ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" липня 2019 р. м. Київ

Справа № 911/1378/19

Господарський суд Київської області у складі:

судді Ейвазової А.Р.,

розглянувши у спрощеному провадженні справу за позовом Виконавчого комітету Тетіївської міської ради до Дочірнього підприємства Аромат про стягнення 74 941,39грн, без виклику представників сторін,

встановив:

Виконавчий комітет Тетіївської міської ради звернувся до Господарського суду Київської області з позовом до Дочірнього підприємства Аромат (далі ДП Аромат) про стягнення 74 941,39грн, у т.ч.: 70 180,80грн основного боргу по орендній платі за період з 01.11.2018 по 30.04.2019, а також 3 454,56грн пені, 288,41грн 3% річних, 1017,62грн втрат від інфляції, які нараховані за період з 01.11.2018 по 30.04.2019.

В обґрунтування заявлених вимог, позивач посилається на порушення відповідачем зобов`язань за договором оренди землі від 25.01.2017 щодо сплати орендної плати у строк та у розмірі, встановлені таким договором, за користування земельною ділянкою з кадастровим № НОМЕР_1 :0003, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.3-7).

Ухвалою Господарського суду Київської області від 05.06.2019 судом відкрито провадження за даним позовом, вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, без проведення судового засідання та встановлено строки для подання учасниками заяв по суті (а.с.1-2).

Копія ухвали про відкриття провадження у даній справі отримана відповідачем 10.06.2019, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення №193 (а.с.29), а позивачем - 11.06.2019, про що свідчить повідомленням про вручення поштового відправлення №835 (а.с.30).

Згідно п.3 ч.6 ст.242 ГПК України, днем вручення судового рішення є, зокрема, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення.

Отже, сторони у даній справі обізнані про відкриття провадження за поданим позовом та встановлені судом строки для подання заяв по суті.

Відповідач у даній справі відзиву по суті позовних вимог у строк, встановлений ч.1 ст.251 ГПК України, не надав.

В силу ч.2 ст.178 ГПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними у справі матеріалами.

У строк, встановлений ч.7 ст.252 ГПК України, клопотань від сторін про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін не надходило.

Дослідивши зібрані у справі документи і матеріали, суд встановив наступні обставини.

25.01.2017 між Виконавчим комітетом Тетіївської міської ради (орендодавець) та ДП Аромат (орендар) укладено договір оренди землі (а.с.12-13, далі договір).

Укладений сторонами договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов`язань, а саме майново-господарських зобов`язань в силу ст. ст. 173, 174, ч. 1 ст. 175 ГК України.

Відповідно до п.1 договору, орендодавець на підставі рішення №270 сімнадцятої сесії 7 скликання від 25.01.2017 та згідно Закону України Про оренду землі надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку, що знаходиться по АДРЕСА_1 .

Як визначено п.2 договору, в оренду передається земельна ділянка загальною площею 0,6898га, в тому числі під будівлями та дворами - 0,6898га, кадастровий номер НОМЕР_1 0003 (п. 2 договору), нормативною грошовою оцінкою 1 169 679,58грн (п.4 договору). Згідно п.3 вказаного договору, на земельній ділянці знаходиться об`єкт нерухомого майна, який належить відповідачу.

У п. 5 договору сторони, зокрема, погодили, що договір укладено на 5 років; термін дії договору з 01.01.2017; після закінчення строку дії орендар має переважне право поновлення його на новий строк.

Пунктом 6 договору визначено, що орендна плата на рік становить 140 361,58грн (12% від нормативно-грошової оцінки землі) з урахуванням коефіцієнту індексації на 2017 рік та наступні роки.

Орендна плата за землю вноситься землекористувачем у грошовому вигляді на рахунок № НОМЕР_2 в ГУ ДКУ Київської області в строки згідно діючого законодавства (п. 8 договору).

Згідно п. 12 договору, цільове призначення земельної ділянки - землі промисловості.

До обов`язків орендаря за умовами відповідного договору віднесено своєчасне внесення орендної плати (п.б п.19 договору).

Вказаний договір набуває чинності після його підписання сторонами та його державної реєстрації (п. 26 договору).

Як встановлено судом, 01.01.2017 між сторонами підписано акт приймання-передачі земельної ділянки (а.с.14) та як вбачається з витягу станом на 17.10.2018 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права, проведено державну реєстрацію речового права на підставі відповідного договору 17.03.2017 (а.с.16).

Як вказує позивач в позовній заяві, у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем умов договору в частині сплати орендних платежів, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення орендної плати за період з 01.01.2017 по 31.10.2018.

Так, рішенням Господарського суду Київської області від 11.02.2019 у справі №911/2659/18 позовні вимоги Виконавчого комітету Тетіївської міської ради задоволені частково та з відповідача ДП «Аромат» стягнуто 257 329,60грн основного боргу (за період з 01.01.2017 по 31.10.2018); 6 034,28грн пені; 634,48,48грн 3% річних; 2 222,38грн інфляційних втрат; 3 993,31грн судового збору; в решті позовних вимог відмовлено.

У даній справі судом встановлено факт укладення відповідного договору та його дію з 01.01.2017 та не виконання зобов`язань за ним відповідачем в частині оплати орендної плати у період з 01.01.2017 по 31.10.2018.

Відповідне рішення суду, як вбачається з даних Єдиного судового реєстру судових рішень, набрало законної сили 14.03.2019 (а.с.31-35).

Відповідно до ч. 4 ст. 75 ГПК України, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Як вказує позивач, відповідач продовжує не виконувати умови договору щодо сплати орендної плати, тому просить суд стягнути з відповідача заборгованість з орендної плати за відповідним договором за період з 01.11.2018 по 30.04.2019 у розмірі 70 180,80грн, а також пеню, 3% річних та інфляційні втрати, нараховані у зв`язку з неоплатою орендних платежів у відповідному періоді.

Предметом спору у даній справі є наявність у відповідача обов`язку оплатити орендну плату, а також застосування до нього відповідальності, встановленої чинним законодавством за порушення взятих на себе зобов`язань.

Відповідно до ст. 2 Закону України Про оренду землі (далоі Закон), відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України (далі ЗК України), ЦК України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

Згідно із ст. 13 вказаного Закону, договір оренди землі - це договір за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Частиною 2 ст. 4 Закону передбачено, що орендодавцями земельних ділянок, що перебувають у комунальній власності, є сільські, селищні, міські ради в межах повноважень, визначених законом; орендарями земельних ділянок є юридичні або фізичні особи, яким на підставі договору оренди належить право володіння і користування земельною ділянкою (ч. 1 ст. 5 Закону).

Відповідно до чч.3,4 ст. 15 Закону, істотними умовами договору оренди землі, зокрема, є строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату.

Обов`язок землекористувача своєчасно сплачувати земельний податок або орендну плату визначений і п. в ст. 96 ЗК України, яким передбачено, що землекористувачі зобов`язані своєчасно сплачувати земельний податок або орендну плату.

Згідно із чч. 1,2 ст. 21 Закону, орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою; розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України (далі ПК України).

Відповідно до пп. 288.1 ст. 288 ПК України, підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки.

Податковий період, порядок обчислення орендної плати, строк сплати та порядок її зарахування до бюджетів визначені ст.ст. 285-287 цього розділу (пп. 288.7 ст. 288 ПК України).

Відповідно до пп. 287.1 ст. 287 ПК України, власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою.

Згідно пп. 287.3 ст. 287 ПК України, податкове зобов`язання щодо плати за землю, визначене у податковій декларації на поточний рік, сплачується рівними частками власниками та землекористувачами земельних ділянок за місцезнаходженням земельної ділянки за податковий період, який дорівнює календарному місяцю, щомісяця протягом 30 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) місяця.

При цьому, сторонами погоджено, що орендна плата вносить в строки згідно діючого законодавства (п.8 договору).

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання); боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України).

Відповідачем під час розгляду справи не надано доказів сплати орендної плати за період з 01.11.2018 по 30.04.2019, хоча сторони п. 8 укладеного договору погодили, що орендна плата вноситься землекористувачем в строки згідно діючого законодавства, яким у даному випадку є положення п. 287.3 ст. 287 ПК України.

Враховуючи вищевикладене, вимоги позивача про стягнення з відповідача 70 180,80грн основного боргу (140361,58:12=11696,80*6) є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Крім того, позивачем заявлені вимоги про стягнення з відповідач 1 017,62грн втрат від інфляції та 288,41грн - 3% річних за загальний період з 01.01.2019 по 30.04.2019.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За розрахунком суду розмір втрат від інфляції за заявлений позивачем період становить 1025,84грн, що більше ніж заявлено позивачем. У зв`язку з тим, що у суду відсутні підстави для виходу за межі заявлених позовних вимог, вимоги в частині стягнення втрат від інфляції підлягають задоволенню у заявленому позивачем розмірі - 1017,62грн.

Розрахунок 3% річних здійснено позивачем арифметично вірно, у зв`язку з чим вимоги позивача в частині стягнення 3% річних підлягають задоволенню у заявленому позивачем розмірі 288,41грн.

Крім того, позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача 3 454,56грн пені, яка нарахована у зв`язку з простроченням виконання зобов`язання з оплати орендної плати, за загальний період з 01.01.2019 по 30.04.2019.

В силу ч. ст. 216, ч. 1 ст. 218 ГК України, підставою господарсько-правової відповідальності у вигляді застосування господарських санкцій є вчинене учасником господарських відносин правопорушення у сфері господарювання; одним з видів господарських санкцій, згідно ч.2 ст.217 ГК України, є штрафні санкції, до яких віднесені, у т.ч. штраф та пеня (ч.1 ст.230 ГК України).

Відповідно до ст. 230 ГК України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

В силу чч. 2, 3 вказаної статті, штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Як визначено ст. 343 ГК України, платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Аналогічне обмеження щодо розміру пені встановлено і ст.4 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань».

Відповідно до ч. 6 ст. 232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Договором сторони визначили, що у разі несплати орендної плати буде нараховуватись пеня у розмірі 0,3% за кожен день прострочення (п. 10 договору).

Позивачем розрахунок пені здійснено з урахуванням вищевказаних положень законодавства України.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені, суд дійшов висновку, що такий розрахунок виконано арифметично вірно, у зв`язку з чим вимоги у вказаній частині підлягають задоволенню у повному обсязі, а саме з відповідача підлягає стягненню 3454,56грн пені.

Відповідно до положень ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, з урахуванням задоволення заявлених вимог, витрати у розмірі 1921,00грн, понесені позивачем на оплату позову судовим збором, підлягають відшкодуванню йому за рахунок відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 129, 233, 237-238, 240, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2.Стягнути з Дочірнього підприємства Аромат (01010, м. Київ, вул. Івана Мазепи, буд. 10; ідентифікаційний код 30737268) на користь Виконавчого комітету Тетіївської міської ради (09800, Київська обл., м. Тетіїв, вул. Януша Острозького, буд. 5; ідентифікаційний код 04054889) 70180,80грн основного боргу, 1 017,62грн втрат від інфляції, 288,41грн - 3% річних, 3 454,56грн пені, а також 1921,00грн в рахунок відшкодування витрат, понесених на оплату позову судовим збором.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга подається протягом двадцяти днів у порядку, визначеному ст.257 ГПК України.

Суддя А.Р. Ейвазова