ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.07.2019 року м.Дніпро Справа № 904/5653/18

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Паруснікова Ю.Б. (доповідач),

суддів: Білецької Л.М., Чередка А.Є.

при секретарі судового засідання Колесник Д.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Центрального апеляційного господарського суду матеріали апеляційної скарги Криворізької міської ради на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 13.05.2019 у справі № 904/5653/18 (суддя Мельниченко І.Ф.), повний текст рішення складено 23.05.2019

за позовом Приватного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча», м. Маріуполь, Донецької області

до Криворізької міської ради, м. Кривий Ріг, Дніпропетровської області

про внесення змін до договору оренди земельної ділянки, -

В С Т А Н О В И В:

1. Короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції.

Приватне акціонерне товариство «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Криворізької міської ради про внесення змін у договір оренди земельної ділянки № 2017594 від 09.11.2017, шляхом визнання укладеною додаткової угоди до вказаного договору у редакції позивача.

Позов обґрунтований необхідністю приведення розміру орендної плати у відповідність до вимог чинного законодавства України, зокрема, Податкового кодексу України.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 13.05.2019 у справі № 904/5653/18 позов задоволено.

Визнано укладеною додаткову угоду до договору № 2017594 оренди земельної ділянки від 09.11.2017, між Приватним акціонерним товариством «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» і Криворізькою міською радою у запропонованій позивачем редакції.

Рішення Господарського суду обґрунтовано запровадженим Законом № 2245-VІІІ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2018 році» механізмом забезпечення збалансованості державного бюджету, у зв`язку з чим місцевий господарський суд дійшов висновку, що дійсний зміст Закону № 2245-VІІІ передбачає застосування норми пункту 284.4 статті 284 Подакового кодексу України до відносин із плати за землю, що справляється як у формі земельного податку, так і у формі орендної плати за землю.

За висновками місцевого суду, зважаючи на те, що договором та законом передбачена можливість зміни розміру орендної плати, при тому що плата за земельні ділянки державної та комунальної власності є регульованою ціною, запроваджені законом зміни (зменшення розміру такої плати) є підставою для внесення відповідних змін до договорів оренди землі.

2. Короткий зміст вимог та узагальнені доводи апеляційної скарги.

Криворізька міська рада звернулася до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 13.05.2019 у справі № 904/5653/18 і постановити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

В обґрунтування своєї скарги апелянт посилається на неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, не відповідність висновків суду фактичним обставинам справи.

Скаржник посилається на те, що укладенню означеного договору оренди земельної ділянки передувала процедура погодження його умов, у тому числі і орендної плати із зазначенням її розміру. При цьому погодження умов здійснювалось як на підставі норм діючого законодавства України так і на підставі принципу свободи договору, а тому внесення змін до Договору в редакції позивача є неприйнятним для відповідача та порушує інтереси територіальної громади міста Кривого Рогу в частини недоотримання коштів до місцевого бюджету.

Скаржник зауважує, що суд зазначаючи в оскаржуваному рішенні про начебто перерозподіл надходжень між бюджетами, жодним чином не встановив обставину дійсного існування вказаного ним перерозподілу, тим паче дане питання взагалі не було предметом дослідження, відповідні докази сторонами не подавались, а отже судом не досліджувались, при цьому здійснення обґрунтування висновків суду лише на підставі власних і вільних трактувань судом тих чи інших норм права не передбачено як нормами національного так і міжнародного законодавства.

Скаржник вважає, що Криворізька міська рада, в межах дискреційних повноважень відповідно до приписів діючого законодавства України, встановила розмір орендної плати за користування земельними ділянками комунальної власності.

При цьому, умови затвердженої судом додаткової угоди, яка є предметом спору в даній справі, не узгоджуються з рішенням Криворізької міської ради від 24.06.2015 № 3727 «Про встановлення ставок земельного податку, розміру орендної плати та пільг зі сплати на землю на території міста Кривого Рогу», а статті 288 Податкового кодексу України, яка підлягає застосуванню до спірних правовідносин, імперативно не вказує на можливість застосування пункту 284.4 статті 284 Податкового кодексу України при визначенні розміру орендної плати.

Питання оподаткування земельних ділянок, наданих в оренду, плата за які справляється у формі орендної плати, врегульовані положеннями статті 288 Податкового кодексу України, яка у свою чергу не передбачає жодних спеціальних ставок орендної плати за земельні ділянки надані для гірничодобувних підприємств, а у статті 284.4 Податкового кодексу України імперативно встановлено 25% податку, обчисленого відповідно до статей 274 і 277 цього Кодексу. Тобто дана норма, на думку скаржника, має застосовуватись у випадку сплати землекористувачем саме податку, обчислюваного відповідно до статті 274 Податкового кодексу України, а не орендної плати, яка обчислюється відповідно до статті 288 Податкового кодексу України.

Також скаржник посилається на те, що в матеріалах справи відсутні належні і допустимі докази на підтвердження використання спірної земельної ділянки саме для видобування корисних копалин і розробки родовищ корисних копалин, оскільки акт про надання гірничого відводу стосується виключно розробки Саксаганського родовища залізних руд, що є відмінним від мети використання земельної ділянки вказаної у договорі оренди, внесення змін до якого є предметом даного спору.

Скаржник зазначає, що внесення змін до договору в редакції позивача є неприйнятним для Криворізької міської ради, оскільки своїм наслідком матиме грубе порушення права та суспільного інтересу територіальної громади міста Кривого Рогу, забезпечення та реалізація яких безпосередньо залежить від виконання місцевого бюджету.

Орендна плата за користування земельними ділянками, яка вноситься промисловими підприємствами міста, у тому числі позивачем, є вагомою складової місцевого бюджету і недоотримання місцевим бюджетом коштів у вигляді запланованого розміру орендної плати унеможливить належне і достатнє фінансування захищених видатків місцевого бюджету, виконання соціальних зобов`язань перед мешканцями міста, фінансування соціальних напрямків життєдіяльності міста, утримання закладів освіти та охорони здоров`я, реалізацію програм соціально-економічного та культурного розвитку, тощо.

Всі ці обставини, на думку скаржника, є підставами для скасування рішення суду і відмови у задоволенні позовних вимог.

3. Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи.

У відзиві на апеляційну скаргу Приватне акціонерне товариство «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» заперечує проти її доводів, просить залишити без задоволення, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду без змін.

Позивач зазначив, що прийняття змін до Податкового кодексу України в частині розрахунку плати за землю за земельні ділянки, надані гірничодобувним підприємствам для видобування корисних копалин та розробки родовищ корисних копалин, є законною підставою для внесення відповідних змін в умови укладеного між сторонами договору з огляду на імперативність приписів вказаного Кодексу.

В якості правомірності зазначеної позиції, позивач посилається на здійснені Верховним Судом під час розгляду справи № 904/3714/18 висновки у постанові від 10.04.2019.

В якості підтвердження обставин використання спірної земельної ділянки саме для видобування корисних копалин позивач посилається на наступні докази: умови договору оренди № 2017594 від 07.11.2017, відповідно до яких земельна ділянка надана для розміщення кар`єру Північний; акт від 17.01.2017 № 3173 про надання гірничого відводу, з метою розробки Саксаганського родовища залізних руд, кар`єр Північний, втрачених при підземному видобутку (до горизонту 160 м); спеціальний дозвіл на користування надрами (реєстраційний № 3950 від 07.07.2006), виданий позивачу з метою видобування залізних руд, втрачених при підземному видобутку, в якості сировини для металургійного та хімічного виробництва.

4. Рух справи в суді апеляційної інстанції.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 01.07.2019 колегією суддів у складі головуючого судді Паруснікова Ю.Б. (доповідач), суддів Білецької Л.М., Чередка А.Є. відкрито провадження за апеляційною скаргою Криворізької міської ради на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 13.05.2019 у справі № 904/5653/18.

5. Встановлені судом першої та апеляційної інстанції обставини справи.

Державною службою геології та надр України Приватному акціонерному товариству «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» 07.07.2006 надано спеціальний дозвіл на користування надрами № 3950 (а.с. 21-22), для видобування з Саксаганського родовища (кар`єр «Північний» (до горизонту 160 м) залізних руд, втрачених при підземному видобутку, в якості сировини для металургійного та хімічного виробництва.

Між Криворізькою міською радою (орендодавець) і Приватним акціонерним товариством «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» (орендар) 09.11.2017 укладено договір оренди земельної ділянки № 2017594 (далі Договір; а.с. 14-17).

Відповідно до пункту 1 Договору орендодавець на підставі рішення міської ради № 2189 від 25.10.2017 передав, а орендар прийняв в строкове платне користування земельну ділянку промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення для розміщення кар`єру «Північний» з кадастровим номером НОМЕР_1 , яка розташована у Саксаганському районі, м. Кривого Рогу.

В оренду передано земельну ділянку площею 60,0001 га (пункт 2 Договору).

Згідно з пунктом 6 Договору його укладено терміном до 07.07.2019.

Пунктом 7 Договору сторони погодили, що річна орендна плата за землю на момент укладання Договору вноситься Орендарем в розмірі 1816399,95 грн виключно у грошовій формі за ставкою 0,9% нормативної грошової оцінки земельної ділянки.

Розмір нормативної грошової оцінки земельної ділянки не є сталим і змінюється у зв`язку з проведенням її щорічної індексації та на підставі інших вимог діючого законодавства. Орендар самостійно зобов`язується щорічно відповідно до інформації Центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, про коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель, опублікованої у засобах масової інформації, здійснювати індексацію нормативної грошової оцінки земельної ділянки.

Обчислення розміру орендної плати за земельну ділянку здійснюється з урахуванням цільового призначення та коефіцієнтів індексації, визначених законодавством, за затвердженою Кабінетом Міністрів формою, що заповнюється під час укладання або зміни умов Договору чи продовження його дії.

Зміна нормативної грошової оцінки земельної ділянки та її індексація проводиться без внесення змін та доповнень до цього Договору (пункт 8 Договору).

Пунктом 37 Договору визначено, що він вважається укладеним з дати підписання сторонами і набирає чинності з моменту його державної реєстрації згідно діючого законодавства.

Відповідно до акту Державної служби з питань праці акт № 3173 від 17.01.2017 (а.с. 75) Приватному акціонерному товариству «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» надано гірничий відвід з метою розробки Саксаганського родовища залізних руд (карєр «Північний», втрачених при підземному видобутку (до горизонту 160 м), який знаходиться у м. Кривому Розі).

01.01.2018 набув чинності Закон України від 07.12.2017 № 2245-VІІІ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2018 році».

Пунктом 50 названого Закону, статтю 284 Податкового кодексу України доповнено пунктом 284.4 такого змісту: « 284.4 Плата за землю за земельні ділянки, надані для залізниць у межах смуг відведення, надані гірничодобувним підприємствам для видобування корисних копалин та розробки родовищ корисних копалин, справляється у розмірі 25 відсотків податку, обчисленого відповідно до статей 274 і 277 цього Кодексу».

З огляду на зазначені положення закону позивач підготував проект додаткової угоди до договору оренди земельної ділянки № 2017594 від 09.11.2017, який передбачав, у тому числі, зміну умов пункту 7 Договору шляхом викладення його в наступній редакції: « 7 Річна орендна плата вноситься «орендарем» виключно у грошовій формі незалежно від результатів діяльності орендаря у розмірі 0,25% (1% * 25%) від нормативної грошової оцінки землі, що становить 504555,84 грн (п`ятсот чотири тисячі п`ятсот п`ятдесят п`ять грн 84 коп.), відповідно до розрахунку, наведеного у додатку № 1 до цієї угоди, який є її невід`ємною частиною» (а.с. 18).

Зазначена додаткова угода була надана відповідачу супровідним листом від 23.02.2018 (а.с. 17).

Відповідач розглянув пропозицію позивача і відмовив у підписанні спірної додаткової угоди (а.с. 19-20), що і стало причиною спору.

6. Оцінка аргументів учасників справи і висновків суду першої інстанції.

Предметом позову у даній справі є встановлення наявності підстав для внесення змін в укладений між сторонами договір оренди земельної ділянки в частині розрахунку орендної плати у зв`язку із внесенням змін до Податкового кодексу України.

Відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним, Податковим та Цивільним кодексами України, іншими законами України та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо зазначено про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами (стаття 6 Цивільного кодексу України).

Відповідно до змісту статей 759 і 762 Цивільного кодексу України, законом можуть бути передбачені особливості укладання та виконання договору найму (оренди), і договором або законом може бути встановлено періодичний перегляд, зміну (індексацію) розміру плати за користування майном.

Відповідно до статті 21 Закону України «Про оренду землі» розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України).

Згідно із статтею 15 Закону України «Про оренду землі» орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форми платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату є однією із суттєвих умов договору оренди.

Зміна умов договору оренди здійснюється за взаємною згодою сторін. У разі недосягнення згоди щодо зміни умов договору спір розглядається в судовому порядку (стаття 30 Закону України «Про оренду землі»).

Як встановлено судами попередніх інстанцій, між позивачем та відповідачем був укладений договір оренди земельної ділянки з цільовим призначенням для розміщення кар`єру «Північний».

Пунктом 7 вказаного договору оренди сторонами узгоджено, що річна орендна плата за землю на момент укладення договору вноситься орендарем в розмірі 1816399,95 грн виключно у грошовій формі за ставкою 0,9% нормативної грошової оцінки земельної ділянки.

У пункті 11 Договору зазначено, що розмір та сума орендної плати переглядається, у тому числі, у разі зміни граничного розміру орендної плати за землю, визначеного Податковим кодексом України.

Законом України від 07.12.2017 № 2245-VІІІ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2018 році» статтю 284 Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2018 році» статтю 284 Податкового кодексу України доповнено пунктом 284.4.

Відповідно до пункту 284.4 статті 284 Податкового кодексу України плата за землю за земельні ділянки, надані гірничодобувним підприємствам для видобування корисних копалин та розробки родовищ корисних копалин, справляється у розмірі 25 відсотків податку, обчисленого відповідно до статей 274 і 277 цього Кодексу.

Стаття 284 Податкового кодексу України регулює особливості оподаткування платою за землю. Поняття «плати за землю» наведено у підпункті 147 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, відповідно до якої платою за землю є обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності. Тобто, поняття плати за землю має подвійну правову природу, оскільки з одного боку, є передбаченим договором оренди землі платежем, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою, з іншого є однією з форм плати за землю як загальнодержавного податку на рівні із земельним податком.

Таким чином, положення пункту 284.4 статті 284 Податкового кодексу України встановлюють розмір плати за землю відповідної категорії у вигляді орендної плати, що має наслідком внесення відповідних змін у договірні відносини сторін щодо оренди земельних ділянок визначених категорій.

Імперативні приписи Податкового кодексу України мають пріоритет в частині визначення розміру орендної плати.

З огляду на вищенаведене, прийняття змін до Податкового кодексу України в частині розрахунку плати за землю за земельні ділянки, надані гірничодобувним підприємствам для видобування корисних копалин та розробки родовищ корисних копалин є підставою для внесення відповідних змін в умови укладеного між сторонами договору оренди землі з огляду на імперативність приписів вказаного Кодексу.

Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 10.04.2019 року у справі № 904/3714/18.

Крім того, Законом України № 2245-VІІІ поряд з іншим, запроваджено збільшення ставки рентної плати за користування надрами, в тому числі, для видобування залізної руди на 0,8 відсоткових пунктів.

Тобто, законом передбачено збільшення обсягу надходжень державного бюджету України за рахунок збільшення розміру загальнодержавного податку у вигляді рентної плати, що сплачується гірничодобувними підприємствами, які здійснюють видобування корисних копалин та розробку родовищ корисних копалин.

Одночасно Закон № 2245-VІІІ зменшив обсяги надходження місцевих бюджетів від місцевих податків, зокрема, податку на майно, до складу якого входить плата за землю, шляхом запровадження для відповідних гірничодобувних підприємств, справляння такої плати в розмірі 25 відсотків.

Таким чином, враховуючи те що запроваджений Законом № 2245-VІІІ механізм забезпечення збалансованості державного бюджету, передбачає досягнення його мети саме за рахунок перерозподілу надходжень між бюджетами різних рівнів, зокрема, шляхом збільшення рентної плати за користування надрами (загальнодержавний податок), з одночасним відповідним зменшенням плати за земельні ділянки надані для видобутку корисних копалин (місцевий податок), при цьому, земельні ділянки на яких здійснюється видобуток корисних копалин, можуть перебувати як у власності, так і в орендному користування відповідних гірничодобувних підприємств, слід дійти висновку, що дійсний зміст Закону № 2245-VІІІ передбачає застосування норми пункту 284.4 статті 284 Податкового кодексу України до відносин із плати за землю, що справляється як у формі земельного податку, так і у формі орендної плати за землю.

В іншому випадку, застосування даної норми виключно до платників податку на землю, створить нерівні умови для гірничодобувних підприємств, з яких плата за землю справляється у формі орендної плати, які сплачуватимуть збільшений розмір рентної плати, без отримання відповідної, передбаченої Законом № 2245-VІІІ компенсації у вигляді зменшення плати за землю.

Апеляційний господарський суд враховує, що умови додаткової угоди, запропоновані позивачем до договору № 2017594 оренди земельної ділянки від 09.11.2017 повністю відповідають положенням пунктів 274.1 статті 274, 284.4 статті 284 та 288.5 статті 288 Податкового кодексу України.

Апеляційний господарський суд не погоджується з доводами відповідача про те, що спірна земельна ділянка позивачу для видобування корисних копалин та розробки родовищ корисних копалин не надавалась, тому на думку відповідача є безпідставним застосування до визначення розміру орендної плати пункту 284.4 статті 284 Податкового кодексу України.

Використання спірної земельної ділянки позивачем саме з метою забезпечення видобування корисних копалин та розробки родовищ корисних копалин, підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, а саме: спеціальним дозволом на користування надрами (реєстраційний № 3950) від 07.07.2006, виданим позивачу для видобування залізних руд, втрачених при підземному видобутку, в якості сировини для металургійного та хімічного виробництва загальною площею 114,0 га; актом від 17.01.2017 № 3173 про надання гірничого відводу площею 123,46 га, з метою видобування корисних копалин; договір № 2017594 від 09.11.2017 про надання позивачу в оренду земельної ділянки з цільовим призначенням для розміщення кар`єру «Північний» площею 60,0001 га.

Доводи відповідача про те, що судом першої інстанції не було встановлено, яким чином між собою співвідносяться площа орендованої земельної ділянки, що становить 60,0001 га з площею гірничого відводу у 123,46 га та спеціальним дозволом на користування надрами у 114,0 га спростовуються матеріалами справи.

У спеціальному дозволі № 3950 на користування надрами у вигляді корисних копалин зазначається не площа земельної ділянки, а площа ділянки надр, яка знаходиться в земній корі під поверхнею суші в межах наданого гірничого відводу. Координати орендованої земельної ділянки (60,0001 га), площі гірничого відводу (123,46 га) та площі земельної ділянки визначеної в спеціальному дозволі (114,0 га) знаходяться в межах земельного відводу, що надані Приватному акціонерному товариству Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» для розміщення кар`єру «Півничний», який використовується з метою видобування залізних руд, втрачених при підземному видобутку, в якості сировини для металургійного та хімічного виробництва.

На підставі викладеного, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що місцевим господарським судом повно встановлені фактичні обставини справи, яким надана вірна оцінка у відповідності до норм чинного матеріального та процесуального законодавства, а тому суд першої інстанції дійшов правомірного та обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновки місцевого господарського суду і не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення.

7. Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до частини 1 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення місцевого господарського суду зміні або скасуванню.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 129, 269, 275, 276, 281-283 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Криворізької міської ради залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 13.05.2019 у справі № 904/5653/18 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Повне рішення складено 29.07.2019

Головуючий суддя Ю.Б. Парусніков

Судді: Л.М. Білецька

А.Є. Чередко