання № 1420006 від 05.11.2002 не свідчить про відсутність між сторонами предмету спору та жодним чином не створює наслідків закриття провадження у справі №910/3279/19. Встановлення обставин щодо значення угоди про реструктуризацію заборгованості для даної справи та надання оцінки даній угоді буде здійснено судом під час розгляду справи по суті.

З урахуванням наведеного, оскільки підстави для закриття провадження у справі відсутні, суд відмовив у задоволенні заяви відповідача про закриття провадження у справі.

Присутній в судовому засіданні 21.05.2019 представник позивача заявив клопотання про відкладення розгляду справи.

В судовому засіданні 21.05.2019 судом продовжено строк підготовчого провадження у справі №910/3279/19 та відкладено підготовче засідання на 12.06.2019, про що постановлена ухвала, яка занесена до протоколу судового засідання.

12.06.2019 через відділ діловодства суду від позивача надійшла заява про збільшення позовних вимог, в якій позивачем заявлено про стягнення з відповідача 993654,21 грн. заборгованості.

В судовому засіданні 12.06.2019 суд відклав підготовче засідання на 26.06.2019, про що постановлена ухвала, яка занесена до протоколу судового засідання.

В судовому засіданні 26.06.2019 судом розглянуто заяву позивача про збільшення позовних вимог.

У відповідності до п. 2 ч. 2 ст. 46 Господарського процесуального кодексу України позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог - до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Оскільки заява позивача відповідає вимогам ст. 46 Господарського процесуального кодексу України, суд прийняв вказану заяву до розгляду, у зв`язку із чим, розгляд справи здійснюється у редакції вимог заяви (вих. від 12.06.2019) про збільшення позовних вимог.

В судовому засіданні 26.06.2019 закрито підготовче провадження та призначено справу № 910/3279/19 до судового розгляду по суті, розгляд справи по суті призначено на 24.07.2019.

Представник позивача в судовому засіданні 24.07.2019 надав пояснення по суті позовних вимог, просив суд позовні вимоги задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив.

Про час та місце судового засідання відповідача було повідомлено ухвалою суду від 26.06.2019, направленою на адресу місцезнаходження відповідача, та отримана відповідачем 09.07.2019, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення.

При цьому, суд зазначає, що у відповідності до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, 15.04.2019 внесено запис про зміну місцезнаходження Акціонерного товариства "Київенерго", згідно із якими, місцезнаходження відповідача є: 85612, Донецька область, Мар`їнський район, місто Курахове, вулиця Енергетиків, будинок 34.

Частиною 2 статті 31 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що справа, прийнята судом до свого провадження з додержанням правил підсудності, повинна бути ним розглянута і в тому випадку, коли в процесі розгляду справи вона стала підсудною іншому суду, за винятком випадків, коли внаслідок змін у складі відповідачів справа відноситься до виключної підсудності іншого суду.

З урахуванням наведеного, оскільки на момент відкриття провадження у справі №910/3279/19, даний спір належав до територіальної юрисдикції (підсудності) Господарського суду міста Києва та провадження у даній справі відкрито з додержанням правил підсудності, зміна місцезнаходження відповідача не створює підстав для передання справи на розгляду іншому суду.

В судовому засіданні 24.07.2019 відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши надані документи та матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

05.11.2002 між Акціонерною енергопостачальною компанією "Київенерго", правонаступником якої є Акціонерне товариство "Київенерго", (відповідач, енергопостачальна організація) та Житлово-будівельним кооперативом "АВІАТОР-15" (абонент, позивач) було укладено договір на постачання теплової енергії у гарячій воді №1420006 (далі - договір) предметом якого є постачання, користування та своєчасна плата в повному обсязі спожитої теплової енергії у гарячій воді, на умовах, передбачених цим договором.

Згідно із пунктом 2.1. договору при виконанні умов цього договору, а також вирішенні всіх питань, що необумовлені цим договором, сторони зобов`язуються керуватися тарифами, затвердженими Київською міською державною адміністрацією, Положеннями про Держенергоспоживнагляд, Правилами користування тепловою енергією, Правилами технічної експлуатації тепловикористовуючих установок і теплових мереж (далі-Правил), нормативними актами з питань користування та взаєморозрахунків за енергоносії, чинним законодавством України.

У відповідності до положень пункту 2.2. договору енергопостачальна організація, зокрема, зобов`язалася постачати теплову енергію у вигляді гарячої води на потреби: опалення та вентиляцію - в період опалювального сезону; для гарячого водопостачання - протягом року в кількості та в обсягах згідно з додатком № 1 до цього договору; підтримувати середньодобову температуру теплоносія в подавальному трубопроводі згідно з температурним графіком, затвердженим Київською міською держадміністрацією (додаток №2), крім випадків, зазначених у п. 3.1.7. договору; при зміні тарифів (додаток № 3 до договору) повідомляти абонента у п`ятиденний термін з моменту отримання Розпорядження держадміністрації м. Києва про їх змінення; своєчасно письмово сповіщати абонента про зміни власних юридичних реквізитів (найменування організації, розрахункового рахунку тощо), та при необхідності переукладати договір на постачання теплової енергії у гарячій воді.

Положеннями пункту 2.3. договору сторони погодили, що споживач зобов`язався, зокрема, додержуватися кількості споживання теплової енергії по кожному параметру в обсягах, які визначені у додатку 1, не допускаючи перевищення та своєчасно сплачувати вартість спожитої теплової енергії; виконувати умови та порядок оплати, в обсягах і в терміни, які передбачені в додатку № 4 до договору.

Відповідно до п. 5.1. договору облік споживання абонентом теплової енергії проводиться по приладах обліку.

Згідно з пунктами 8.1. та 8.4. Договору визначено, що договір набуває чинності з дня його підписання та діє до 31.12.2002 та вважається пролонгованим на кожний наступний рік, якщо за місяць до закінчення строку його дії не буде письмово заявлено однією із сторін.

За змістом пункту 8.2. договору останній припиняє свою дію у випадках: закінчення строку на який був укладений; взаємної згоди сторін про його припинення; прийняття рішення Арбітражним судом; передбачених п. 6.4.1 Договору; ліквідації сторін.

Згідно з п. 2 додатку № 4 до договору "Порядок розрахунків за теплову енергію" абонент щомісяця з 12 по 15 число самостійно отримує: у Районному відділі теплозбуту №4 табуляграму фактичного споживання теплової енергії за попередній період, акт звірки на початок розрахункового періоду (один примірник оформленого акту звірки "Абонент" повертає в РВТ) та платіжну вимогу-доручення, куди включені вартість теплової енергії на поточний місяць, з урахуванням остаточного сальдо розрахунків на початок розрахункового періоду.

Відповідно до п. 3 додатку № 4 до договору сплату за вказану в п. 2 цього додатку документами, абонент виконує не пізніше 25 числа поточного місяця.

Згідно із п. 3.2. додатку № 4 до договору абонентам, що не мають приладів обліку, кількість фактично спожитої теплової енергії визначається згідно договірних навантажень з урахуванням середньомісячної фактичної температури теплоносія від теплових джерел енергопостачальної організації та кількості годин (діб) роботи тепловикористовуючого обладнання абонента в розрахунковому періоді.

У період з 01 квітня 2015 року по 30 червня 2016 року (включно) загальний обсяг споживання позивачем теплової енергії склав 4896,99484 Гкал, за який позивачу було нараховано 3 120 669,60 грн. на підставі виставлених відповідачем рахунків, розрахованих виходячи з тарифу, встановленого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 03.03.2015 №613 "Про встановлення тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування, постачання для потреб населення ПАТ "Київенерго", а саме у розмірі 531,10 грн. без ПДВ за 1 Гкал.

Згідно із наявними в матеріалах справи копіями актів приймання-передачі товарної продукції, у період з 01 квітня по 31 грудня 2015 року та з 01 січня 2016 року по 30 червня 2016 року (включно) позивачем прийнято теплову енергію за квітень 2015 року на суму 159 077,28 грн. з ПДВ; за травень 2015 року на суму 72 206,34 грн. з ПДВ; за червень 2015 року на суму 73 710,24 грн. з ПДВ; за липень 2015 року на суму 75 369,04 грн. з ПДВ; за серпень 2015 року на суму 74 500,33 грн. з ПДВ; за вересень 2015 року на суму 89 757,90 грн. з ПДВ; за жовтень 2015 року на суму 276 952,12 грн. з ПДВ; за листопад 2015 року на суму 394 920,68 грн. з ПДВ; за грудень 2015 року 405 280,62 грн. з ПДВ; за січень 2016 року на суму 592 382,58 грн. з ПДВ; за лютий 2016 року на суму 372 377,21 грн. з ПДВ; за березень 2016 року на суму 349 430,16 грн. з ПДВ; за квітень 2016 року на суму 82 528,49 грн. з ПДВ; за травень 2016 року на суму 40 619,18 грн. з ПДВ; за червень 2016 року на суму 61 557,43 грн. з ПДВ.

У відповідності до зазначених актів приймання-передавання товарної продукції у період з 01 квітня 2015 року по 30 червня 2016 року позивачем спожито теплової енергії в розмірі 4896,99484 Гкал (у квітні 2015 року в розмірі 250,04771 Гкал, у травні 2015 року в розмірі 113,29684 Гкал, у червень 2015 року в розмірі 115,65657 Гкал, у липні 2015 року в розмірі 118,25934 Гкал, у серпні 2015 року в розмірі 116,89627 Гкал, у вересні 2015 року в розмірі 140,83646 Гкал, у жовтні 2015 року в розмірі 434,55742 Гкал, у листопаді 2015 року в розмірі 619,65839 Гкал, у грудні 2015 року в розмірі 635,91388 Гкал, у січні 2016 року в розмірі 929,49003 Гкал, у лютому 2016 року в розмірі 584,28606 Гкал, у березні 2016 року в розмірі 548,28055 Гкал, у квітні 2016 року в розмірі 129,49302 Гкал, у травні 2016 року в розмірі 63,73434 Гкал, у червні 2016 року в розмірі 96,58796 Гкал).

Позивач сплатив у повному обсязі поставлену відповідачем у спірний період теплову енергію у загальному розмірі 3 120 669,60 грн., що підтверджується платіжними дорученнями № 63 від 02.06.2015, № 81 від 02.07.2015, № 96 від 03.08.2015, № 103 від 07.09.2015, № 112 від 05.10.2015, №127 від 03.11.2015, № 145 від 01.12.2015, № 151 від 22.12.2015, № 1 від 12.01.2016, № 11 від 02.02.2016, № 28 від 01.03.2016, № 43 від 05.04.2016, № 58 від 10.05.2016, № 68 від 25.05.2016, № 79 від 23.06.2016, № 88 від 19.07.2016, № 106 від 31.08.2016 та наданою оборотно-сальдовою відомістю відповідача.

Як вбачається з вищезазначених актів приймання-передавання товарної продукції за період з 01 квітня 2015 по 30 червня 2016 року (включно) нарахування вартості спожитої теплової енергії здійснювалось відповідачем на підставі тарифу, встановленого Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 613 від 03.03.2015 (531,10 грн. без ПДВ/Гкал).

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 06.07.2016 по справі №826/15733/15 визнано нечинною з моменту прийняття постанову Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №613 від 03.03.2015 "Про встановлення тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування, постачання для потреб населення ПАТ "Київенерго".

Оскільки постанова НКРЕКП № 613 від 03.03.2015 визнана адміністративним судом нечинною, позивач 16.01.2019 направив відповідачу вимогу про повернення суми переплати за опалювальний період з квітня 2015 по червень 2016 року.

За розрахунком позивача (у редакції заяви про збільшення позовних вимог) переплата позивача за спірний період з 01.04.2015 по 30.06.2016 становить 993 654,21 грн. (3 120 669,60 грн. (сума, яка фактично була нарахована відповідачем та сплачена позивачем) - 1 734 535,14 грн. (сума, яку відповідач зобов`язаний був нарахувати, а позивач сплатити) - 392 480,25 грн. (сума, платником якої є Управління праці та соціального захисту населення Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації)).

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінюючи надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно із ст. 6 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України).

Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з частиною 1 статті 275 Господарського кодексу України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Згідно із ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічна правова норма передбачена частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України.

На виконання умов договору відповідачем виготовлено та поставлено, а позивачем прийнято теплову енергію у період з 01 квітня по 31 грудня 2015 року та з 01 січня 2016 року по 30 червня 2016 року (включно) за наступними актами приймання-передавання товарної продукції, а саме: за квітень 2015 року на суму 159 077,28 грн. з ПДВ; за травень 2015 року на суму 72 206,34 грн. з ПДВ; за червень 2015 року на суму 73 710,24 грн. з ПДВ; за липень 2015 року на суму 75 369,04 грн. з ПДВ; за серпень 2015 року на суму 74 500,33 грн. з ПДВ; за вересень 2015 року на суму 89 757,90 грн. з ПДВ; за жовтень 2015 року на суму 276 952,12 грн. з ПДВ; за листопад 2015 року на суму 394 920,68 грн. з ПДВ; за грудень 2015 року 405 280,62 грн. з ПДВ; за січень 2016 року на суму 592 382,58 грн. з ПДВ; за лютий 2016 року на суму 372 377,21 грн. з ПДВ; за березень 2016 року на суму 349 430,16 грн. з ПДВ; за квітень 2016 року на суму 82 528,49 грн. з ПДВ; за травень 2016 року на суму 40 619,18 грн. з ПДВ; за червень 2016 року на суму 61 557,43 грн. з ПДВ.

При цьому, з наявних у матеріалах справи актів приймання-передавання товарної продукції вбачається, що у період з 01 квітня 2015 року по 30 червня 2016 року позивачем спожито теплової енергії в розмірі 4896,99484 Гкал (у квітні 2015 року в розмірі 250,04771 Гкал, у травні 2015 року в розмірі 113,29684 Гкал, у червень 2015 року в розмірі 115,65657 Гкал, у липні 2015 року в розмірі 118,25934 Гкал, у серпні 2015 року в розмірі 116,89627 Гкал, у вересні 2015 року в розмірі 140,83646 Гкал, у жовтні 2015 року в розмірі 434,55742 Гкал, у листопаді 2015 року в розмірі 619,65839 Гкал, у грудні 2015 року в розмірі 635,91388 Гкал, у січні 2016 року в розмірі 929,49003 Гкал, у лютому 2016 року в розмірі 584,28606 Гкал, у березні 2016 року в розмірі 548,28055 Гкал, у квітні 2016 року в розмірі 129,49302 Гкал, у травні 2016 року в розмірі 63,73434 Гкал, у червні 2016 року в розмірі 96,58796 Гкал).

З даних актів вбачається, що нарахування вартості теплової енергії було здійснено за тарифами, встановленими постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 03.03.2015 № 613 "Про встановлення тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування, постачання для потреб населення ПАТ "Київенерго", а саме у розмірі 531,10 грн. за 1 Гкал.

Відповідно до частини 6 та частини 7 статті 276 ГК України розрахунки за договорами енергопостачання здійснюються на підставі цін (тарифів), встановлених відповідно до вимог закону. Оплата енергії, що відпускається, здійснюється, як правило, у формі попередньої оплати. За погодженням сторін можуть застосовуватися планові платежі з наступним перерахунком або оплата, що провадиться за фактично відпущену енергію.

У відповідності до ст. 16 Закону України "Про теплопостачання" до повноважень національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг, зокрема, належать: розробка методик розрахунків тарифів на виробництво теплової енергії та плати за її транспортування та постачання; забезпечення проведення єдиної тарифної політики у сфері теплопостачання; розроблення і затвердження методології (порядку) формування тарифів на теплову енергію у сфері теплопостачання для суб`єктів природних монополій та суб`єктів господарювання на суміжних ринках; встановлення тарифів на теплову енергію суб`єктам природних монополій у сфері теплопостачання, ліцензування діяльності яких здійснюється Комісією.

Згідно зі статтею 20 Закону України "Про теплопостачання" тарифи на теплову енергію, реалізація якої здійснюється суб`єктами господарювання, що займають монопольне становище на ринку, є регульованими. Тарифи на виробництво теплової енергії, у тому числі на теплоелектроцентралях, теплоелектростанціях, атомних електростанціях і когенераційних установках та установках з використанням альтернативних джерел енергії, на транспортування та постачання теплової енергії встановлюються національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, та органами місцевого самоврядування у межах повноважень, визначених законодавством.

Постановою від 03 березня 2015 року № 613 "Про встановлення тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування, постачання для потреб населення ПАТ "Київенерго" відповідно до Закону України "Про державне регулювання у сфері комунальних послуг", Указу Президента України від 10 вересня 2014 року № 715 "Про затвердження Положення про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг" та постанови Кабінету Міністрів України від 01 червня 2011 року № 869 "Про забезпечення єдиного підходу до формування тарифів на житлово-комунальні послуги" Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - НКРЕКП) постановила:

" 1. Установити ПАТ "Київенерго" тарифи на теплову енергію, її виробництво, транспортування, постачання для потреб населення на рівні:

- тариф на теплову енергію - 531,10 грн./Гкал (без ПДВ) за такими складовими: тариф на виробництво теплової енергії - 482,21 грн./Гкал (без ПДВ); тариф на транспортування теплової енергії - 46,77 грн./Гкал (без ПДВ); тариф на постачання теплової енергії - 2,12 грн./Гкал (без ПДВ);

2. Установити ПАТ "Київенерго" структуру тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування, постачання для потреб населення згідно з додатками 1, 2, 3, 4

3. Визнати такою, що втратила чинність, постанову Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг, від 23 квітня 2014 № 465 "Про встановлення тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування, постачання для потреб населення ПАТ "Київенерго".

Разом з тим, як встановлено судом, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 06.07.2016 у справі № 826/15733/15 визнано нечинною з моменту прийняття постанову Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 03.03.2015 року № 613 "Про встановлення тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування, постачання для потреб населення ПАТ "Київенерго".

Частиною 4 статті 75 Господарського процесуального кодексу України визначено, що обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (див. рішення у справі "Рябих проти Росії" заява № 52854/99, "Устименко проти України" (заява № 32053/13).

Відповідно до п.72 рішення Європейського Суду з прав людини від 25.07.2002 у справі "Совтрансавто-Холдинг" проти України" (заява № 48553/99) зазначено: "Суд повторює, що відповідно до його прецедентної практики право на справедливий судовий розгляд, гарантований статтею 6 параграфа 1, повинно тлумачитися в світлі преамбули Конвенції ( 995_004 ), яка проголошує верховенство права як елемент спільної спадщини держав-учасниць. Одним з основних елементів верховенства права є принцип правової певності, який серед іншого передбачає, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів."

Оскільки, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 06.07.2016 у справі № 826/15733/15 визнано нечинною постанову № 613 з моменту її прийняття, то суд вважає обґрунтованим доводи позивача про відсутність правових підстав для визначення вартості спожитої позивачем теплової енергії за період з квітня 2015 по червень 2016 року та про наявність підстав для перерахунку вартості спожитої теплової енергії протягом періоду.

Посилання відповідача на те, що ухвалою Верховного Суду від 02.04.2018 прийнято до провадження касаційну скаргу на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 06.07.2016 у справі №826/15733/15, у зв`язку із чим, справа має розглядатись після закінчення розгляду справи №826/15733/15 Верховним Судом, визнаються судом необґрунтованими, оскільки постанова Київського апеляційного адміністративного суду від 06.07.2016 у справі №826/15733/15 згідно ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, чинній до 15.12.2017) набрала законної сили та більш того, зазначено ухвалою Верховного суду відмовлено у задоволенні заяви Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг про зупинення виконання вказаної постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 06 липня 2016 року у справі № 826/15733/15.

23.04.2014 Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг було прийнято постанову № 465, відповідно до якої тариф для ПАТ "Київенерго" на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії становить 295,17 грн./Гкал (без ПДВ), тобто 354,204 грн. з ПДВ.; визначено, що вказана постанова набирає чинності з 01 липня 2014 року.

Строку чинності тарифів, вказаних у постанові Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг від 23.04.2014 № 465, не встановлено.

За таких обставин, здійснення позивачем перерахунку спожитої теплової енергії із застосуванням тарифу, встановленого постановою №465 Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг від 23.04.2014 за висновками суду є обґрунтованим.

Наведені висновки суду узгоджуються із позицією Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 19 березня 2018 року по справі № 910/7749/17.

За розрахунком позивача (у редакції заяви про збільшення позовних вимог) переплата позивача за спірний період з 01.04.2015 по 30.06.2016 становить 993 654,21 грн. судом встановлено, що розрахунок позивача є обґрунтованим та відповідає дійсним обставинам справи.

Частиною 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

У відповідності до ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Жодних заперечень з приводу здійсненого позивачем розрахунку та доказів в спростування існування у позивача переплати за теплову енергію у сумі 993654,21 грн. відповідач суду не надав.

Враховуючи вище встановлені обставини суд дійшов висновку, що наявність переплати за договором на постачання теплової енергії у гарячій воді №1420006 від 05.11.2002 у період з квітня 2015 року по червень 2016 року, що становить 993 654,21 грн. та її розмір документально підтверджений та відповідачем належними і допустимими доказами не спростований. Власного розрахунку відповідачем надано не було.

З огляду на вищенаведене, оскільки сума надмірно сплачених коштів у розмірі 993 654,21 грн. підтверджена матеріалами справи, доводи позивача відповідачем не спростовані, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог позивача.

З приводу доводів відповідача на те, що позивач мав звернутись з позовом про стягнення безпідставно сплачених коштів згідно ст. 1212 ЦК України, то суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

З приписів статті 1212 ЦК України випливає, що такий вид позадоговірних зобов`язань породжують такі юридичні факти: набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; відсутність для цього правових підстав або якщо такі відпали.

Отже, укладений між сторонами договір на постачання теплової енергії у гарячій воді №1420006 від 05.11.2002 є достатньою та належною правовою підставою отримання відповідачем спірної суми. Набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не є безпідставним.

За таких обставин, у разі виникнення спору стосовно набуття майна (отримання грошей) або його (їх) збереження без достатніх правових підстав, договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень частини першої ст. 1212 ЦК України, у тому числі і щодо зобов`язання повернути майно (кошти) потерпілому.

З огляду на те, що між сторонами у справі було укладено договір на постачання теплової енергії у гарячій воді №1420006 від 05.11.2002, зобов`язання за вказаним договором не припинені, а кошти, які позивач просить стягнути з відповідача, отримано останнім як оплату за надані послуги за договором і такі кошти набуті за наявності правових підстав, то надмірно сплачена сума за договором не може бути витребувана згідно зі ст. 1212 ЦК України як безпідставне збереження.

Щодо посилань відповідача на те, що між сторонами укладено угоду № Р 142006-10/2017 від 31.10.2017 про реструктуризацію заборгованості за спожиту теплову енергію по договору на теплопостачання № 1420006 від 05.11.2002, в якій позивач погодився, із заборгованістю по договору станом на 01.10.2017 у розмірі 710 136,37 грн., то суд зазначає, що укладення вказаної угоди не позбавляє права позивача на судовий захист його порушеного права та інтересу та звернення до суду з відповідним позовом.

Відповідачем у відзиві на позову було заявлено про застосування строків позовної давності, посилаючись на те, що позивачем заявлено про стягнення з відповідача кошти за період з 01.04.2015 по 01.06.2016.

Згідно з положеннями ст. 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини, яку відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ як джерело права, позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Боржник має певні матеріально-правові права, які безпосередньо пов`язані з позовною давністю. Будь-який суд національної юрисдикції, вирішуючи питання про пропуск кредитором позовної давності, фактично вирішує питання не тільки про право кредитора на звернення до суду за захистом свого порушеного права, але й про право боржника бути звільненим від переслідування або притягнення до суду (рішення Європейського суду з прав людини від 20.09.2011 року у справі "ВАТ "Нафтова компанія "ЮКОС" проти Росії").

Статтею 257 Цивільного кодексу України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 Цивільного кодексу України).

Порівняльний аналіз термінів "довідався" та "міг довідатися", що містяться в статті 261 Цивільного кодексу України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо. Аналогічну правову позицію висловлено Верховним Судом України у постанові від 16.11.2016 по справі №6-2469цс16.

Разом з тим, у відповідності до ч. 3 ст. 267 Цивільного кодексу України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

За змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Як встановлено судом вище, постанова Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 03.03.2015 року № 613 "Про встановлення тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування, постачання для потреб населення ПАТ "Київенерго" визнана нечинною згідно із постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 06.07.2016 у справі № 826/15733/15.

Отже, про порушення своїх прав позивач дізнався 06.07.2016, у зв`язку із чим, суд прийшов до висновку, що позивач звернувся до суду у березні 2019 у межах строку позовної давності.

З урахуванням наведеного, посилання відповідача на наявність підстав для застосування наслідків спливу строку позовної давності відхиляються судом як необґрунтовані.

Приписами ст. ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із ст. ст. 78, 79 Господарського процесуального кодексу України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи наведене, з`ясувавши повно і всебічно обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, надавши оцінку всім аргументам учасників справи, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог Приватного підприємства Житлово-будівельного кооперативу "АВІАТОР-15".

Судовий збір за розгляд справи відповідно до ст. 129 ГПК України покладається на відповідача.

Керуючись ст. ст. 73-74, 76-79, 86, 129, 233, 237-238, 242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Акціонерного товариства "КИЇВЕНЕРГО" (85612, Донецька обл., Мар`їнський район, місто Курахове, ВУЛИЦЯ ЕНЕРГЕТИКІВ, будинок 34, ідентифікаційний код 00131305) на користь Житлово-будівельного кооперативу "АВІАТОР-15" (03179, м. Київ, ВУЛИЦЯ АКАДЕМІКА ЄФРЕМОВА, будинок 17, ідентифікаційний код 23699445) суму надмірно сплачених коштів у розмірі 993654,21 грн. та судовий збір у сумі 14904,81 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржено у порядку і строк, встановлені ст.ст. 256, 257 ГПК України.

Повний текст рішення складено та підписано: 05.08.2019.

Суддя О.В. Гулевець